Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-29 00:00:00

В позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Олійник А.В. зазначає, що [INFO] померла [PERSON] , яка проживала одиноко в с. Ставниця Летичівського району і після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку розташованого за адресою [ADDRESS] . Відповідно до заповіту [PERSON] , яка померла [INFO] , заповіла вище вказаний житловий будинок в рівних частках [PERSON] та [PERSON] , однак [PERSON] відмовилася від прийняття спадщини, що підтверджується заявою від 23.09.2019 року посвідченою старостою села Требухівці Гонтою А.А.. Для оформлення спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса, проте їй було відмовлено у зв`язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Оскільки вона не знала про наявність заповіту нею було пропущено строк для прийняття спадщини, тому [PERSON] просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Меджибізької селищної ради та відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилися, проте подали до суду заяву, в якій просять розглядати справу у їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують щодо їх задоволення. Справу розглянуто в порядку ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, на підставі наявних матеріалів. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті або за законом. В ст. 1270 ЦК України зазначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, і відповідно до ст. 1272 ЦК України, суд, в разі пропуску цього строку з поважної причини, може визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року передбачено, що суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 206 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачами та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного, ст. ст. 1223, 1270, 1272 ЦК України,

Outcome: approved