Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

В провадження Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком. В обґрунтування своїх вимог посилається на наступні обставини. Їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 365 по вул..Лапинській в м.Нікополі Дніпропетровської області, на підставі договору дарування, посвідченого 26 травня 2017 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] У належному їй будинку зареєстровані відповідачі по справі, які з травня 2017 року у вищевказаному будинку не проживають. Вважає, що відповідачі втратили право користування належним їй будинком, оскільки не проживають за місцем своєї реєстрації на протязі кількох років. В будинку відсутнє будь-яке їх майно. Відповідачі не приймають участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг. Крім того, через реєстрацію відповідачів у належному їй будинку, не можливо реалізувати право на отримання субсидії для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. За таких обставин вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги своєї довірительки підтримала та суду пояснила, що власницею будинку раніше була вона, потім подарувала будинок своїй онучці. Відповідачку по справі [PERSON] зареєструвала в своєму будинку на її прохання, щоб та могла отримати соціальну допомогу при народженні дитини, а потім так і не виписала. Вона в будинку не жила й одного дня. А відповідачка [PERSON] її донька. Вона поїхала до своїх дітей, там і живе. Якщо надумає повернутись, в неї дуже великий будинок, доньці місця завжди вистачить і вона радо її прийме до себе. Відповідачі в судове засідання не зявились, про дату слухання справи були повідомлені належним чином, однак конверти до суду повернулись з відмітками "за строками зберігання", тому повідомлялись оголошенням на офіційному веб-сайті «Судової влади» (а.с.32-33, 37). Відповідно до\~ст.131 ЦПК України, учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, повістка надсилається учасникам справи на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Згідно зі\~ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до\~ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів № 2.4.7.11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності прав приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Згідно із ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71. 72, 116. 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення: про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних реєстраційному органу. Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, позивачці на праві приватної власності належить житловий будинок № 365 по вул.Лапинській в м.Нікополі Дніпропетровської області, на підставі договору дарування, посвідченого 26.05.2017 року приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.21-23). У належному їй будинку зареєстровані відповідачі по справі (а.с.14-20), які з травня 2017 року у вищевказаному будинку не проживають (а.с.24). Відповідачі не лише не проживають за місцем своєї реєстрації на протязі кількох років, в будинку відсутнє будь-яке їх майно, вони не приймають участі в утриманні будинку та оплаті комунальних послуг. Дані обставини в судовому засіданні підтвердили й свідки [PERSON] та [PERSON] Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що вона сусідка позивачки близько 26 років. Знає, хто живе в спірному будинку. Відповідачку [PERSON] взагалі ніколи не бачила і не знає, хто вона така. А відповідачку [PERSON] перестала бачити десь років зо 2. Де вона поділась, не знає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона теж сусідка позивачки більше 30 років. Відповідачку [PERSON] взагалі ніколи не бачила. А відповідачку [PERSON] не бачить близько 2-х років. Суд, даючи оцінку доказам, наявним у матеріалах справи, дійшов висновку про те, що відповідач створює позивачу перешкоди у користуванні належною їй на праві власності квартирою, оскільки примушує нести додаткові матеріальні витрати, а також перешкоджає вільному розпорядженню належним їй майном. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На \~підставі \~ст.391 ЦК України,\~

Outcome: approved