Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про виселення з житлового будинку без надання іншого житлового приміщення. У позовній заяві зазначено, що позивачка є власником домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, яке видане11.10.2004 року. У будинку зареєстрована вона та двоє її малолітніх дітей. Крім того, в будинку без реєстрації проживає відповідач по справі. Шлюб між нею та відповідачем розірвано у встановленому законом порядку в 2011 році. Спільне проживання із [PERSON] в одному будинку стало нестерпним. Відповідач систематично порушує правила співжиття - зловживає спиртними напоями, а перебуваючи у нетверезому стані, влаштовує безпідставні сварки, бешкети. З цього приводу вона неодноразово зверталася із заявами до Рогатинського РВ УМВС, прокуратури Рогатинського району. Двічі в 2014 році відповідач був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 та ч.2 ст.1732 КУпАП. Незважаючи на притягнення його до адміністративної відповідальності, в березні 2015 року знову вчинив насильство в сім'ї. [PERSON] не бере участі в утриманні житла, оплаті комунальних послуг. На її прохання добровільно виселитися з домоволодіння не реагує. Продовжує проживати в її житловому будинку, поводить себе неправомірно по відношенню до неї та малолітніх дітей. Просила позовні вимоги задовольнити повністю, виселити [PERSON], [INFO], уродженця с.Брюховичі Перемишлянського району Львівської області, жителя [ADDRESS] із житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі в сумі 543, 60 грн. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Пояснила, що поведінка відповідача стала нестерпною, він створив неможливі умови для спільного проживання. Вжиті судом заходи у виді накладення адміністративного стягнення результату не дали. [PERSON] продовжує поводитися неправомірно, що підтверджується постановою судді від 27.04.2015 року. Крім того, 01.06.2015 року [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, вибив у будинку шибки у вікнах, влаштував безпідставну сварку. Вона працює продавцем у магазині. [PERSON] в нетверезому стані приходить до неї на роботу, поводить себе неадекватно. Вона постійно терпить приниження з його боку. Він забирає гроші із її гаманця, особисті речі, зокрема, мобільний телефон. Крім того, вона знаходиться у постійному страху за своє здоров'я та життя, психічне здоров'я малолітніх дітей. Діти бояться залишатися самі вдома, стали неврівноваженими, що позначилося також на рівні успішності. На її прохання протягом чотирьох років (з часу розірвання шлюбу) змінити поведінку, припинити вживати спиртні напої [PERSON] не реагує. Зароблені кошти витрачає на спиртні напої та тютюнові вироби. Не надає коштів на придбання продуктів харчування. Вона самостійно утримує малолітніх дітей, витрачає власні кошти на продукти харчування, які споживає і відповідач. Фактично утримує відповідача. Просила позов задовольнити повністю. Відповідач позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що не заперечує фактів чинення домашнього насильства. Однак він має намір виправитися, а тому просить дати йому шанс проживати разом з дружиною та дітьми, просить пробачення в позивачки за неправомірну поведінку. Запевняє суд, що більше таких вчинків не повторить. Побиті шибки він самостійно замінив. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка по справі є власницею домоволодіння по [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим 11.10.2004 року державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори. До складу домоволодіння входять житловий будинок із бутового каменю житловою площею 27.1 м2, вбиральня, стодола і огорожа. 20.10.2004 року домоволодіння зареєстровано за позивачкою в Івано-Франківському обласному бюро технічної інвентаризації (а.с.7-8). [PERSON], [INFO], по обліках реєстрації (зняття з реєстраційного обліку) Рогатинського району не значиться, що підтверджується довідкою №20/391/15, виданою 17.06.2015 року Рогатинським районним сектором УДМС в Івано-Франківській області (а.с.22). 27.08.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.1732 КУпАП та накладено адміністративне стягненняу виді штрафу в сумі85 грн. У постанові зазначено, що 02.08.2014 року біля 21 год.30 хв. [PERSON] вчинив насильство в сім'ї, а саме - умисні дії психологічного характеру із застосуванням образи відносно колишньої дружини [PERSON] Постанова набула законної сили 08.09.2014 року (а.с.17). 16.10.2014 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.1732 КУпАП, та накладено адміністративне стягненняу виді штрафу в сумі 100 грн. У постанові зазначено, що 21.09.2014 року біля 22 год. 30 хв. [PERSON] вчинив насильство в сім'ї, а саме - умисні дії психологічного характеру із застосуванням образи відносно колишньої дружини [PERSON] та тещі [PERSON] Внаслідок чого була заподіяна шкода психічному здоров'ю потерпілих Постанова набула законної сили 27.10.2014 року (а.с.18). 27.04.2015 року [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.1732 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді 40 (сорока) годин громадських робіт. У постанові зазначено, що 31 березня 2015 року біля 22 год. 20 хв. [PERSON] вчинив насильство в сім'ї, а саме - умисні дії психологічного характеру із застосуванням образи відносно колишньої дружини [PERSON] Внаслідок дій [PERSON] була заподіяна шкода психічному здоров'ю потерпілої Постанова набула законної сили 08.05.2015 року. Шлюб між сторонами розірвано 07.12.2011 року, що підтверджується рішенням Рогатинського районного суду від 07.12.2011 року, яке набуло законної сили 17.12.2011 року. Підставами для розірванн шлюбу стала неправомірна поведінка відповідача в сім'ї, зловживання спиртними напоями, застосування фізичного насильства, відсутність матеріального забезпечення сім'ї . Стаття 47 Конституції України гарантує кожному право на житло. Відповідно до ст.319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Частиною 4 статті 9 ЖК України встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. За ст.150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України право члена сім`ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. За ст.3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного спорідення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 391 ЦК України встановлено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення. Згідно зі ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. За змістом ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, зокрема, його дружина, діти і батьки. Членами сім'ї власника будинку може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) власника будинку передбачені ст. 157 ЖК України та ч. 1 ст. 116 ЖК України. За ст.157 ЖК України членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 ЖК України. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого житлового приміщення. Частиною 1 ст.116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують житлове приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого житлового приміщення. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 своєї постанови "Про судове рішення у цивільній справі" у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК). Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (п.1 ст.8) гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Судом встановлено, що неприязні стосунки між сторонами по справі призвели до розірвання шлюбу в 2011 році, тривають по сьогоднішній день. Двічі в 2014 році відповідач притягався до адміністратвиної відповідальності, що не дало позитивних результатів. [PERSON] не змінив поведінки, продовжує порушувати правила співжиття, що створює неможливі умови для проживання в одному будинку житловою площею 27 м2. Дані обставини підтверджуються поясненнями позивачки, постановами в справах про притягнення до адміністративної відповідальності, визнані у судовому засіданні відповідачем по справі. За таких обставин та доказів, досліджених та перевірених у судовому засіданні, суд, враховуючи інтереси власника житла, малолітніх дітей, які зареєстровані та проживають у домоволодінні [ADDRESS], принцип розумності і справедливості, приходить до висновку, що позовні вимоги грунтуються на діючому законодавстві, доведені позивачкою у судовому засіданні та підлягають до задоволення. [PERSON], [INFO], уродженця с.Брюховичі Перемишлянського району Львівської області, жителя [ADDRESS] слід виселити із житлового будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. За ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються із судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.1) та 300 грн, витрачених на правову домпомогу (а.с.19), що в сумі становить(243,60+300=543,60) 543,60 грн. і підлягають стягненню із відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved