Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним. В своєму позові позивач зазначає, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 13.2922 гектара, кадастровий номер 4821480400:07:000:0016, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, за межами населеного пункту, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК №003640, виданого 16.11.2001р. Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області на підставі рішення 19 сесії 23 скликання №15 від 06.02.2001р. Між позивачем та відповідачем було досягнуто домовленість щодо використання останнім вказаної земельної ділянки, але ніяких документів, а тим паче договору оренди позивач не підписувала. Весною 2017 року позивач прийняла рішення, що оскільки [PERSON] не сплачує їй плату за користування земельною ділянкою в тому розмірі, який би їй хотілось отримувати, то віддасть земельну ділянку у використання іншій особі. На пропозицію позивача не обробляти земельну ділянку і віддати її відповідач надав примірник договору оренди землі і таким чином [PERSON] дізналася, що користування землею [PERSON] здійснюється на підставі договору оренди. Позивач наполягає на тому, що договір оренди землі вона не підписувала, чий це підпис схожий на її міститься під значенням орендодавець вона не знає. В судове засідання позивач та представник позивача не з'явилися, представник позивача надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому суд, на підставі ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії І-МК № 003640, виданого 16.11.2001р. Ганнівською сільською радою Братського району Миколаївської області на підставі рішення 19 сесії 23 скликання №15 від 06.02.2001р. [PERSON] надано у власність земельну ділянку площею 13,29 га, що розташована в межах території Ганнівської сільської ради Братського району Миколаївської області, за межами населеного пункту. 07 жовтня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір оренди вищезазначеної земельної ділянки, відповідно до п. 8, договір укладено терміном на 10 років, що зареєстрований державним реєстратором Братської районної державної адміністрації Миколаївської області 11.11.2016 року за №17527713, про що також містяться відомості в Інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно... № 86611372 від 10.05.2017 року. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, що регулює питання оренди землі є Закон України Про оренду землі. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно з нормами ЗУ Про оренду землі, договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 15 ЗУ Про оренду землі, істотними умовами договору оренди землі є: обєкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. За згодою сторін у договорі оренди землі можуть зазначатися інші умови. Частиною 1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі (ч. 1 ст. 205 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 "Про суд практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до ч. 1ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. За таких обставин, суд дійшов висновку, що оскільки зазначений договір оренди земельної ділянки не був підписаний особисто [PERSON], як стверджує остання і що також не було спростовано відповідачем, отже була відсутня її воля на укладення цього договору, є наявними всі підстави, передбачені ст. 215, 203 ЦК України, для визнання його недійсним. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності з ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 640 грн.

Outcome: approved