Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому, зазначила, що вони мають сина [PERSON], 19.10.2015року народження, який на даний час проживає разом з нею. Оскільки відповідач добровільно коштів на утримання сина не надає, тому позивачка просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду і до повноліття дитини. Під час підготовчого судового засідання позивачка подала до суду заяву, в якій зменшила розмір своїх позовних вимог та просила суд стягнути з відповідача на її користь на утримання малолітньої дитини аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду і до повноліття дитини. В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги в зменшеному розмірі підтримує, а відповідач - визнає повністю. Суд, дослідивши письмові докази по справи, встановив наступне. [PERSON] є батьками [PERSON], який народився 19.10.2015 року(а.с.9). Главою 15 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). 2 Тому суд стягує аліменти на утримання малолітнього сина сторін саме в твердій грошовій сумі, оскільки такий вибір було здійснено позивачкою, з якою, як вбачається з довідки Верхівнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області від 12.10.2018р. № 539, проживає дитина (а.с.6). При вирішенні питання щодо розміру вказаних аліментів, суд керується положеннями ст. 182 СК України, якою передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На день вирішення спору судом на підставі викладених в позовній заяві пояснень позивачки , та заяви відповідача, встановлено, що відповідач офіційно ніде не працює, та не має на утриманні інших дітей або батьків, є працездатним, не хворіє на тяжкі хвороби. Доказів щодо існування інших обставин, які б мали істотне значення для вирішення питання щодо розміру аліментів, сторонами суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви відповідача, поданої до суду, він до початку розгляду справи по суті визнає позовні вимоги повністю. Суд вважає, що вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Оскільки відповідач по початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги повністю, а позивачка при подачі позову до суду відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору, тому суд,

Outcome: approved