Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

В квітні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 17 січня 2017 року у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №08. Від шлюбу у них дітей немає. Одруження з відповідачем виявилось невдалим, після року спільного проживання вони припинили сімейні відносини, проживають окремо, наміру відновлювати стосунки не мають. З січня 2018 року шлюб існує лише формально, за час окремого проживання вони стали зовсім чужими та байдужими один одному людьми. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС неможливо, тому [PERSON] просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу бажає повернути дошлюбне прізвище Пастущак. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, шлюб розірвати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій просить справу слухати за його відсутності, на розірвання шлюбу згідний, не заперечує проти задоволення позову. Вислухавши позивачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 17 січня 2017 року, який зареєстрували у Чортківському міськрайонному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №08, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Від шлюбу дітей у них немає. Одруження між ними виявилось невдалим, після року спільного проживання вони припинили сімейні відносини, проживають окремо, наміру відновлювати стосунки не мають, так як стали зовсім чужими та байдужими один одному людьми. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved