Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом до Київської міської ради, згідно якого просять: визнати за [PERSON] право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на 3/6 частин квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а саме на 1/6 частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а саме на 6 частину квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а саме на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого, зокрема входить квартира [ADDRESS]. При цьому, позивачі, як спадкоємці першої черги за законом, у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотаріуса з заявами про прийняття вказаного спадкового майна. Однак,приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кошель Іриною Анатоліївною було відмовлено позивачам у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом, у зв'язку з тим, що право власності на вказане спадкове майно не зареєстроване на ім'я [PERSON] Між тим, позивачі вказують, що вищенаведене нерухоме майно було об'єктом фінансування за Інвестиційним договором №835-ф від 07.12.2000 року, укладеним між [PERSON] та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест», відповідно до якого, спадкодавець [PERSON] виступав інвестором і брав участь у фінансуванні будівництва житла з метою отримання у власність квартири в новозбудованому будинку шляхом вкладення коштів у фінансування будівництва житлового будинку. Проте, виконавши всі умови вказаного договору та отримавши право оформити правовстановлюючі документи на квартиру, [PERSON] за своє життя не встиг їх оформити. Таким чином, враховуючи неможливість зареєструвати успадковане майно на своє ім'я та отримати відповідні документи згідно чинного законодавства України, позивачі вважають, що мають всі законні підстави для звернення до суду за захистом свого права власності на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] Крім того, оскільки інвестиційний договір було укладено під час перебування спадкодавця у шлюбі з [PERSON], остання, посилаючись на положення ч.1 ст. 60 СК України, вважає, що її належить право власності на Ѕ квартири [ADDRESS]. Ухвалою від 22.12.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за вказаним позовом. Ухвалою від 13.02.2018 року було задоволено клопотання представник позивачів про забезпечення доказів у цивільній справі та витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кошель Ірини Анатоліївни завірену копію спадкової справи після померлого [PERSON], який помер [INFO] року. 23.02.2018 року на адресу суду надійшов відзив Київської міської ради на позовну заяву, згідно якого відповідач просив слухати справу у відсутності свого представника та ухвалити рішення на підставі поданих стороною доказів згідно чинного законодавства. 14.03.2018 року на адресу суду від нотаріуса надійшла копія спадкової справи №8/2016 щодо майна померлого [INFO] року [PERSON] Ухвалою від 16.04.2018 року закрито підготовче засідання за позовною заявою [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Київської міської ради, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кошель І.А., про визнання права власності на нерухоме майно, а справу призначено до судового розгляду по суті на 10.05.2018 року. Позивачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не сповістили. Разом з тим, 10.05.2018 року на адресу суду надійшла заява представника позивачів, в якій він просить позов задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки свого представника суд не сповістив. Водночас, як вже зазначалось вище, згідно наявного в матеріалах справи відзиву на позов відповідач просить розгляд справи проводити за відсутністю його представника. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини своєї неявки в судове засідання суд не сповістила. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 07.12.2000 року між [PERSON] та Державною госпрозрахунковою організацією «Житло-інвест» було укладено інвестиційний договір №835-ф, за умовами якого [PERSON] виступав інвестором та брав участь у фінансуванні будівництва житла з метою отримання у власність квартири в новозбудованому будинку шляхом вкладення коштів у фінансування житлового будинку. Об'єктом фінансування виступала квартира [ADDRESS] 29.12.2001 року було затверджено Акт про приймання в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта за адресою: [ADDRESS] Як вбачається зі змісту довідки Державної госпрозрахункової організації «Житло-Інвест» від 17.06.2003 року за №044/16інв 835-Ф(2000), [PERSON] було у повному обсязі сплачено грошові кошти за 3-кімнатну квартиру №[ADDRESS] (а.с. 14). При цьому, згідно листа від 01.11.2015 року за №044/16/934-1820, надісланого ДКО «Житло-Інвест» на адресу [PERSON], встановлено, що [PERSON] отримав право оформити правовстановлюючі документи на квартиру (а.с. 15). Разом з тим, [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується копією Свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] від 04.06.2016 року (а.с. 4). Згідно з вимогами ст. 1223 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні, заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] складено не було, а відтак згідно положень ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги за законом після померлого [PERSON] є є його діти: [PERSON], [PERSON] та його дружина - [PERSON], що підтверджується копіями наступних документів: Свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 06.03.1969 року, Свідоцтва про укладення шлюбу від 27.11.1993 року, Свідоцтва про укладення шлюбу Серії [NUMBER] від 21.04.1983 року. Положеннями ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. При цьому, положеннями ч. 1 ст. 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Як встановлено судом, позивачі 06.06.2016 року, 12.08.2016 року та 06.06.2016 року відповідно звернулися до нотаріуса з заявамии про прийняття ними спадкового майна після смерті спадкодавця [PERSON] (а.с. 56, 67, 71), тобто в строк передбачений ст. 1270 ЦК України. В свою чергу, відповідно до ст.ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Так, як вбачається з матеріалів спадкової справи №8/2016 до майна померлого [INFO] року [PERSON], позивачі звернулися до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кошель І.М. з заявами про видачу на їх ім'я свідоцтв про право на спадщину після померлого [INFO] року [PERSON] на квартиру №[ADDRESS]. При цьому, позивач [PERSON] також просила видати їй свідоцтво про власності на Ѕ частку у спільному майні подружжя на квартиру №[ADDRESS]. Проте, приватним нотаріусом Кошель І.А. було винесено Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.11.2017 року, на підставі яких позивачу [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на квартиру №[ADDRESS] у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують право власності [PERSON] на вказане нерухоме майно (а.с. 6). Крім того, з тих же підстав приватний нотаріус повідомив позивачів [PERSON] та [PERSON] про неможливість видачі останнім свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та свідоцтва про право на спадщину на спірне майно (а.с. 84-85). Обставини стосовно того, що квартира [ADDRESS] не зареєстрована на праві власності за [PERSON], також підтведжуються інформаційною довідкою КП Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» від 08.09.2017 року. Відмовляючи у видачі свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя та свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті спадкодавця на спадкове майно, нотаріус посилався на ст.ст. 46, 49 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 1.2 Глави 2 та п.п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Між тим, звертаючись з позовом до суду, позивачі, як на підставу для його задоволення, посилались на неможливість реєстрації успадкованого майна на своє ім'я та отримання відповідних документів згідно чинного законодавства України, оскільки спадкодавець [PERSON] за своє життя не встиг отримати належних правовстановлюючих документів на нього, а також не здійснив реєстрацію свого права власності у повному обсязі та у порядку, передбаченому законодавством. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно». Згідно висновку, викладеного у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 30 січня 2013 року по справі № 6-168цс12 майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» від 30.05.2008 року №7, у разів відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Право власності відповідно до ст.328 ЦК України набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 392 Цивільного кодексу України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. При цьому, згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 95 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З огляду на вказані положення закону, суд вважає, що право [PERSON] отримати право власності на спірну квартиру за умови повного виконання інвестиційного договору та введення в експлуатацію будинку [ADDRESS] є доведеним належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи. При цьому, відсутність правовстановлюючих документів не позбавило померлого набутого ним право на нерухомість, адже воно не припинилось з його смертю та було успадковане позивачами. Таким чином, зважаючи на ті обставини, що позивачі є єдиними спадкоємцями майна померлого [PERSON] за законом, які у встановленому законом порядку та строк звернулися з заявою про отримання спадщини, однак отримали відмову нотаріуса в оформленні спадщини з тих підстав, що право власності на спірну квартиру не зареєстровано на ім'я спадкодавця, суд, з урахуванням положень ч.1 ст. 60 СК України, дійшов висновку, що право позивачів підлягає захисту наступним шляхом: визнання за [PERSON] права власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на 3/6 частин квартири [ADDRESS]; визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а саме на 1/6 частину квартири [ADDRESS]; визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а саме на 1/6 частину квартири [ADDRESS]; визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, а саме на 1/6 частину квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved