Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом [PERSON] зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обгрунтування заяви зазначила, що заявник [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] . Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Після смерті подружжя відкрилася спадщина на спадкове майно: будинок [ADDRESS] . Спадкоємцем після смерті [PERSON] є заявник, що підтверджується копією заповіту, спадкоємцем після смерті [PERSON] є [PERSON] . Отже, [PERSON] являється спадкоємцем за законом першої черги після смерті матері [PERSON] . Після звернення до нотаріальної контори заявник [PERSON] отримала відмову у видачі свідоцтва на спадщину у зв`язку із тим, що [PERSON] мала з спадкодавцем різні місця реєстрації, а тому повинна була подати заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного терміну з моменту її відкриття. Заявнику було роз`яснено, що юридичний факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем має бути встановлений винятково рішенням суду. У зв`язку із викладеними обставинами, заявник змушена звернутися до суду. Просить суд встановити факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] , померлою [INFO] в с.Лазірці, Канівського району, Черкаської області, на час відкриття спадщини - [INFO] . Заявник [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися, від представника до суду надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, заяву підтримують. Представник заінтересованої особи Територіальної громади с. Дмитрівка, в особі Горішньоплавнівської міської ради Кременчуцького району Полтавської області, в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшло клопотання про проведення судового засідання у відсутність їх представника, не заперечують щодо задоволення позовних вимог. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі у їх сукупності, прийшов наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 3 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в с. Лазірці, Канівського району, Черкаської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.09.1986 вбачається, що [PERSON] , народилася [INFO] в с.Потапці, Канівського району, Черкаської області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , після укладення шлюбу змінила прізвище на - « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.14) вбачається, що [PERSON] , [INFO] одружився з [PERSON] . Батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.15) [PERSON] помер [INFO] в року с.Дмитрівка м.Комсомольськ Полтавської області. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.16) [PERSON] померла [INFO] с.Лазірці, Канівського району, Черкаської області. Згідно копії заповіту від 06.03.2008 (а.с.18) [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , заповів усе належне йому майно онуці [PERSON] . Згідно копії заповіту від 23.11.2017 (а.с.19) [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , заповіла усе належне їй майно дочці [PERSON] . Згідно довідки Дмитрівської сільської ради міста Горішні Плавні Полтавської області від 04.08.2020 року № 03-40/2/1 (а.с.24) згідно запису № 0254-1 а, в погосподарській книзі № 3 виконкому Дмитрівської сільської ради гр. [PERSON] , [INFO] , на день смерті, [INFO] , була зареєстрована одиноко в [ADDRESS] . Згідно довідки виконавчого комітету Потапцівської сільської ради від 24 вересня 2020 року № 201 (а.с.25) [PERSON] дійсно на день смерті проживала, без реєстрації, з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії довіреності від 24 червня 2015 року (а.с.26-27) [PERSON] надала довіреність на представництво її інтересів [PERSON] , яка було посвідчена приватним нотаріусом Канівського міського нотаріального округу Стеблиною С.В. Згідно листа Горішньоплавнівської державної нотаріальної контори Північно-Східного міжрегійонального управління Міністерства юстиції (м.Суми) №355/01-16 від 07.08.2020 (а.с.28) вбачається, що [PERSON] отримала відмову у видачі свідоцтва на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку із тим, що [PERSON] мала з спадкодавцем різні місця реєстрації, а тому повинна була подати заяву про прийняття спадщини протягом шестимісячного терміну з моменту її відкриття. Заявнику було роз`яснено, що юридичний факт постійного проживання спадкоємця із спадкодавцем має бути встановлений винятково рішенням суду. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п.3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Таким чином, для одержання права на спадкування у зазначених осіб необхідне встановлення двох юридичних фактів: 1) проживання однією сім`єю; 2) на час відкриття спадщини має пройти принаймні п`ять років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю. Суд дійшов висновку про обгрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] , на час відкриття спадщини - [INFO] , так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Іншої можливості встановити цей факт заявник не має. На підставі викладеного,

Outcome: approved