Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказує, що 04.04.2016 р. наказом № 25-к ДНЗ « Подільський центр професійно- технічної освіти» була звільнена з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням штату. Звільнення вважає незаконним оскільки на вказаному навчальному закладі пропрацювала більше 20 років, за цей час неодноразово за хорошу продуктивність праці заохочувалася, в навчальному закладі працюють ще декілька лаборантів у яких менший стаж роботи на вказаній посаді, крім того в неї на утриманні є неповнолітня дитина - син [PERSON], [INFO], якого виховує одна оскільки з чоловіком давно розлучилася. Під час звільнення з нею не розрахувалися, повністю оплата була проведена 19 квітня 2016 року. Незаконним звільненням їй завдано моральну шкоду оскільки було порушено звичне життя, відчувала хвилювання та дискомфорт, втративши роботу як засіб для існування. Заподіяну моральну шкоду оцінює в розмірі 1378 грн. Позивачка просить суд винести рішення яким поновити її на роботі лаборантом у Державному навчальному закладі «Подільський центр професійно-технічної освіти»; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 04.04.2016 року по день поновлення мене на роботі та моральну шкоду в сумі 1378 грн. В суді позивачка та її представник позовні вимоги уточнив, просить суд: поновити строк оскарження рішення про звільнення з роботи, поновити її на роботі лаборантом у Державному навчальному закладі «Подільський центр професійно-технічної освіти»; стягнути з відповідача на її користь заробітну плату з моменту звільнення до моменту прийняття рішення суду про поновлення на роботі та моральну шкоду в сумі 1378 грн. В суді представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав, просить їх задоволити. Суду представник позивача пояснив, що позивачка є одинокою матірю, із працюючих в навчальному закладі лаборантів вона має самий більший стаж роботи, розрахункові кошти вона отримала тільки 19.04.2016 р.; позивачка зверталася з позовом до суду в травні 2016 р. однак ухвалою суду її позов було повернуто, повторно позивачка подала позов 01.06.2016 р., а тому пропустила строк оскарження наказу про звільнення з поважних причин. Представник відповідача в суді позов не визнав, просить суд відмовити його задоволенні, просить застосувати строк давності до вимог позивача оскільки позивачкою без поважних причин було пропущено строк звернення до суду. Суду представник відповідача пояснив, що звільнення позивачки відбулося до вимог трудового законодавства, її було за два місяці попереджено про скорочення, їй пропонувалася інша посада однак від неї вона відмовилась, позивачка не була членом профспілки. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює бухгалтером в навчальному закладі, їй відомо, що спочатку позивачка погоджувалася на переведення на посаду технічного працівника оскільки там однакова заробітна плата однак в подальшому відмовилась, їй пропонували отримати 04.04.2016 р. розрахункові кошти однак запрошення вона проігнорувала в звязку з цим 05.04.2016 р. їй направили листа, а 08.04.2016 р. направили переказом кошти. Свідок [PERSON] суду пояснив, що на громадських засадах виконує функції голови профкому в навчальному закладі, йому відомо що спочатку позивачка давала свою згоду на переведення на посаду технічного працівника однак 18.03.2016 р. від переведення відмовилась, по роботі позивачка характеризувалася не кращим чином. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює в навчальному закладі інспектором з кадрової роботи; в лютому в навчальному закладі були попереджені про наступне скорочення штатної одиниці всі лаборанти, позивачці пропонувалася посада технічного працівника спочатку вона на неї погоджувалася однак за тиждень від звільнення від неї відмовилась про що був складений акт; із трьох штатних одиниць лаборантів які залишилися одна посада закріплена за працівником який перебуває в декретній відпустці на неї переведено [PERSON] яка має вищу освіту; інші лаборанти мають вищу та неповну вищу освіту; адміністрації не було відомо що позивачка сама виховує сина. Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, свідків, вивчивши матеріали справи, матеріали справи № 676/2261/16ц, суд встановив наступне. Позивачка 09.10.1995 р. була прийнята на посаду лаборанта в Камянець-Подільське міське ПТУ № 6. 26.12.2003 р. в звязку із реорганізацією Камянець-Подільського міського ПТУ № 6 у вище професійне училище автомобільного транспорту і будівництва переведена на посаду лаборанта Камянець-Подільського вищого професійного училища автомобільного транспорту і будівництва. 01.12.2009 р. в звязку із припиненням юридичної особи Камянець-Подільського вищого професійного училища автомобільного транспорту і будівництва переведена на посаду лаборанта в ДПТНЗ «Камянець-Подільський професійний будівельний ліцей» який є правонаступником ВПУ АТБ. 16.03.2010 р. ДПТНЗ «Камянець-Подільський професійний будівельний ліцей» перейменовано на ДНЗ «Камянець-Подільський професійний будівельний ліцей». 17.06.2013 р. в звязку із зміною типу ДНЗ «Камянець-Подільський професійний будівельний ліцей» на ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» переведена на посаду лаборанта ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти». Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивачки яка приєднана до матеріалів справи(а.с.9-10). Наказом № 14 від 01.02.2016 р. ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» «Про скорочення штату працівників»(а.с.30) було внесено зміни в штатний розпис навчального закладу з 01.04.2016 р. із скороченням ряду штатних одиниць, в т.ч. одну штатну одиницю лаборанта. 02.02.2016 р. на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації навчального закладу було надано згоду на скорочення запропонованих адміністрацією для скорочення посад, в т.ч. і посади лаборанта, що підтверджується копією протоколу № 15(а.с.31-32). 03.02.2016 р. директором навчального закладу був прийнятий наказ № 15 «Про попередження працівників щодо можливого скорочення»(а.с.33) з яким серед інших працівників була також ознайомлена позивачка по справі, що підтверджується її підписом в Додатку № 1 до наказу(а.с.34). 17.03.2016 р. на засіданні профспілкового комітету первинної профспілкової організації навчального закладу було надано згоду на скорочення серед інших працівників і позивачки, що підтверджується копією протоколу № 16(а.с.36-37). На засіданні була присутня позивачка. 04.04.2016 р. позивачці було запропоновано адміністрацією навчального закладу в звязку із скороченням її посади посаду підсобного працівника однак на перевод на цю посаду позивачка відмовилася, зафіксувати відмову про перевід у письмовій формі відмовилася про що було складено акт про відмову працівника на іншу посаду(а.с.39). Наказом № 25-к від 04.04.2016 р.(а.с.6) позивачка була звільнена з роботи в звязку із скороченням штату працівників за п.1 ст.40 КЗпП України із виплатою 1478,79 грн. вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку за 11 днів. Згідно штатного розпису навчального закладу станом на 05.04.2016 р. кількість лаборантів по навчальному закладу становила 3 одиниці. Відповідно до довідки навчального закладу(а.с.87) від 05.10.2016 р. на посаді лаборантів працюють [PERSON] на період декретної відпустки, яка до моменту скорочення працювала на посаді зав. бібліотекою, [PERSON]В.(на посаді лаборанта 16 років 6 місяців, освіта базова вища), [PERSON]Є.(на посаді лаборанта 4 роки 1 місяць, освіта неповна вища). Відповідно до копії наказу по навчальному закладу № 24/1-к від 01.04.2016 р. «Про переведення»(а.с.93) [PERSON] була переведена 04.04.2016 р. з посади зав. бібліотекою на посаду лаборанта по контракту на 1 рік, з випробувальним терміном 1 місяць(на період декретної відпустки [PERSON]В.). В день звільнення позивачка не отримала в бухгалтерії навчального закладу розрахункові кошти, про їх отримання повідомлялася, про що адміністрацією навчального закладу було оформлено акт про попередження щодо отримання коштів від 04.04.2016 р., копія якого приєднана до матеріалів справи(а.с. 25). Неотриманні при звільнені кошти були направлені позивачці адміністрацією навчального закладу поштовим переказом 08.04.2016 р., що підтверджується копією квитанції яка приєднана до матеріалів справи(а.с.48 на звороті). На утриманні позивачки перебуває син [PERSON], [INFO](а.с.7), якому на день звільнення позивачки 04.04.2016 р. було 14 років. Ч.1 ст. 233 КЗпП України встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ст.. 234 КЗпП України уразі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Судом встановлено, що [PERSON] 04.05.2016 р. зверталася до суду з позовом до ДНЗ «Подільський центр професійно-технічної освіти» про поновлення на роботі та оплату часу вимушеного прогулу. Ухвалою судді від 06.05.2016 р. позовну заяву було залишено без руху оскільки позивачкою в обґрунтування позовних вимог не було надано суду копії трудової книжки, копії наказів про прийняття на роботу та оскаржуваного наказу про звільнення. Ухвалою судді від 18.05.2016 р. позовну заяву було повернуто позивачці в звязку із невиконанням [PERSON] вимог судді і не виправленням в установлений строк недоліків позовної заяви. Ухвала суду позивачкою не оскаржувалась. Повторно позов до суду [PERSON] був поданий 01.06.2016 р. і прийнятий суду до розгляду по суті оскільки до позовної заяви нею було додано копію трудової книжки, копію наказу про звільнення, копія довідки про заробітну плату та інші документи. На думку суду, клопотання представника позивача про поновлення пропущеного строку для оскарження наказу про звільнення підлягає до задоволення, оскільки вперше з позовом до суду позивачка звернулась своєчасно, звернувшись із позовом вона перервала місячний строк визначений ч.1 ст.233 КЗпП України, врахувавши зазначені в ухвалі судді недоліки повторно позов подала до суду 01.06.2016 р. в місячний термін. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставами припинення трудового договору є: 2) закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення; 4) розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45). Відповідно до п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змінив організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Ст.43-1 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках: звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації. Згідно ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.\~Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. Ст.42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби, військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, військової служби за призовом осіб офіцерського складу та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України у справі N 6-2487цс15 від 23 березня 2016 року відповідно до частини третьої статті 49 2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган зобов'язаний запропонувати працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, в тому числі і вакантні посади осіб, які перебувають у відпустці по догляду за дитиною. На думку суду, звільнення позивачки відповідачем згідно наказу № 25-к від 04.04.2016 р. із займаної посади лаборанта у звязку із скороченням штату працівників(п.1 ст.40 КЗпП України) було проведено з порушенням діючого законодавства оскільки відповідачем було порушено порядок звільнення своєчасно одночасно з попередженням про звільнення не було запропоновано позивачці для переведення вакантні посади, в тому числі і посаду лаборанта [PERSON] який перебував на той час в декретній відпустці. При цьому суд критично оцінює твердження представника відповідача, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] що позивачка спочатку погоджувалася на переведення на посаду техпрацівника оскільки вони не підтверджені належними письмовими доказами, із наданого суду акту від 04.04.2016 р. вбачається, що тільки в день звільнення позивачці пропонували посаду техпрацівника від якої вона відмовилася, в той же час ще 01.04.2016 р. на вакантну посаду лаборанта [PERSON] адміністрацією навчального закладу саме з 04.04.2016 р. була переведена [PERSON] яка до моменту скорочення працювала на посаді зав. бібліотекою. Крім цього суд враховує, що із лаборантів які працювали в навчальному закладі на час скорочення позивачка має більш тривалий час роботи на посаді лаборанта майже 20,5 років (з 09.10.1995 р.-04.04.2016 р.) ніж у [PERSON] та [PERSON], що на думку суду, свідчить про її більшу в порівняні із зазначеними працівниками кваліфікацію та продуктивність праці. Крім того позивачка проживає із неповнолітнім сином та бабусею [PERSON] пенсійного віку, що підтверджується довідкою про склад сімї(а.с.92), що свідчить про її переваги в залишенні на роботі. В звязку із викладеним суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачки про поновлення її на посаді лаборанта Державного навчального закладу «Подільський центр професійно-технічної освіти» підлягають до задоволення. Ч.2\~ст. 235 КзПП України\~встановлено, що при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. При визначенні розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача суд враховує «Порядок обчислення середньої заробітної плати» затверджений\~постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100\~(із змінами і доповненнями). Згідно абз.3 п.2 зазначеного положення при визначені розміру середньої заробітної плати суд враховує останні 2 календарні місяці роботи, що передували звільненню. Відповідно до абз.2 п.4 Порядку встановлено, що при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. Відповідно до довідки відповідача № 3012 від 18.10.2016 р.(а.с.94) заробітна плата позивача в лютому-березні 2016 р. складала по 1514,00 грн. щомісяця. Розмір середньоденної заробітної плати позивачки становить 70,42 грн.: (1514,00 грн. х 2 : 21 день(кількість робочих днів в лютому 2016 р.) + 22 дні (кількість робочих днів в березні 2016 р.) = 3028,00 грн. : 43 дні = 70,42 грн. При визначенні кількості робочих днів судом враховано розяснення які містять в листі міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік» щодо норм тривалості робочого часу. З врахуванням середньоденного заробітку розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу який підлягає до стягнення з відповідача на користь позивачки за період з 05.04.2016 р. по 14.11.2016 р. складає 10774,26 грн. з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обовязкові платежі, а саме: 70,42 грн. х (19 робочих днів квітень 2016 р. з 05.04.2016 р. по 30.04.2016 р.) + 19 робочих днів(травень 2016 р.) + 20 робочих дні(червень 2016 р.) + 21 робочий день(липень 2016 р.) + 22 робочих дні (серпень 2016 р.) + 22 робочих днів(вересень 2016 р.) + 20 робочих дні(жовтень 2016 р.) + 10 робочих дні(листопад 2016 р. з 01.11.2016 р. по 14.11.2016 р.) = 70,42 грн. х 153 дні = 10774,26 грн. При визначені кількості робочих днів в 2016 р. суд приймає до уваги лист міністерства соціальної політики України від 20.07.2015 р. № 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік». При визначенні розміру середньої заробітної плати за один місяць яка підлягає до стягнення на користь позивачки відповідно до положень\~ст..365 ЦПК України, суд приймає до уваги 21 робочий день, а тому розмір місячної заробітної плати складатиме 1478,82 грн.( 70,42 грн. х 21 день = 1478,82 грн.), з яких підлягають до стягнення податок на доходи фізичних осіб та обовязкові платежі. Ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством. Відповідно до ст. 23, ч. 1, ч. 2, п.2), ч. 3 та 5 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи, що незаконним звільненням позивачці відповідачем заподіяно моральних страждань, вона втратила нормальні життєві звязки які вимагають від неї додаткових зусиль для організації її життя, враховуючи перебування на її утримання неповнолітньої дитини, обставини справи, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу який підлягає до стягненню на користь позивачки з відповідача, час вимушеного прогулу, а тому, на думку суду, вимоги позивачки стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 1378,00 грн. також підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved