Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить визнати його батьком своєї неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , та стягувати в її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частки від доходу відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з часу звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовну заяву мотивує тим, що з відповідачем не перебували в зареєстрованому шлюбу, однак протягом 20 років підтримували стосунки як подружжя, кожного дня проводили час разом, вели спільне господарство. [INFO] у позивачки народився син - [PERSON] , відомості про батька якого у свідоцтві про народження дитини записані з її слів. У зв`язку із тим, що її дитина являється сином відповідача, останній після конфлікту з позивачкою своє батьківство заперечує, коштів на утримання своєї дитини не надає, їй самій матеріально забезпечувати дитину важко, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Позивачка [PERSON] в суді позовні вимоги підтримала, з мотивів, наведених у позовній заяві. Дала пояснення аналогічні, викладеним у ній, просила про проведення судової молекулярно-генетичної експертизи. В підготовче судове засідання 04.07.2019 р. не з`явилась, просила про розгляд справи без її участі та про задоволення позовної заяви (а.с. 101). Відповідач [PERSON] у відзиві вимоги позивачки не заперечив, зазначив, що періодично надавав дитині матеріальну допомогу, особисто давав [PERSON] кошти на придбання одягу та іграшок, з дитиною спілкувався (а.с. 28-29). [PERSON] та його представник - адвокат Дунас Т.М. в підготовче судове засідання 04.07.2019 р. не з`явились, відповідач подав письмову заяву, в якій просив про розгляд справи без його участі, позовні вимоги щодо встановлення батьківства визнає, погоджується сплачувати аліменти щомісячно на утримання сина в розмірі 1/4 частки від усіх доходів, що підтверджується також його нотаріально засвідченою заявою від 10.12.2018 р. (а.с. 37, 100). Представник третьої особи - Служби у справах дітей Городоцької районної державної адміністрації у Львівській області в підготовче судове засідання не з`явився, просив про розгляд справи без його участі (а.с. 99). У підготовче судове засідання учасники судового процесу не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце судового засідання, а тому суд з урахування поданих сторонами заяв, вирішив здійснювати розгляд справи у їхній відсутності. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Вивчивши матеріали справи, з`ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, оглянувши заяви сторін, суд прийшов до наступного висновку. Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень, викладених у ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст.128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Так, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128 СК, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Оскільки [PERSON] народився [INFO] , застосуванню підлягають норми Сімейного кодексу України із зазначенням позовної вимоги про визнання батьківства. Відповідно до ч. 2 ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СКУ приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема, дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства( материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Із позовної заяви, копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [INFO] народився [PERSON] , батьками за заявою матері записані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Ухвалою суду від 21.02.2019 р. провадження у справі зупинено, призначено судову молекулярно-генетичну експертизу. За Висновком експерта № 10/236 від 02.05.2019 р. відповідач [PERSON] , [INFO] може бути біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] , біологічною матір`ю якого є [PERSON] Ймовірність даної події складає 99,9999 % (а.с. 82-88). Дитина проживає разом із позивачкою, є на її утриманні, що підтверджується довідками, виданими Родатицькою сільською радою Городоцького району Львівської області № 624 та № 627 від 01.10.2018 року (а.с. 7-8). З позовної заяви, довідки, виданої ТзОВ «Бадер Україна» № 427 від 27.09.2018 р., позивачка [PERSON] працює у вказаному підприємстві пакувальником стосів, однак належним чином забезпечити свого неповнолітнього сина самостійно не має змоги (а.с. 9). Як визначено ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності і не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» встановлено у 2019 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Беручи до уваги обставини, викладені в позовній заяві, пояснення сторін у суді, їхні письмові заяви, визнання позову відповідачем, висновок експерта, вимоги Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, обов`язок обох батьків утримувати дитину до досягнення повноліття та достатніх підстав для визнання батьківства, суд приходить до висновку про доведеність батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , та про стягнення аліментів на його утримання в розмірі, про який просить позивачка, тобто про задоволення позову повністю. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам положення ч.1 ст.192 СК України, згідно з якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в користь держави та в користь позивачки судові витрати в розмірі по 704, 80 грн., кожному.

Outcome: approved