Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Просить позов задовольнити. Із позовних вимог [PERSON] вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09 березня 2005 року. Від цього шлюбу у сторін народилися: [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] і [PERSON] [INFO] Спільне життя з відповідачем не склалося тому, що сторони не зійшлися характерами, постійно сваряться. Шлюбні стосунки між ними фактично припинено з початку 2014 року. Просить розірвати шлюб і залишити на її утриманні та вихованні неповнолітніх дітей. Відповідач, [PERSON], подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, просить шлюб розірвати. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення, із таких підстав. Суд встановив те, що сторони зареєстрували шлюб 09 березня 2005 року у Космацькій сільській раді Косівського району, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 5 (а.с. 10). У вказаному щлюбі народилися діти: [PERSON] [INFO] (а.с. 6), [PERSON] [INFO] (а.с. 7), [PERSON] [INFO] (а.с. 8) і [PERSON] [INFO] (а.с. 9). Причиною розпаду сім'ї стало те, що шлюб носить формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 р., вбачається, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням наведеного суд вважає, що сім'я [PERSON] і [PERSON] розпалася, а тому шлюб слід розірвати і залишити позивачці на проживанні та вихованні неповнолітніх дітей. На підставі наведеного, ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст.ст. 56, 104, 109-112 Сімейного Кодексу України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та

Outcome: approved