Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до Новоайдарської селищної ради Новоайдарського району Луганської області про визнання права власності на нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що вони є батьком та сином, а також співвласниками будинку, в якому вони проживають, і який розташований за адресою: [ADDRESS] . Правовстановлюючим документом на вказаний будинок є Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане 08.06.1998 року виконавчим комітетом Новоайдарської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому селищної ради № 62 від 22.04.1998 року. Згідно даного Свідоцтва будинок [ADDRESS] житловою площею 75,2 кв.м. належить на праві особистої власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 56/100, та [PERSON] - 44/100. Тобто фактично сім`ї позивачів належала одна квартира у двоквартирному будинку, яка становила 56/100 частин цього будинку, а [PERSON] належала інша квартира у цьому ж будинку, яка становила 44/100 частин будинку. Право власності на відповідні частки будинку було зареєстровано 09.06.1998 року Новоайдарським малим державним комунальним підприємством технічної інвентаризації за реєстром № 2540, запис в реєстровій книзі № 12. У подальшому [PERSON] продала свою частку будинку [PERSON] . Рішенням № 17 від 21.02.2013 року виконавчий комітет Новоайдарської селищної ради виділив належні сім`ї позивачів 56/100 частки будинку в самостійний об`єкт, присвоївши йому адресу - [ADDRESS] . Цим же рішенням виконкому виділено належні [PERSON] 44/100 частини будинку в самостійний об`єкт, і присвоєно адресу - [ADDRESS] . Таким чином, частки будинку, які раніше були квартирами та становили відповідні частки одного об`єкта нерухомого майна, з 2013 року є самостійними об`єктами з окремими адресами. Розпорядженням №16 від 16.02.2016 року виконавчий комітет Новоайдарської селищної ради перейменував назву [ADDRESS] на [ADDRESS] . Однак у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, права власності до якого вносилися до 2013 року, та діючому з 2013 року Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості як про об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] ), так і про об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] . [INFO] помер [PERSON] , який на момент смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з братом - [PERSON] (позивачем), батьком - [PERSON] (позивачем), та матір`ю - [PERSON] . Спадщину [PERSON] (частку у будинку) прийняли його батьки [PERSON] та [PERSON] - єдині спадкоємці першої черги за законом, так як заповіту [PERSON] не залишив. На час смерті [PERSON] будинок [ADDRESS] був спільною власністю чотирьох осіб, тому частка кожного становила 1/4 частину будинку. Тобто кожен з батьків померлого мав право на спадкування 1/4 : 2 - 1/8 частини будинку. Свої права на спадщину [PERSON] його батьки не оформляли. Однак так як незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), частка [PERSON] після смерті [PERSON] становить 1/4 +1/8 = 3/8 будинку, частка [PERSON] становить також 1/4 + 1/8 = 3/8 будинку . [INFO] померла [PERSON] , яка на момент своєї смерті була зареєстрована та проживала в цьому ж будинку разом з сином [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] . Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30.06.1994 року. Заповіту [PERSON] не залишила. Єдиним її спадкоємцем першої черги за законом є син, позивач [PERSON] . [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини [PERSON] 11.02.2019 року. Спадкова справа [PERSON] за № 14/219 заведена приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Кузьменко М.С. Після прийняття спадщини [PERSON] . частка [PERSON] у будинку має становити 1/4 + 3/8= 5/8 . На даний час позивачі [PERSON] та [PERSON] вирішили оформити свої права на спадкове майно, і звернулися до приватного нотаріуса Кузьменко М.С. з метою отримання свідоцтв про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] . Розглянувши надані ними документи, нотаріус у своєму листі від 09.08.2019 року за № 499\\02-31 роз`яснила, що не може видати дані свідоцтва, так як в основному правовстановлюючому документі - Свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння від 08.06.1998 року не визначено частки співвласників і не встановлено вид спільної власності - спільна сумісна чи спільна часткова. За таких обставин нотаріус не може самостійно визначити вид спільної власності та виділити частки співвласників. З приводу вирішення даного питання позивачам було рекомендовано звернутися до суду. У зв`язку з вищевикладеними обставинами позивачі вимушені звернутися до суду з позовом про визнання за ними права власності на майно. Позивачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, надали до суду письмові заяви, в яких просили розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити (а.с.43, 44). Представник відповідача Новоайдарської селищної ради Новоайдарського району Луганської області - Шопін І.В. в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.42), заперечень проти позову не надав. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки вони обґрунтовані і підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами. Судом встановлено факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що вони позивач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] (а.с.31) та відміткою в паспорті позивача [PERSON] (а.с.5 - зворотна сторона). Позивачі є співвласниками будинку, в якому вони проживають (а.с.6, 7 - зворотна сторона), і який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). Правовстановлюючим документом на вказаний будинок є Свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, видане 08.06.1998 року виконавчим комітетом Новоайдарської селищної ради народних депутатів на підставі рішення виконкому селищної ради № 62 від 22.04.1998 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.9). Згідно даного Свідоцтва будинок [ADDRESS] житловою площею 75,2 кв.м. належить на праві особистої власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - 56/100, та [PERSON] - 44/100. Тобто фактично сім`ї позивачів належала одна квартира у двоквартирному будинку, яка становила 56/100 частин цього будинку, а [PERSON] належала інша квартира у цьому ж будинку, яка становила 44/100 частин будинку. Право власності на відповідні частки будинку було зареєстровано 09.06.1998 року Новоайдарським малим державним комунальним підприємством технічної інвентаризації за реєстром № 2540, запис в реєстровій книзі № 12, про що свідчить відповідна відмітка та печатка на зворотній стороні Свідоцтва про право власності (а.с.9 - зворотна сторона). У подальшому [PERSON] продала свою частку будинку [PERSON] , що підтверджується копією Договору купівлі-продажу будинку від 30.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Новоайдарського нотаріального округу Приз С.В. за реєстром № 708 (а.с.10). Рішенням № 17 від 21.02.2013 року виконавчий комітет Новоайдарської селищної ради виділив належні сім`ї позивачів 56/100 частки будинку в самостійний об`єкт, присвоївши йому адресу - [ADDRESS] (а.с.12). Цим же рішенням виконкому виділено належні [PERSON] 44/100 частини будинку в самостійний об`єкт, і присвоєно адресу - [ADDRESS] (а.с.11). Таким чином, частки будинку, які раніше були квартирами та становили відповідні частки одного об`єкта нерухомого майна, з 2013 року є самостійними об`єктами з окремими адресами. Розпорядженням № 16 від 16.02.2016 року виконавчий комітет Новоайдарської селищної ради перейменував назву [ADDRESS] на [ADDRESS] (а.с.13). Однак у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, права власності до якого вносилися до 2013 року, та діючому з 2013 року Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості як про об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] ), так і про об`єкт нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] (а.с.14-16). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.17). На момент смерті [PERSON] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] разом з братом - [PERSON] (позивачем), батьком - [PERSON] (позивачем), та матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копією довідки виконкому Новоайдарської селищної ради № 4 від 22.01.2019 року (а.с.18). Спадщину [PERSON] (частку у будинку) прийняли його батьки [PERSON] та [PERSON] - єдині спадкоємці першої черги за законом, так як заповіту [PERSON] не залишив. Факт того, що батьками [PERSON] , [INFO] , котрий помер [INFO] , є позивач [PERSON] та [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.32). На час смерті [PERSON] будинок [ADDRESS] був спільною власністю чотирьох осіб, тому частка кожного становила 1/4 частину будинку. Тобто кожен з батьків померлого мав право на спадкування 1/4 : 2 - 1/8 частини будинку. Свої права на спадщину [PERSON] його батьки не оформляли. Однак так, як незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України), частка [PERSON] після смерті [PERSON] становить 1/4 +1/8 = 3/8 будинку, частка [PERSON] становить також 1/4 + 1/8 = 3/8 будинку . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.19). На момент своєї смерті [PERSON] була зареєстрована та проживала в цьому ж будинку разом з сином [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] , що підтверджується довідкою Новоайдарської селищної ради № 5 від 22.01.2019 року (а.с.20). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 30.06.1994 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № 0022056700 від 07.02.2019 року (а.с.21). Заповіту [PERSON] не залишила. Єдиним її спадкоємцем першої черги за законом є син, позивач [PERSON] . [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини [PERSON] 11.02.2019 року (а.с.22). Спадкова справа [PERSON] за №14/2019 заведена приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу Кузьменко М.С., що підтверджується копією Витягу про реєстрацію спадкової справи у Спадковому реєстрі від 11.02.2019 року (а.с.23). Після прийняття спадщини [PERSON] частка [PERSON] у будинку має становити 1/4 + 3/8= 5/8 . На даний час позивачі [PERSON] та [PERSON] вирішили оформити свої права на спадкове майно, і звернулися до приватного нотаріуса Кузьменко М.С. з метою отримання свідоцтв про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] . Розглянувши надані ними документи, нотаріус у своєму листі від 09.08.2019 року за № 499\\02-31 роз`яснила (а.с.24), що не може видати дані свідоцтва, так як в основному правовстановлюючому документі - Свідоцтві про право особистої власності на домоволодіння від 08.06.1998 року не визначено частки співвласників і не встановлено вид спільної власності - спільна сумісна чи спільна часткова. За таких обставин нотаріус не може самостійно визначити вид спільної власності та виділити частки співвласників. З приводу вирішення даного питання позивачам було рекомендовано звернутися до суду. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно зі ст. 380 ЦК України житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку може застосовуватись, як спосіб захисту, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, відповідно до Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику у справах про спадкування". Стаття 16 ЦК України також передбачає такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». Таким чином, судовим розглядом встановлено, що факти, викладені позивачами в позовній заяві в обґрунтування позовних вимог, підтверджені письмовими доказами, сумніву у їх достовірності суд не має, визнання права власності на майно не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, представник відповідача заперечень проти задоволення позовних вимог не надав, у зв`язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачами права власності на майно в судовому порядку. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 16, 328, 355, 368, 380, 392, 1218, 1220, 1221, 1222, 1261, 1267, 1268, 1297 ЦК України,

Outcome: approved