Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Представник позивача [PERSON] надала суду заяву про слухання справи за її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не прибула, про слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомляла. Представник третьої особи - служби у справах дітей виконавчого комітету Автозаводської районної ради м. Кременчука в судове засідання не прибув, про слухання справи повідомлявся належним чином, просив справу розглядати за відсутності представника. Представник третьої особи Управління державної міграційної служби України в Полтавській області в судове засідання не прибув, просив розглядати справу без присутності представника. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам, встановив наступне. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Дзюбою В.І. 25.12.2001 року є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 5). Довідкою ТОВ «Житлорембудсервіс» підтверджується, що в спірній квартирі зареєстровані, крім інших і [PERSON] та малолітній [PERSON]. Відповідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власники володіють, користуються, розпоряджаються своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Як зазначено в постанові Верховного суду України від 16 січня 2012 року у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до обставин справи, відповідачка [PERSON] та малолітній [PERSON] у квартирі з 2008 року не проживають, що підтверджується актом ТОВ «Житлорембудсервіс» від 04.06.2014 року про не проживання і відсутності особистих речей. Згідно ст. 7 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, зняття з реєстрації місця проживання" здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Отже, оскільки відповідачка [PERSON] не проживає у спірній квартирі приблизно 6 років, відсутнє майно відповідачки та малолітнього [PERSON] суд вважає за необхідне позов задовольнити. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved