Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання батьківства та виключення запису про батька дитини з актового запису про народження дитини, в якому просив визнати його- [PERSON] батьком [PERSON], народженого [INFO] [PERSON], та зобов'язати відділ ДРАЦС внести відомості про [PERSON] як про батька до актового запису про народження сина [PERSON], виключивши відомості про [PERSON] як про батька дитини. Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач посилається на те, що [PERSON] та [PERSON] з 12 грудня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, однак у вересні 2017 року шлюбні відносини між ними припинились та вони стали проживати окремо. В жовтні 2017 року розпочались фактичні шлюбні відносини між [PERSON] та позивачем, а шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 14 лютого 2018 року. [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився спільний син - [PERSON], однак, оскільки з часу розлучення минуло менше 9 місяців, в актовому записі про його народження був записаний [PERSON] Таким чином, оскільки справжнім батьком дитини є позивач, тому просить позов задовольнити. Позивач в судове засідання не з'явився, подавши суду заяву, в якій просив позов задовольнити, справу слухати у його відсутності. Відповідачі в судове засідання не з'явились, подавши суду заяви про повне визнання позову, просили справу слухати у їх відсутності. Дослідивши докази у справі, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення, виходячи з наступного. Частиною 1 ст. 122 СК України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена в шлюбі, походить від подружжя, тобто закон встановлює презумпцію шлюбного походження дитини, яка складається з презумпції материнства дружини та презумпції батьківства чоловіка. Так, відповідно до ст. 133 СК України, якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір'ю, а чоловік - батьком дитини. Відповідно до п. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття, особою, яка вважає себе батьком дитини. Стаття 128 СК України встановлює необхідну умову для визнання батьківства у судовому порядку: батьки не повинні перебувати у зареєстрованому шлюбі між собою. Згідно з ч. 2 ст. 128 СК України підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" суди, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. При розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. А справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 р., суд має вирішувати відповідно до норм Сімейного кодексу України, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. Згідно зі ст. 134 СК України, на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Судом встановлено, що дитина- [PERSON] була зачата під час шлюбу, у якому перебували [PERSON] та [PERSON], який було розірвано 14 лютого 2018 року (а.с. 7). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьками дитини записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 8). Відповідно до ч. 1 ст. 129 СК України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. За змістом ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За нормою ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обгрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Частиною 4 статті 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У пункті 4 постанови «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» від 12.06.2009 р. N 5 Пленум Верховного суду України роз'яснив, що, у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Якщо для цього немає законних підстав, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує розгляд справи. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з заявою про визнання позовних вимог, про призначення у справі молекулярно-генетичної експертизи учасники справи не просили. За таких обставин, враховуючи, що визнання відповідачами позову не суперечить вимогам закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, позов підлягає задоволенню та [PERSON] слід визнати батьком [PERSON], [INFO].

Outcome: approved