Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 3,0931 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] року помер її рідний дядько - [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. За життя [PERSON] набув право на земельну частку (пай), що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], який знаходиться в Відділі як невитребуваний. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON], проживаючи разом з [PERSON] на момент його смерті, про що свідчить довідка Козіївської сільської ради. [INFO] року [PERSON] - померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,0931 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та права на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектара, яке вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки починаючи з 2003 року вона проживала разом зі спадкодавцею однією сім'єю та вели спільне господарство до дня її смерті, а саме до 07.02.2010 року, що підтверджується депутатським актом, в зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохає: поновити строк звернення до суду, встановити факт її проживання однією сім'єю з [PERSON] в період з 2003 року по [INFO] року та визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку та право на земельну частку (пай). У відкрите судове засідання позивач не з'явилася, однак надала суду заяву про підтримання заявлених вимог. Окрім цього в попередньому судовому засіданні на підтвердження своїх вимог прохала допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, однак надали суду заяви про слухання справи у відсутність представників та при ухваленні рішення покладалися на розсуд суду. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З 15.12.2017 року набрав чинності Закон України від 03.10.2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів». Згідно з п.п. 9 п. 1 Розділу ХІІ «Перехідні положення» ЦПК України, справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Як вбачається з матеріалів справи [INFO] року помер [PERSON], який проживав в [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданого Косіївською сільською радою Краснокутського району Харківської області. За життя [PERSON] набув право на земельну частку (пай) згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] по КСП «Козіївське», який знаходиться в Відділі як не витребуваний, що підтверджується відповіддю Відділу у УКраснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 17.07.2017 №9-20-0.23,25 - 156/115-17. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON], проживаючи разом з [PERSON] на момент його смерті, про що свідчить довідка Козіївської сільської ради Краснокутського району Харківської області від 20.12.2017 №3205. Факт, що [PERSON] була дружиною [PERSON] підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, оскільки згідно відповіді Харківського обласного державного нотаріального архіву від 17.07.2017 №1921/01-21, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлого [INFO] року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилася, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Окрім цього згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) по параметрам запиту: [PERSON] - інформація відсутня. [INFO] року [PERSON] - померла. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із земельної ділянки площею 3,0931 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та права на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектара, яке вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Згідно ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Частиною 2 ст. 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Як вбачається з депутатського акту від 21 червня 2017 року [PERSON] з 2003 року по 2010 року проживати однією сім'єю дядиною [PERSON] та вони були пов'язані спільним побутом, вели спільні витрати. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт проживання позивача [PERSON] однією сім'єю з дядиною [PERSON] з 2003 року по день смерті [PERSON], тобто до [INFO] року. Також вказані свідки суду пояснили, що вони являються сусідами позивача [PERSON] та їм достовірно відомо, що з 2003 року по день смерті, тобто по 07.02.2010 року, позивач проживала разом з [PERSON] та вони вели спільне господарство та були пов'язані єдиним побутом, тобто приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Окрім цього, [PERSON] здійснив поховання [PERSON] Факт, що [PERSON] являлася дядиною позивача [PERSON] підтверджується архівною довідкою державного архіву Харківської області від 14.03.2017 №01-29/3-288 про народження [PERSON], свідоцтвом про народження [PERSON], Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, свідоцтвом про народження. Із аналізу наведених доказів слідує, що [PERSON], починаючи з 2003 року і до 07.02.2010 року проживав однією сім'єю з [PERSON], тобто більше 5 років до дня її смерті. А тому, враховуючи викладене суд вважає, що з метою захисту законних інтересів [PERSON] даний юридичний факти слід визнати в судовому порядку. Факт, про встановлення якого просить позивач, має для нього юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] щодо встановлення факту проживання сім'єю обґрунтовані і підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно слід зазначити наступне. Судом встановлено, що після смерті [INFO] року [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається із земельної ділянки площею 3,0931 га згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] та права на земельну частку (пай) розміром 3,47 умовних кадастрових гектара, яке вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER]. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст. 1217 ЦК України. Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу. Так, у четверту чергу, як передбачено ст. 1264 ЦК України, право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Право на спадкування за законом осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю, вперше були закріплені новим ЦК України. Разом з тим воно може поширюватися на відносини, які виникли у зв`язку з відкриттям спадщини до вступу в силу ЦК України в 2004 році. Якщо спадщина відкрилася до 01 січня 2004 року, але не була ніким з спадкоємцям прийнята до настання цього терміну, то за умови прийняття судом рішення про встановлення юридичного факту проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, такі особи мають право на спадкування, не зважаючи на те, що факт відкриття спадщини і проживання однією сім`єю мали місце під час дії ЦК УРСР. Такий висновок випливає із змісту абзацу першого пункту 5 Прикінцевих та Перехідних положень, згідно якого правила книги шостої ЦК України та застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, та підтверджується постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року (абзац перший пункту 21 постанови). Відповідно до змісту вказаного пункту, до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Ця вимога закону поширюється щодо осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Наведене вище на думку суду відноситься до позовних вимог [PERSON], бо позивач, проживаючи разом із [PERSON], в період з 2003 року по 07.02.2010 року, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки та він вважав її членом сім'ї. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України N 5 від 31.03.95 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Згідно ч.3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким, що прийняв спадщину, а тому враховуючи вищевикладене, позивач вважається таким, що прийняв спадщину після смерті дядини [PERSON] Також матеріали справи містять заяви [PERSON] та [PERSON], які на спадщину після смерті [PERSON] не претендують та проти прийняття спадщини [PERSON], тобто позивачем по справі, не заперечують. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, оскільки згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) по параметрам запиту: [PERSON] - інформація відсутня. За правилами ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо поновлення їй строку на звернення до суду з позовною заявою, оскільки суд вважає, що позивачем строк звернення до суду з позовною заявою пропущено з поважних причин. Отже, враховуючи, що позивач [PERSON] набула права та обов`язки спадкодавці [PERSON], то спадщина після смерті останньої належить позивачу, а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved