Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

Адвокат Братівник І.В. в інтересах [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] , у якому, уточнивши позовні вимоги, просить: визнати земельну ділянку кадастровий номер 6125289800:02:001:0260, плошею 0,047 га розміщену за адресою: Тернопільська область Тернопільський район с. Гаї - Гречинські, сонячну електростанцію розміщену на ній, а також доходи одержані від продажу надлишків електроенергії - об`єктами спільної сумісні власності [PERSON] та [PERSON] \~та здійснити\~поділ спільної\~майна подружжя\~шляхом визнання\~за [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці з припиненням спільної сумісної власності; стягнути з відповідача Ѕ частину доходів, отриманих від продажу надлишків електроенергії згенерованих сонячною електростанцією, розміщеною на земельній ділянці, кадастровий номер 6125289800:02:001:0260, плошею 0,047 га за адресою: Тернопільська область Тернопільський район с. Гаї Гречинські. В обґрунтування\~заявлених вимог\~позивач вказує\~на те,\~що із\~03\~грудня 2016\~року сторони\~перебувають у\~зареєстрованому шлюбі.\~За час\~шлюбу ними\~було придбано земельну ділянку за кадастровим номером 6125289800:02:001:0260, площею 0,047 га, розміщену за адресою: с.Гаї Гречинські Тернопільського району Тернопільської області, яка набута на підставі Договору купівлі - продажу земельної ділянки №2870 від 07.11.2017 р., посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л.; номер запису про право власності: 23236088 (зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] ) та сонячну електричну станцію, яка розміщена на вказаній земельній ділянці, з якої регулярно отримуються доходи від продажу електричної енергії ТОВ «Тернопільелектропостач». Сторонами не досягнуто згоди щодо поділу спільно придбаного майна. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] вважає, що її ідеальна частка у майні, що є об`єктом права спільної сумісної власності, становить \~Ѕ. [PERSON] відзиву на позов не подавав. Представник позивача [PERSON] - адвокат Братівник І.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду, що підтверджується документально. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. \~ \~ \~ \~Таким чином, суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. 26 жовтня 2020 року судом проведено підготовче судове засідання у даній справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив. 03 грудня 2016 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 03.12.2016 р. Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області), після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта від 21.11.2019 р., номер інформаційної довідки: 189676742, за [PERSON] на праві приватної власності зареєстрована земельна ділянка, площею 0,047 га для ведення особистого селянського господарства, розташована в с. Гаї-Гречинські Тернопільського району Тернопільської області. Підстава виникнення права власності: Договір купівлі продажу земельної ділянки, серія та номер: 2870, посвідчений 07.11.2017 року приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу Демкович Ю.Л. 27 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» та [PERSON] укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №489 від 27 грудня 2018 р., згідно умов якого Споживач бере на себе зобов`язання продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, величина встановленої потужності становить: з енергії сонячного випромінювання 30,0 кВт-год;, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у Споживача електричну енергію за "зеленим" тарифом, встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим Договором. Місцезнаходження приватного домогосподарства: [ADDRESS] . Також, 27 грудня 2018 року [PERSON] підписано заяву- приєднання до умов Договору про постачання електричної енергії постачальником універсалних послуг, згідно якої початок постачання електричної енергії 01 січня 2019 року. Згідно довідки №2994/08, виданої 04.06.2020 року Товариством з обмеженою відповідальністю «Тернопільелектропостач» на підставі договору про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством №489 від 27 грудня 2018 р., укладеного між [PERSON] та ТОВ «Тернопільелектропостач», за період із 01.01.2019 року по 24.02.2020 року, товариством було виплачено 104\~451,06 грн. Статтями ч.1 ст.\~60,\~63, ч.1 ст.\~69, ч.1 ст.70 СК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 3\~статті 368 ЦК України\~передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч.1\~ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України\~встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1\~ст.69 СК України\~встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. \~Статтею 71 СК України\~встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо; вирішуючи спір між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК України\~та\~ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Крім того, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч. 1 ст.\~65 СК України. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного, сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі (п. 30 Постанови). Розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній, власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Відповідно до частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Тлумачення норм сімейного законодавства свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга\~статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга\~статті 364 ЦК України). Відповідно до частини четвертої\~статті 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у\~статті 60 СК України\~закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і\~стаття 368 ЦК України. Частиною першою\~статті 70 СК України\~встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує». Тобто, той із подружжя, який заявляє про спростування зазначеної презумпції, зобов`язаний довести обставини, що її спростовують, на підставі належних та допустимих доказів. Частиною першою статті 9 Закону України «Про альтернативні джерела енергії» визначено, що\~стимулювання\~виробництва та споживання енергії, виробленої з альтернативних джерел, здійснюється відповідно до законодавства шляхом: застосування економічних важелів і стимулів, передбачених законодавством про енергозбереження та охорону довкілля, з метою розширення використання альтернативних джерел енергії; створення сприятливих економічних умов для спорудження об`єктів альтернативної енергетики. Так, «зелений» тариф на електричну енергію, вироблену генеруючими установками приватних домогосподарств, встановлюється єдиним для кожного виду альтернативного джерела енергії (частина третя статті 91\~Закону України «Про альтернативні джерела енергії»). Частиною першою статті 4 Закону України «Про ринок електричної енергії» визначено, що учасники ринку електричної енергії провадять свою діяльність на ринку електричної енергії на договірних засадах. Для забезпечення функціонування ринку електричної енергії укладається, зокрема,\~договір про купівлю-продаж електричної енергії\~за «зеленим» тарифом. Відповідно до абзацу восьмого пункту 2 Порядку продажу, обліку та розрахунків за вироблену електричну енергію з альтернативних джерел енергії об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватних домогосподарств, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики від 27.02.2014 № 170 (у редакції постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 25.02.2016 № 229), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.05.2014 за № 539/25316, договір купівлі-продажу електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства правочин, який спрямований на врегулювання цивільних прав та обов`язків між побутовим споживачем та електропостачальником, що здійснює постачання електричної енергії за регульованим тарифом на території провадження ліцензійної діяльності, під час купівлі-продажу за «зеленим» тарифом електричної енергії, виробленої генеруючими установками приватного домогосподарства. Відповідно до ч.1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст.81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Суд, проаналізувавши та оцінивши надані сторонами докази, вважає, що позов слід задовольнити та визнати земельну ділянку, кадастровий номер 6125289800:02:001:0260, площею 0,047 га, розміщену за адресою: с.Гаї Гречинські, Тернопільський район Тернопільська область, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства та електрогенеруючу установку, розміщену на ній, правом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , провести поділ зазначеного майна подружжя, визнавши за кожним із них право власності на Ѕ його ідеальну частку. Крім цього, суд вважає, що слід стягнути із [PERSON] у користь [PERSON] 1/2 частку доходів отриманих [PERSON] за період з 01.01.2019 року по 24.02.2020 року, як таких, що отриманих за час перебування у шлюбі та за рахунок спільного майна подружжя, згідно договору «Про купівлю-продаж електричної енергії за зеленим тарифом приватним домогосподарством №489 віл 27.12.2018 року, що складає 52\~225 грн. 53 коп. Відповідно до вимог\~ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп. На підставі наведеного,

Outcome: approved