Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-15 00:00:00

В липні 2016 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 10 березня 1984 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 150. Від подружнього життя в них є двоє повнолітніх дітей. За час спільного проживання належної сім'ї у них не склалося. З різних причин між ними часто виникали непорозуміння. Близько чотири роки вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, миритись не бажають. Фактично їх сім'я розпалася та існує формально. Позивач просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив справу розглядати за його відсутності, просить шлюб розірвати без надання терміну на примирення. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала в суд заперечення на розірвання шлюбу, не згідна з мотивами позовної заяви, оскільки вони викладені неправдиво, так як факт окремого проживання, є те що позивач перебуває на роботі в Польщі, щоб забезпечити належне лікування її та сину інваліду та надання постійної матеріальної допомоги. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 10 березня 1984 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Кам'янець-Подільського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис № 150. Від подружнього життя в них є двоє повнолітніх дітей. За час спільного проживання належна сім'я в сторін не створилася. Між сторонами часто виникали непорозуміння. Останніх чотири роки вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, миритись не бажають. Фактично їх сім'я розпалася та існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, судові витрати підлягають компенсації за рахунок держави.

Outcome: approved