Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача Миколаївської сільської ради Веселинівського району Миколаївської області про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що 13.10.2000 році на Південній товарній біржі між нею [PERSON] та [PERSON] від імені [PERSON] укладено договір №0414 купівлі-продажу житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. На підтвердження факту досягнення згоди між сторонами, позивач [PERSON] сплатила [PERSON] вартість будинку, а останя прийняла кошти і передала приміщення житлового будинку та 28 грудня 2000 року на підставі вищезазначеного договору КП Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації позивачці видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким придбана нею квартира зареєстрована за № 19 і належить їй на праві особистої власності. При зверненні в жовтні 2015 року з аналогічним позовом до Веселинівського районного суду Миколаївської області, провадження у справі закрито відповідно до ухвали суду від 17.12.2015 року, оскільки відповідач (продавець за договором) [PERSON] померла. Маючи намір нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу житлового будинку, стало відомо, що посвідчити даний договір не можливо, оскільки продавець [PERSON] померла. Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачці набути право власності на придбаний будинок, тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю в тому ж обсязі і з тих же підстав, просила позов задовольнити і визнати договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] дійсним. Представник відповідача Миколаївська сільська рада Веселинівського району Миколаївської області Колесник О.А. в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, в межах заявлених вимог та доведених обставин, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 13.10.2000 році на Південній товарній біржі між нею [PERSON] та [PERSON] від імені [PERSON] укладено договір №0414 купівлі-продажу житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. /а.с.-6/. Згідно договору [PERSON] сплатила [PERSON] вартість житлового будинку в сумі 500 грн., а [PERSON] прийняла кошти. 28 грудня 2000 року на підставі вищезазначеного договору КП Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації позивачці видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким придбана нею квартира зареєстрована за № 19 і належить їй на праві особистої власності. /а.с.-7/. Бажаючи нотаріально посвідчити договір купівлі - продажу житлового будинку стало відомо, що посвідчити даний договір не можливо, оскільки (продавець за договором) [PERSON] померла, що підтверджується ухвали суду про закриття провадження у справі від 17.12.2015 року. /а.с.-9/. Отже, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку перешкоджає позивачу [PERSON] набути право власності на придбаний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], житловою площею 21.8 кв. м., з сараєм - літ. Б, літньою кухнею - літ. В, сарай - літ. Г, погребом - літ. Вп/д, вбиральнею - літ. Д, спорудами № 1- 4. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз'яснено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, та пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. На думку суду спірну угоду слід вважати укладеною, тобто такою, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, відбулося її повне виконання сторонами, іншого під час розгляду справи не встановлено, на час укладення угоди момент вчинення договору не пов'язувався з державною реєстрацію і право власності у набувача виникало з моменту укладення договору, у зв'язку з чим, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 р., визнавши спірну угоду дійсною. На підставі викладеного,

Outcome: approved