Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Маневицької селищної ради Волинської області, [PERSON] , [PERSON] про визначення частки у праві спільної сумісної власності та визнання права власності на нерухоме майно, вказавши, що з 6 вересня 2003 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 3 квітня 2017 року. 6 грудня 2004 року [PERSON] було придбано у власність 5/100 частини готелю „ [INFO] ", що по [ADDRESS] . У відповідності до технічного паспорта № 490 від 23 листопада 2016 року на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , [PERSON] являвся власником вказаної квартири. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємців за заповітом на дане майно немає. Спадкоємцями за законом на це майно є син спадкодавця - відповідач [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON] , які у визначений законом термін прийняли спадщину. Заяв про відмову від спадщини вони не подавали. Отримати свідоцтво про право власності на належну їй частку у вказаному майні в позасудовому порядку позивач не має можливості. Посилаючись на зазначені обставини, [PERSON] просила суд встановити, щоїї частка та частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] є рівними та становлять по Ѕ частині вказаного нерухомого майна, визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області в судове засідання не з`явилися, будучи завчасно у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. Позивач [PERSON] подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , представник відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області подали до суду заяви, в яких вказали, що проти задоволення позовних вимог [PERSON] вони не заперечують, просили розгляд справи проводити у їх відсутності. Враховуючи те, що в справі є достатньо доказів для вирішення її по суті, суд ухвалив - розглядати справу у відсутності позивача [PERSON] , відповідачів [PERSON] , [PERSON] та представника відповідача - Маневицької селищної ради Волинської області. Проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 3 ст. 1296 Цивільного кодексу України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об?єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об?єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 Цивільного кодексу України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб?єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім?ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно ст. 369 Цивільного кодексу України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 370 Цивільного кодексу України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Згідно ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 6 вересня 2003 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано згідно рішення Маневицького районного суду Волинської області від 3 квітня 2017 року. 6 грудня 2004 року [PERSON] було придбано у власність 5/100 частини готелю „ [INFO] ", що по [ADDRESS] . У відповідності до технічного паспорта № 490 від 23 листопада 2016 року на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , [PERSON] являвся власником вказаної квартири. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємців за заповітом на дане майно немає. Спадкоємцями за законом на це майно є син спадкодавця - відповідач [PERSON] та мати спадкодавця [PERSON] , які у визначений законом термін прийняли спадщину. Заяв про відмову від спадщини вони не подавали. Отримати свідоцтво про право власності на належну їй частку у вказаному майні в позасудовому порядку позивач не має можливості. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено з досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 3.07.2017 року, довідки Маневицької селищної ради Волинської області № 3592 від 5.06.2019 року, свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.03.2004 року, висновку про відповідність квартири [ADDRESS] діючим державним будівельним, санітарним та пожежним нормам від 20.11.2018 року, договору купівлі-продажу серії ВВО № 351078 від 6.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Маневицького районного нотаріального округу Тьохтою Е.В. та зареєстрованого в реєстрі за № 369, рішення Маневицького районного суду Волинської області від 3 квітня 2017 року,постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 110/02-31 від 6.02.2020 року, нотаріально посвідченої заяви [PERSON] про прийняття спадщини, технічного паспорта на об`єкт нерухомого майна - квартиру [ADDRESS] , повідомлення Маневицької державної нотаріальної контори № 526/01-16 від 19.06.2020 року. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що оскільки квартира [ADDRESS] була придбана в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , їх частки у праві спільної сумісної власності на вказану квартиру є рівними та становлять по Ѕ частині вказаного нерухомого майна. На даний час право власності на це майно ніким не оспорюється, а тому є всі підстави для визнання права власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] за [PERSON] .

Outcome: approved