Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 10 серпня 2012 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу, [INFO] народився спільний син - [PERSON]. Заочним рішення Луцького міськрайонного суду 09 листопада 2013 року шлюб було розірвано. Вказує, що син проживає з нею, а батько дитини - [PERSON]не бажає виховувати та утримувати неповнолітню дитину. Зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, по вихованню та утриманню сина, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям сина. Вказує на те, що ніякої участі у житті дитини батько не приймає. Вказує на те, що відповідач фактично дитиною не цікавиться, жодного разу не проявляв ініціативи для спілкування з сином. На сьогоднішній день дитина майже не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. Просить суд позбавити батьківських прав відповідача щодо неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути понесені позивачем судові витрати. Ухвалою суду від 22 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі та розпочато підготовче провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 21 грудня 2018 року підготовче судове засідання закрито та призначено справу до судового розгляду. Позивач до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у її відсутності, просить суд позов задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується відповідним оголошенням на веб-порталі судової влади. Представник третьої особи до судового засідання подав суду заяву про слухання справи у його відсутності, просить суд позов задовольнити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON]є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с.6). Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду від 09 грудня 2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с.7). Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини 1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Також судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, не бере участі у вихованні сина. Із висновку служби у справах дітей Луцької міської ради № 222 від 25 вересня 2018 року, вбачається, що відповідач, як батько дитини, участі у вихованні [PERSON] не бере, не цікавиться навчальними досягненнями сина, а тому [PERSON] практично його не пам'ятає. Дані факти підтверджуються зверненням прабабусі дитини, яка бере активну участь у його вихованні, а також інформацією з дошкільного навчального закладу № 5 від 30.05.2018 року та повідомленням громадської організації «Розмовляйко» (а.с. 56). Аналізуючи вище викладене та враховуючи інтереси дитини служба у справах дітей, вважає за доцільне позбавити гр. [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Із матеріалів справи вбачається, що вихованням сина [PERSON] повністю займається мати [PERSON], зокрема, забезпечує відвідування до дошкільного навчального закладу, гуртків, матеріально забезпечує дитину (а.с.15-28). Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 ( v0020700-08 ) від 19.12.2008 року ) роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Виходячи з вищенаведеного, та з урахуванням тієї обставини, що [PERSON] свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо позбавлення його батьківських прав є підставними та підлягають до задоволення. Також суд зазначає, що у відповідності до вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.

Outcome: approved