Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, з врахуванням заяви (вх. № 1982 від 21.01.2016 року, а.с. 99-100) про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів доходу (заробітку) відповідача щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, [PERSON], та в подальшому стягнути аліменти з відповідача на утримання, доньки [PERSON] у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття. Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому, який рішенням суду від 17.06.2015 року розірвано. Від шлюбу мають дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо виховання та матеріального утримання дітей ухиляється. В судовому засіданні позивач та її адвокат позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з врахуванням заяви(вх. № 1982 від 21.01.2016 року, а.с. 99-100) та наполягали на їх задоволенні, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Адвокат відповідача проти задоволення позову заперечила та просила відмовити в його задоволенні, про що також надала суду письмові заперечення (вх. № 39597 від 01.12.2015 року). В обґрунтування заперечень зазначено, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі. Після розірвання шлюбу діти стали проживати з позивачем. Починаючи з народження дітей і по теперішній час, відповідач не припиняв їх утримувати та матеріально забезпечувати, постійно приймає участь у їх вихованні, догляді за ними, намагається надати їм повноцінне батьківське піклування та турботу, щодня прикладає зусилля у вирішенні їх повсякденних питань та проблем, не зважаючи на те, що спільно з ними не проживає. Квартира, яка належить на праві приватної власності [PERSON], залишена позивачеві та дітям, які в ній і проживають. Всі комунальні платежі за адресою: [ADDRESS] сплачує відповідач. Позивач, обґрунтовуючи свої вимоги у такий спосіб, намагається безпідставно, у своїх корисливих цілях, за ради свого майнового інтересу завдати шкоди відповідачу та надати суду недостовірні відомості. Крім того, відповідач зазначив, що дохід, який він отримує на даний час є незначним і не дає можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно. Стан здоров'я відповідача незадовільний, а тому більша частина доходів витрачається саме на лікування. Також відповідач має непрацездатних батьків, які є пенсіонерами та перебувають на його утриманні (а.с. 16-18). Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, її адвоката та адвоката відповідача, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд встановив таке. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17.06.2015 року розірвано (а.с. 22). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.06.2000 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Кіровоградського міського виконавчого комітету, актовий запис № 742 (а.с. 3), та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 18.12.2006 року, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис № 2427 (а.с. 4), які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні В судовому засіданні адвокат відповідача зазначала, що діти проживають з відповідачем, оскільки він проживає в цій же квартирі, що й позивач. Однак вказане твердження суперечить наданим цим же адвокатом письмовим поясненням, що містяться в матеріалах справи (вх. № 39597 від 01.12.2015 року, а.с. 16-18), в яких чітко зазначено, що відповідач залишив квартиру заради дітей та проживає за іншою адресою, також зазначено, що відповідач спільно з дітьми не проживає, оскільки перебуває у розірваному шлюбі з позивачем. Аналогічного змісту пояснення адвокатом відповідача були надані також в судовому засіданні, що відбулося 02.12.2015 року. Проте, в судовому засіданні 12.02.2016 року адвокат відповідача зазначала вже про спільне проживання відповідача з дітьми, при цьому таке твердження належними та допустимими доказами не підтвердила. Згідно з свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 05.06.2000 року, актовий запис за № 742 та свідоцтва про народження [PERSON], серії [NUMBER] від 18.12.2006 року, актовий запис за № 2427, батьками дітей є [PERSON] та [PERSON]. Статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленністю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону. Вирішуючи питання про розмір аліментів на утримання дітей та можливість відповідачем надавати таку допомогу, суд виходить з принципів розумності та справедливості. Суд не приймає доводи адвоката відповідача щодо належного утримання відповідачем дітей, які обґрунтовуються лише покупкою доньці рюкзака та блузи (покупка цих речей визнавалась адвокатом позивача, покупка інших речей, зокрема планшету, плівки, чохла заперечувалася позивачем та її адвокатом, а відповідачем та його адвокатом не доведена), а також влаштування дітям літнього відпочину на морі, оскільки в даному провадженні розглядається питання утримання обох дітей та матеріальне забезпечення, необхідне для достатнього їх фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а наведені мотиви адвокатом відповідача є недостатніми для обґрунтування повсякденного належного утримання дітей. Крім того, слід зазначити, що покупки здійснювались лише для доньки, син при цьому позбавлений будь-якого матеріального утримання батьком. Також судом не приймаються посилання відповідача про наявність на його утриманні непрацездатних батьків, так як враховуючи їх вік (а.с. 36, 46) вони знаходяться на обліку в органах Пенсійного фонду України (посвідчення [PERSON], серії [NUMBER] від 17.09.2002 а.с. 45) та на підставі чинного законодавства України отримують пенсійне забезпечення, яке перевищує доходи самого відповідача, про що свідчить довідка про доходи відповідача (а.с. 20). Проживання відповідача разом з батьками не є доказом їх утримання, а також ці доводи судом не приймаються в зв'язку з суперечливою позицією адвоката щодо місця проживання відповідача. Не довів адвокат також незадовільний стан здоров'я відповідача, так як подані два епікризи (а.с. 59, 60, 63, 64-65, 67) про знаходження відповідача на лікуванні у 2009 та 2013-2014 роках не є достатнім доказом незадовільного стану здоров'я, не свідчать про тривалий його розлад та не можуть бути враховані при визначені розміру аліментів, як перешкода здійснювати свій батьківський обов'язок по утриманню дітей. Крім того, пояснення адвоката відповідача, надані в судовому засіданні та квитанції, які містяться в матеріалах справи та подані на підтвердження витрат [PERSON] на своє лікування та лікування своїх батьків (а.с. 47-55) свідчать про достатнє матеріальне забезпечення відповідача, що надає суду можливість визначити розмір аліментів на утримання дітей в розмірі, заявленому позивачем. Згідно пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved