Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

В провадження Іванівського районного суду Одеської області надійшла вищевказана справа за підсудністю. Позивач просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] [PERSON] та складається з 1/2 частини земельної ділянки площею 9,82 га, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Великобуялицької сільської (бувша - Петрівська селищна) ради Одеської області. В обґрунтування позову позивач посилалася на ту обставину, що [INFO] помер її дід [PERSON] , після його смерті залишилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 9,82 га наданою для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Петрівської селищної ради (нині - Великобуялицька сільська) Іванівського району Одеської області. Спадщину після смерті діда прийняли його діти - [PERSON] , тобто відповідач та [PERSON] , батько позивача. [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] оформила у встановленому законом порядку, а саме на 1/2 частину вищевказаної земельної ділянки. Іншу частину земельної ділянки її батько [PERSON] оформити як спадкове майно не встиг через розбіжності у написані ім`я діда як « [PERSON] », а по-батькові [PERSON] було вказано як « [PERSON] ». [INFO] її батько [PERSON] помер на території АР Крим, де було відкрито спадкову справу після його смерті за її заявою. Факт родинних відносин між її дідом і батьком було встановлено рішенням Феодосійського міського суду в АР Крим від 26.03.2010 року. Являючись спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька та будучи такою, що спадщину прийняла, позивач не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки спадкова справа на померлого відкрита на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою та у неї відсутній оригінал правовстановлюючого документу на вищевказану земельну ділянку, на підставі чого просить її позов задовольнити. Сторони у судове засідання не з`явилися. Позивач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволені позову наполягала. Відповідач у судове засідання не з`явилася, надала до суду заяву про визнання позову, просила суд справу слухати у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, за таких обставин судове засідання по справі було проведено без засобів технічної фіксації судового процесу. Відповідно до ч.4, 5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення . Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Таким чином оскільки судове засідання було призначено на 03.08.2021 року, а повний текст рішення складено 11.08.2021 року, то датою складання повного тексту судового рішення є 11.08.2021 року. Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для задоволення позову та позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Так, у судовому засіданні було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 9,82 га, яка розташована на території Петрівської селищної (нині - Великобуялицька сільська) ради Іванівського району Одеської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського товариства, що підтверджується копією державного акту. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи. [PERSON] 09.10.2012 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , а саме на 1/2 частину земельної ділянки, площею 9,82 га, кадастровий номер 5121855400:01:003:0241, що підтверджується копією свідоцтва, відповідно до якого також вказано, що спадкоємцем в 1/2 частці вказаної земельної ділянки є також [PERSON] . Рішенням Феодосійським міським судом в АР Крим від 26.03.2010 року було встановлено факт родинних відносин, а саме що [PERSON] є рідним сином померлого [INFO] [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть. [PERSON] , тобто позивач є рідною дочкою [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача. Позивач у встановлений законом термін звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна, а саме квартиру, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі та довідкою з нотаріальної контори. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину позивач не має можливості, оскільки по перше спадкова справа на померлого [PERSON] зберігається в АР Крим, що наразі є тимчасово окупованою територією, по друге у позивача відсутній оригінал правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, і має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України, в т.ч. шляхом визнання права власності. Згідно з ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно. Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ч.1 ст.1258 ЦК України). У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України). Згідно з ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 66 Закону України «Про нотаріат», на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом або в сільських населених пунктах - посадовою особою органу місцевого самоврядування, яка вчиняє нотаріальні дії, за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до п. 2.1, 2.2, 2.4 розділу 2 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та роз`яснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно усі обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, достатності і взаємозв`язку, виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Так, суд вважає встановленим та доведеним, що позивач правомірно набула право власності на спадкове майно після смерті [PERSON] , який в свою чергу прийняв спадщину після смерті [PERSON] , однак не встиг отримати свідоцтво про право на спадщину. Позивачка як спадкоємиця першої черги за законом, у встановлений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була відкрита спадкова справа, однак не може отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку із залишенням спадкової справи в нотаріальній конторі, яка на даний час знаходиться на території АР Крим, Україна. В той же час, територію АР Крим Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014р., законодавчо визначено тимчасово окупованою територією України. Оскільки на даний час на території АР Крим державні органи влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, позивач немає можливості отримати у Першій феодосійській державній нотаріальній конторі, де заведена спадкова справа, свідоцтво про право на спадщину за законом. Чинним законодавством України не передбачена можливість заведення кількох спадкових справ щодо одного спадкодавця. Наказом Міністерства юстиції України від 07.07.2014 року №1087/5 «Про припинення приватної нотаріальної діяльності» зобов`язано осіб, які здійснювали приватну нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя і призначені на посаду нотаріуса Російської Федерації, протягом одного місяця передати до Державного нотаріального архіву Херсонської області всі документи нотаріального діловодства та архіву приватного нотаріуса. Згідно з інформацією, опублікованою Державним нотаріальним архівом Херсонської області документи нотаріального діловодства та архіву державними нотаріальними конторами та/або приватними нотаріусами, які здійснювали нотаріальну діяльність на території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, до Державного нотаріального архіву Херсонської області не передавались. Таким чином, оформлення спадкових прав у випадку наявності заведеної спадкової справи на території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя у порядку, встановленому пунктами 16.4-16.7 Правил ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22.12.2010 року №3253/5, тимчасово обмежено. На підставі вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позивач позбавлена права в передбаченому законом нотаріальному порядку оформити своє право на спадщину, яка залишилась після смерті батька, чим порушується (не визнається) її право власності на спадкове майно, тому, виходячи з вимог справедливості та розумності, це право на підставі ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в судовому порядку. Таким чином, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved