Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту належності документу, мотивуючи свої вимоги тим, що він є племінником померлої [PERSON] , яка померла [INFO] . За час життя, а саме 07.03.1997 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, заповідає заявнику [PERSON] . Він у встановлений законом строк звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом та із заявою про видачу свідоцтва про спадщину на земельну ділянку площею 0,1461 га для будівництва і обслуговування житлових будівель та господарських споруд, розташованих на території с. Лютіж Нового масиву Вишгородського району Київської області, але йому було відмовлено у зв`язку із розбіжністю імені померлої в Державному акті на право приватної власності на землю, в якому зазначено ім`я померлої [PERSON] , замість правильного імені [PERSON] . На підставі викладеного заявник звертається до суду з даною заявою, в якій просить суд встановити факт того, що Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] , виданий на ім`я [PERSON] на підставі рішення Лютізької сільської ради від 30.09.1998 року за № 81, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 285 від 04.03.1999 року, для будівництва, обслуговування житлових будівель та господарських споруд, площею 0, 1461 га, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, Новий масив, с. Лютіж , кадастровий номер [NUMBER] , належить [PERSON] , яка померла [INFO] . Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 06.05.2019 року відкрито провадження по даній справі. У судовому засіданні представник заявника [PERSON] повністю підтримала заяву, просила її задовольнити. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 22.05.2019 року та 08.07.2019 року від голови Лютізької сільської ради Савенок Т.Г. до суду надійшли листи, в яких він не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] та просить справу розглянути у відсутність представника. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності представника заінтересованої особи, за наявних у справі матеріалів. Вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є племінником померлої [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть. За час життя, а саме 07.03.1997 року [PERSON] склала заповіт, відповідно до якого все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповідає заявнику [PERSON] . Заявник [PERSON] у встановлений законом строк звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, відповідно до якої 01.06.2007 року була заведена спадкова справа № 200. 03.10.2017 року заявник звернувся до Бориспільської міської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про спадщину на земельну ділянку площею 0,1461 га яка розташована на території с. Лютіж Нового масиву Вишгородського району Київської області. Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю від 04.03.1999 року вбачається, що він був виданий на ім`я [PERSON] , яка мешкає в [ADDRESS] , у тому, що на підставі рішення виконкому Лютізької сільської ради Ради народних депутатів № 81 від 30.09.1998 року, їй передається у приватну власність земельна ділянка площею 0,1461 га в межах згідно з планом, яка розташована на території с. Лютіж Нового масиву Вишгородського району Київської області для будівництва і обслуговування житлових будівель та господарських споруд. Постановою державного нотаріуса Бориспільської міської державної нотаріальної контори Кардашевської М.В. від 03.10.2017 року відмовлено заявнику [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,1461 га для будівництва і обслуговування житлових будівель та господарських споруд, розташовану на території с. Лютіж Нового масиву Вишгородського району Київської області, після смерті [INFO] [PERSON] , у зв`язку із розбіжністю імені померлої, а саме в Державному акті на право приватної власності на землю зазначено ім`я померлої [PERSON] , в свою чергу згідно свідоцтва про смерть, виданого 08.01.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориспільського міського управління юстиції Київської області прізвище, ім`я по батькові спадкодавця зазначено [PERSON] . Як встановлено судом, заявник не може оформити належним чином свої права на спадщину після смерті тітки [PERSON] , оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю та у свідоцтві про смерть [PERSON] помилково зазначено різні імена спадкодавця. Заявник позбавлений можливості усунути зазначені помилки у позасудовому порядку. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Статтею 319 ЦПК України визначено, що у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно до листа Верховного суду України від 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Згідно з законом встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме встановлення факту належності вказаного документу дає змогу реалізувати права на спадщину. Аналізуючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] та [PERSON] , на ім`я якої видано Державний акт на право приватної власності на землю від 04.03.1999 року, є одна й та ж сама особа. Крім того, експертним висновком Українського бюро лінгвістичних експертиз від 04.06.2018 року встановлено, що український запис імені по батькові [PERSON] (свідоцтво про смерть, запис [PERSON] ; витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі, запис [PERSON] ) й [PERSON] (державний акт на право приватної власності на землю, запис [PERSON] ) у документах, наданих для експертизи, є ідентичними. Враховуючи викладене вище, вимоги діючого законодавства, встановлені у справі обставини, аналізуючи досліджені судом докази, суд дійшов висновку, що вимоги [PERSON] є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved