Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що їй належить житловий будинок, розташований за адресою [ADDRESS] . В даному домоволодінні вона зареєстрована та проживала постійно. В зв`язку з тим, що син проживає в Росії і часто хворіє, вона почала їздити до нього, щоб допомагати йому та його сім`ї по господарству. В грудні 2017 року до неї звернувся відповідач, [PERSON] , з проханням здати житловий будинок в оренду, йому та членам його сім`ї, так як вони є внутрішньо переміщені особи і їм ніде проживати та запропонували умови оренди. Вона погодилася на їхні умови. Однією з умов оренди житлового приміщення було сплата житлово комунальних послуг та орендної плати. 18 грудня 2017 року вона з відповідачем уклали договір оренди житлового приміщення, який він обіцяв зареєструвати в Реєстраційному відділі виконавчого комітету Ізюмської міської ради, але як потім з`ясувалось він цього так і не зробив. Вона віддала ключі від будинку та передала сам будинок в належному стані, про що свідчить Акт приймання передачі від 18 грудня 2017 року, а він прийняв будинок і почав проживати в ньому. А сама терміново поїхала до Росії. Періодично вона приїжджала додому, а потім знову виїжджала, договір вони переукладали на новий строк. В її відсутність відповідач та члени його сім`ї зареєструвались в даному будинку, а саме: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . В зв`язку з тим, що вони були зареєстровані в даному будинку, їм була призначена субсидія на орендоване житло як внутрішньо переміщеній особі [PERSON] з жовтня 2018 року по квітень 2019 року. На початку червня 2019 року позивач повернулася додому та з`ясувала, що в неї виникла заборгованість по сплаті за житлово комунальні послуги, а саме: починаючи з січня 2019 року, тобто саме тоді коли відповідач отримував субсидію у готівковій формі. Крім того, саме з січня 2019 р. відповідач припинив сплачувати орендну плату. Розмір заборгованості складає: газопостачання - 15953,73 грн., електроенергія - 2018,45 грн., водопостачання - 400,37 грн., орендна плата - 6000 грн. на загальну суму - 24372,55 грн. На підставі вищевикладеного, просила стягнути з відповідачів в солідарному порядку грошові кошти в сумі 24372,55 грн. та судовий збір. До судового засідання позивач не з`явилася, його інтереси представляв представник. Представник позивача в судове засідання не з`явилася, згідно письмової заяви, наявної в матеріалах справи, позовні вимоги позивача підтримала та просила задовольнити. Відповідачі до судового засідання також не з`явилися, про час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, про що свідчить оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомили. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини. Відповідно до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно договору дарування від 23 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Мацокіною Н.О. та зареєстрованого в реєстрі за № 3203, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] з надвірними будівлями. 18 грудня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір найму житлового приміщення, який діяв до 18.03.2018 року. Згідно Акту приймання передачі від 18.12.2017 року позивач передала, а відповідач прийняв будинок. 16 липня 2018 року [PERSON] та [PERSON] знову уклали договір найму житлового приміщення. Згідно Акту приймання передачі від 16.07.2018 року позивач передала, а відповідач прийняв будинок. Згідно інформації Управління соціального захисту населення повідомлено, що станом на 31.05.2019 року в сегменті «Облік ВПО» за адресою: [ADDRESS] , перебувають наступні громадяни: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вищезгадані особи були зареєстровані за даною адресою на підставі особистих заяв про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, відповідно до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб». За адресою [ADDRESS] , субсидія призначена згідно позитивного рішення комісії (Протокол №18 від 11.10.2018 р.) на орендоване житло як внутрішньо переміщеній особі [PERSON] з жовтня 2018 р. по квітень 2019 р. (Субсидія призначена на підставі акта-обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, договір оренди житлового приміщення не укладався). До складу сім`ї [PERSON] входять: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Субсидія з жовтня 2018 р. по січень 2019 р. включно перераховувалась на рахунки комунальних підприємств з січня 2019 р. виплачувалась у готівковій формі. (а.с.21). Позивач з`ясувала, що в неї виникла заборгованість по сплаті за житлово комунальні послуги, а саме: починаючи з січня 2019 року, тобто саме тоді, коли відповідач отримував субсидію у готівковій формі. Крім того саме з січня 2019 р. відповідач припинив сплачувати орендну плату. Розмір заборгованості складає: за газопостачання - 15953,73 грн., за електроенергію - 2018,45 грн., водопостачання - 400,37 грн., та орендна плата - 6000 грн. на загальну суму - 24372,55 грн. Правовідносини, які склалися між сторонами, врегульовані Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Відповідно до ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Згідно з ч. 1 ст. 13 Закону від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Відповідно до ч. 2 ст. 13 Закону примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад, залежно від функціонального призначення, визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства. За змістом ч. 3 ст. 16 Закону комунальні послуги надаються споживачам безперебійно. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. За змістом ст. 29 Закону надання житлово-комунальних послуг у багатоквартирному будинку здійснюється на підставі договору, що укладається між власником квартири, орендарем чи квартиронаймачем та балансоутримувачем або уповноваженою ним особою. За змістом ч. 1 ст. 633 ЦК України договір про надання комунальних послуг є публічним договором. В відповідності до статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав. Згідно ч.ч.1,2 ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка осіб засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Приписами ч.1 ст. 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах: у листах, телеграмах, якими обмінювались сторони. Відповідно до ст.67,68 ЖК України наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами. Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Тобто, підставами для захисту цивільного права є його порушення, невизнання або оспорювання. Захист цивільних прав - це передбаченні законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Положеннями ч.1,2 ст. 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу Державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки сторони уклали договір найму житлового приміщення, то саме відповідачі є споживачами житлово-комунальних послуг в будинку за адресою: [ADDRESS] . Суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається у разі задоволення позову на відповідача. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір по 128,07 грн. з кожного.

Outcome: approved