Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

До Коростишівського районного суду звернувся позивач з даним позовом до ДП Коростишівський спиртовий комбінат» про стягнення заборгованості із заробітної плати у розмірі 21900 грн., стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000 грн., в обгрутування якого зазначив, що з відповідачем по справі від перебував у трудових відносинах з 01.05.2010, працював на посаді апаратника перегонки та ректифікації спирту етилового. 19.03.2014 був мобілізований до лав Збройних сил України у зв'язку із подіями на сході країни, був мобілізований 11.03.2015. На підставі п.1 ст.36 КЗпП України 25.03.2015 позивача було звільнено з роботи, при цьому доручено забезпечити виплату всіх належних йому коштів по заробітній платі, сума яких за усними розрахунками працівників бухгалтерії становить 21900 грн. Однак, належні позивачу кошти виплачені не були, на неодноразові звернення з даного приводу відповідач не реагує, заборгованість не погашає, вимогу надати довідку про нараховану але невиплачену заробітну плату відповідач ігнорує. З даного приводу позивач звернувся до прокуратури Коростишівського р-ну із відповідною заявою про злочин, відкрито кримінальне провадження за ч.1 ст.172 КК України, проте довідку про заборгованість надано не було, існуючу заборгованість також не погашено. Тому позивач був змушений звернутись до суду, просить винести рішення яким задовольнити його позовні вимоги. В судове засідання позивач не з'явився, через канцелярію суду подав заяву, просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи неодноразово належним чином повідомлявся, про що свідчать судові повідомлення, про поважність причин неявки не повідомив, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника відповідача. Враховуючи незаперечення позивача, суд ухвалив проводити по справі заочний розгляд. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Позивач [PERSON] перебував в трудових відносинах з ДП «Коростишівський спиртовий комбінат». 01.05.2010 був прийнятий на посаду апаратника перегонки та ректифікації спирту етилового згідно наказу №67а-к від 30.04.2015. На підставі п.1 ст.36 КЗпП України позивача було звільнено з роботи за згодою двох сторін, відповідно до наказу №15-к від 25.03.2015. Вказані факти підтверджуються ксерокопією трудової книжки серії БТ-ІІ №4462765. У відповідності до вимог ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. За усними розрахунками бухгалтерії, враховуючи ненадання відповідачем довідки про нараховану але невиплачену заробітну плату, заборгованість з заробітної плати становить 21900 грн. Відповідно до Порядку проведення компенсації громадян втрати грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ №159 від 21.02.2001, розрахунок суми компенсації проводиться за формулою: СК = СНЗП х ІСЦЧЗ, де СК - сума компенсації за затримку виплати заробітної плати; СНЗП - сума несвоєчасно виплаченої заробітної плати; ІСЦЧЗ - індекс споживчих цін наростаючим підсумком за час затримки. З огляду на наведене, до виплати підлягає компенсація за невчасно виплачену заробітну плату у розмірі 2234 грн. 15 коп. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у випадку, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" №4 від 31.03.1995 року (із змінами) роз'яснено, що за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. При вирішення питання про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди, суд вважає, що порушення з боку відповідача вимог трудового законодавства щодо своєчасної і в повному обсязі виплати заробітної плати, призвело до порушення нормальних умов життя позивача. Приймаючи до уваги, що позивачу необхідно докладати додаткових зусиль до організації свого життя та підтримання належного стану існування, суд приходить до висновку, що позивач зазнав через бездіяльність відповідача моральних страждань. Суд вважає, що визначення моральної шкоди у розмірі 2000 грн. є обґрунтованим позивачем достатньою мірою та підлягає стягненню з відповідача у відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України. За таких обставин, суд вважає, що позов є обґрунтований, в зв'язку з чим підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved