Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Вижницької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Чернівецькій області, про визнання права власності на спадкове майно та права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування. У позові вказувала, що [INFO] померла її мати [PERSON] . Після її смерті в [ADDRESS] відкрилася спадщина у вигляді квартири, господарської будівлі гаража, інвентарною вартістю станом на момент звернення до суду 96000,00 грн., та незавершеної приватизацією земельної ділянки площею 0,0028 га, цільове призначення - для індивідуального гаражного будівництва по [ADDRESS] , на якій вказана будівля гаража розташована. Вона є спадкоємцем за заповітом [PERSON] , посвідченим 20.06.2006 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Штефюк Н.В., зареєстрованим у реєстрі за №4067. Інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Вчасно прийняла спадщину після смерті матері, оскільки у встановлений законом шестимісячний строк подала до нотаріуса відповідну заяву. 03.10.2019 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М. їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна [PERSON] - квартиру, що знаходиться в [ADDRESS] . Постановою приватного нотаріуса Олійник Ю.М. №207/02-31 від 02.09.2020 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну матері господарську будівлю (гараж) за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з ненаданням належним чином оформлених документів, що посвідчують право власності спадкодавця на спадкове майно. Також нотаріусом відмовлено в оформленні спадкових прав на належну матері земельну ділянку, цільове призначення - для індивідуального гаражного будівництва, орієнтовною площею 0,0028 га по [ADDRESS] , оскільки, маючи рішення сьомої сесії VІІІ-го скликання Вижницької міської ради №176/3-7/17 від 14.06.2017 року про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва у вище зазначеному орієнтовному розмірі, мати до 14.06.2018 року не виготовила та не надала на затвердження проект землеустрою щодо відведення цієї земельної ділянки, а також не оформила належним чином документів, що посвідчують її право власності на дану земельну ділянку. Згідно довідки-характеристики Вижницького РБТІ та даних інвентарної справи гараж, що розташований в [ADDRESS] , належав її матері з 1977 року по день її смерті [INFO] , однак правовстановлюючих документів на нього мати не отримувала. Рішенням сьомої сесії VІІІ-го скликання Вижницької міської ради №176/3-7/17 від 14.06.2017 року матері надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва, однак за життя мати не завершила приватизацію земельної ділянки та правовстановлюючих документів на неї не отримала. У зв`язку з наведеним виникла необхідність звернення з даним позов до суду. Просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом померлої [INFO] [PERSON] : право власності на спадкове майно, яким є будівля гаража, розташованого за адресою: [ADDRESS] та право на завершення приватизації та одержання документа, що посвідчує право власності на земельну ділянку, цільове призначення - для індивідуального гаражного будівництва, орієнтовною площею 0,0028 га, по [ADDRESS] . У судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, належно повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання представник [PERSON] надала суду заяву, у якій просила справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю. Представник відповідача - Вижницької міської ради у судове засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце проведення розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області у судове засідання не з`явився, належно повідомлений про дату, час та місце розгляду справи по суті, про що є відомості в матеріалах справи. До початку судового засідання надав суду пояснення, які просив врахувати під час прийняття рішення. Також подав заяву про розгляд справи без участі їх представника. Ухвалою суду від 19.10.2020 року витребувано від приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М., юридична адреса: м. Вижниця, вул. Українська, 95, Чернівецької області: належним чином завірену копію спадкової справи №130/2018, заведеної після смерті [PERSON] , померлої [INFO] в м. Вижниця Чернівецької області. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, врахувавши фактичне визнання позову відповідачем, дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному об`ємі з таких підстав. На підтвердження позовних вимог позивачкою [PERSON] надано такі докази: копію свідоцтва про смерть серія [NUMBER] , виданого 26.06.2018 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Чернівецькій області, з якого встановлено, що [PERSON] померла [INFO] ; довідку виконавчого комітету Вижницької міської ради №2611 від 01.10.2018 року, з якої встановлено, що [PERSON] постійно проживала і перебувала на реєстраційному обліку за місцем проживання в [ADDRESS] з 29.08.1986 року по день смерті. На день смерті [PERSON] з нею в одній квартирі ніхто не був зареєстрований; копію заповіту [PERSON] , [INFO] , посвідченого 20.06.2006 року нотаріусом Вижницького нотаріального округу Штефюк Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №4067, з якого встановлено, що [PERSON] все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде їй належати на день її смерті і на що вона за законом буде мати право, заповідала свої доньці [PERSON] , 1965 року народження; копію повторного свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 24.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вижницького РУЮ у Чернівецькій області, копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00014632276, виданого 24.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вижницького РУЮ у Чернівецькій області та копію паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого 17.04.1996 року Вижницьким РВ УМВС України в Чернівецькій області, з яких встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] є дочкою померлої [INFO] [PERSON] ; копію свідоцтва про право на спадщину за заповітом серія НОА 515638, виданого 03.10.2019 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М., зареєстрованого в реєстрі за №827, з якого встановлено, що воно видане [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , яка належала померлій [INFO] [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Вижницькою державною нотаріальною конторою 27.01.1993 року за реєстровим №157; копію технічного паспорта на господарську будівлю (гараж), виготовленого 06.12.2019 року КП «Вижницьке РБТІ» на ім`я [PERSON] , з якого встановлено, що в [ADDRESS] , знаходиться будівля гаража літ. А, площа - 22,00 м.кв., рік побудови - до 1990-х, вартість - 96000,00 грн.; копію дозволу на право виконання будівельних робіт, виданого Районним архітектором Вижницького району на підставі рішення виконкому Вижницької міської Ради депутатів трудящих від 16 червня №52/12, з якого встановлено, що [PERSON] було надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва гаража по [ADDRESS] ; довідку (характеристики) №2/8, видану 15.10.2020 року КП «Вижницьке РБТІ», з якої встановлено, що станом на 15.10.2020 року господарська будівля (гараж), площею 22,00 м.кв., 1977 року побудови, розташована в [ADDRESS] , в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, як об`єкт житлової нерухомості не зареєстрована і не є самочинним будівництвом; рішення сьомої сесії VІІІ скликання Вижницької міської ради Вижницького району Чернівецької області №176/3-7/17 від 14.06.2017 року «Про надання дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», з якого встановлено, що міська рада вирішила: 1. Надати [PERSON] дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для індивідуального гаражного будівництва орієнтовною площею 0,0028 га по [ADDRESS] з земель запасу ради (землі житлової, громадської забудови) на умовах надання безоплатно у власність. 2. Розроблений та погоджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подати для розгляду та затвердження у встановленому законом порядку до 14.06.2018 року. 3. Попередити [PERSON] , що використання земельної ділянки до встановлення її меж в натурі (на місцевості), одержання документа, що посвідчує право на неї та державної реєстрації цих прав, забороняється. З матеріалів витребуваної судом спадкової справи №130/2018, заведеної 01.10.2018 року приватним нотаріусом Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М. до майна померлої [INFO] [PERSON] встановлено, що: позивачка [PERSON] вчасно прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , оскільки 01.10.2018 року, тобто у встановлений законом шестимісячний строк, звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини; інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині немає. Також позивачкою [PERSON] надано постанови приватного нотаріуса Вижницького районного нотаріального округу Олійник Ю.М., про відмову у вчиненні нотаріальної дії: №207/02-31 від 02.09.2020 року, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на гараж, що знаходиться в [ADDRESS] у зв`язку з тим, що нею не було надано належно оформлених документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане спадкове майно; №261/02-31 від 22.10.2020 року, якою позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 0,0028 га, що знаходиться в [ADDRESS] , цільове призначення - для індивідуального гаражного будівництва, у зв`язку з тим, що нею не було надано належно оформлених документів, що посвідчують право власності спадкодавця на дане спадкове майно. Вказані постанови нотаріуса, якими відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом стали підставою для звернення [PERSON] з даним позовом до суду. Вирішуючи позовну вимогу про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування суд застосовує такі норми. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є успадкування прав на майно, в тому числі за заповітом відповідно до ст.1217 ЦК України. У відповідності до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Правилами ст.1268 ЦК України встановлено, що прийнята спадщина визнається власністю спадкоємця. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У п.3.5 Інформаційного листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 ЗК України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі ст.125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання свідоцтва (державного акта) про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Відповідно до чч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що: позивачка [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON] , і вона прийняла спадщину; інших спадкоємців та осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині [PERSON] немає; спору відносно спадкового майна немає; за життя спадкодавця [PERSON] було ухвалене рішення Вижницької міської ради про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (виготовлення технічної документації на земельну ділянку) орієнтовною площею 0,0028 га, для індивідуального гаражного будівництва в [ADDRESS] ; однак за життя [PERSON] не виготовила проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (технічну документацію на земельну ділянку) орієнтовною площею 0,0028 га та відповідно не зареєструвала своє право власності на зазначену земельну ділянку у встановленому законом порядку. Враховуючи наведені вимоги закону та встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання права на завершення приватизації земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованою і підлягає до задоволення. Вирішуючи позовну вимогу про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, крім положень ст.ст.328, 1216-1218, 1235, 1268 ЦК України, суд застосовує такі норми. Відповідно до ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно із ч.4 ст.3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Тобто, право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з чинними нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (03 серпня 2004 року) нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його будівництва, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, як офіційного визнання державою такого права, а не підставою його виникнення. Відповідно до ч.1 ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з чч.1 та 2 ст.5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. До 05 серпня 1992 року закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. Порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва вперше встановлений постановою Кабінету Міністрів України від 05.08.1992 року №449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тому індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, збудовані у період до 05 серпня 1992 року, не підлягають проходженню процедури прийняття в експлуатацію. Фактично єдиним документом, що засвідчує факт існування об`єкта нерухомого майна й містить його технічні характеристики, є технічний паспорт на такий об`єкт, виготовлений за результатом його технічної інвентаризації (лист Міністерства юстиції України від 23.02.2016 року №8.4-35//18/1). У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21.02.2005 року №19-32/319). У Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року за №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз`яснено, що всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Відповідно до п.3.2 розділу 3 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 5 серпня 1992 року. З досліджених у судовому засіданні доказів Судом установлено, що: спірний гараж не є самочинним та самовільним будівництвом, оскільки відповідний дозвіл спадкодавцю видавався уповноваженим на це органом і відповідно до чинного на час його побудови законодавства; на час набуття [PERSON] права власності на гараж, чинне законодавство (1977 рік) не вимагало обов`язкової реєстрації нерухомого майна; технічний паспорт виготовлено на ім`я спадкодавця [PERSON] ; спадкоємець [PERSON] обґрунтовано звернулася до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно, оскільки іншого способу оформити право власності на спірний гараж чинним законодавством не передбачено. Враховуючи викладені вимоги закону та встановлені обставини суд дійшов висновку, що позовна вимога [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом є обґрунтованою і підлягає до задоволення. На підставі ст.ст.5, 1216-1218, 1225, 1235, 1268 ЦК України, ст.ст.2, 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», Інформаційного листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст.ст.4, 12, 13, 76-81, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 268, 272, 273, 354, п.3 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України, Суд,

Outcome: approved