Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-11 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON], позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовом до [PERSON] (по тексту - [PERSON], відповідач) про стягнення аліментів на утримання спільного сина - [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 23.11.2017 року, і до досягнення дитиною повноліття. В обгрунтування заявлених вимог позивач вказувала, що з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася спільна дитина - [PERSON], [INFO]. Позивач вказувала, що на момент звернення з позовом до суду шлюб не розірвано, однак з травня 2017 року з відповідачем разом не проживають, припинили ведення спільного господарства. Крім того, вказувала, що з моменту припинення спільного проживання відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, чим не виконує свій батьківський обов'язок. На думку позивача, з огляду на ту обставину, що спільна з відповідачем дитина проживає з нею, знаходиться на її утриманні, виховує дитину самостійно та потребує матеріальної допомоги з боку чоловіка, останній повинен сплачувати аліменти в заявленому розмірі. У судове засідання позивачка не з'явилась, надавши заяви про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала та просила винести заочне рішення у разі неявки в судове засідання відповідача. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини такої неявки суду невідомі, належним чином повідомлений. Оскільки не має відомостей про причину неявки відповідача, на підставі ч.4 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у його відсутність та ухвалити по справі заочне рішення згідно наявних доказів, на що позивач згоден, про що постановлено ухвалу суду. Згідно з частиною 3 статті 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 247 ЦПК України, не здійснюється. За загальним правилом (частина 1 статті 13 ЦПК України), суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких, відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Ухвалюючи судове рішення суд врахував наступне. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як встановлено приписами ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому суд при розгляді справи керується принципом верховенства права (ч. 1 ст. 10 ЦПК України). Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі зареєстрованому 12.10.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ізяславського районного управління юстиції у Хмельницькій області, актовий запис 151, про що видано відповідне свідоцтво [NUMBER]. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 27.07.2015 року виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис №31 від 27.07.2015 року, сторони у справі є батьками [PERSON], [INFO]. У ході розгляду встановлено, що позивач та відповідач спільно не проживають, спільна дитина [PERSON] проживає та перебуває на утриманні позивача по справі. Враховуючи, що відповідач не надає щомісячно в добровільному порядку позивачці матеріальну допомогу на утримання дитини, вона звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення з останнього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття спільного з відповідачем сина. Відповідач, будучи батьком неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], відповідно до ст. 180 СК України зобов'язаний утримувати свого малолітнього сина до його повноліття, проте свій обов'язок належним чином не виконує, що було встановлено в судовому засіданні. Вирішуючи спір по суті заявлених вимог суд також врахував наступне. У статті 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, вказано, що держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав неповнолітніх дітей при ухиленні батьків від обов'язку їх утримувати є законодавчо передбачена можливість стягнення коштів на їх утримання в судовому порядку. Так, відповідно до ст. 80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану. За положеннями ст. 182 - 183 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші В силу ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст.191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, тобто у даному випадку - з 30.11.2017 року. Суд враховує, що відповідач [PERSON] має задовільний стан здоров'я, що не спростовано останнім, матеріали справи не містять відомостей, що відповідач має інших дітей та утриманців, а також стягнення за виконавчими документами. За встановлених обставин, які підтверджуються дослідженими судом належними та допустимими доказами у їх сукупності, які узгоджуються між собою, беручи до уваги положення ч.2 ст.182 СК України, зі змінами, внесеними відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів" № 2037-VIII від 17.05.2017 року, суд вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти на користь позивачки на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно у частці від свого заробітку, що становить 1/4 його частину, та розмір сплачуваних аліментів не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.11.2017 року, до повноліття дитини. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved