Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Свої вимоги обґрунтовує тим, що має на балансі житловий фонд, який розташовано за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній вище квартирі зареєстрований відповідач по справі [PERSON], 1967 р.н., однак з 2012 року він не проживає в даному приміщенні без поважних причин, комунальні послуги не сплачує, його речей в спірній квартирі немає, фактичне місце перебування відповідача невідоме. Вважає, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням, не користується ним тривалий час, а тому може бути визнаний таким, що втратив право на користування житлом. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, наполягав на задоволенні вимог. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, заяви про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 280 ЦПК України заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою,що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що квартира [ADDRESS] є державною власністю та перебуває на балансі КП «Торецьккомсервіс» . Відповідно довідки про склад сім'ї , наявної в матеріалах справи (а.с.5 квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], інші члени наймача квартири за вказаною вище адресою, відсутні. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Факт того, що відповідач не проживає в квартирі за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актами обстеження порожнього державного житла від 06.07.2017 року та від 01.12.2017 року (а.с.7,6), відповідно до яких відповідач з 2012 року за вказаною вище адресою не проживає, виїхав в невідомому напрямку, місце його перебування невідоме. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач з 2012 року, тобто понад шість місяців, без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, а тому тому такими, що підлягають задоволенню. Крім того, суд також зазначає, що відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що у разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки з матеріалів справи вбачається що позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 1600,00 грн. (а.с.1), то суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення вказаної суми судових витрат з відповідача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved