Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на сина [PERSON], [INFO]. В позові вона посилається на те, що 29.10.2011 року був зареєстрований шлюб між нею та [PERSON] у виконкомі Голубівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, про що був зроблений актовий запис № 4. Від шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що на протязі останніх років їхнє сімейне життя погіршувалося через різні погляди на життя, сімейні обовязки та виховання дітей, в результаті чого між ними почали виникати сварки та непорозуміння, що негативно почало впливати як на їхні стосунки, так і на дітей, оскільки сторони мають спільного сина [PERSON], та сина [PERSON] від попереднього шлюбу позивача. В позові позивач вказує, що на даний час шлюб фактично розпався, подружні стосунки з відповідачем вони не підтримують, підстав та бажань відновити сімейні відносини вони не мають, а тому позивач вважає, що шлюб остаточно розпався, відновленню не підлягає, на примирення вона не згодна. Також, в позові вказано, що після фактичного розпаду сімї їх син [PERSON] залишився проживати з позивачем та перебуває повністю на її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На цих підставах вона просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини усіх доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON], яка про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання не зявилася, проте на адресу суду від неї надійшла письмова заява за вх. № 8047 від 03.04.2018 року, в якій вона вказала, що повністю підтримує подану нею позовну заяву про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, просить її задовольнити, просить справу розглядати за її відсутності та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином шляхом направлення судової повістки, sms-повідомлення та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, згідно ст.128 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином. У справі достатньо матеріалів про правовідносини сторін, за таких обставин суд вважає, що справу можливо розглядати без участі відповідача. Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. Зі згоди позивача суд ухвалює судове рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Судом встановлено, що 29.10.2011 року сторони зареєстрували шлюб у виконкомі Голубівської сільської ради Калинівського району Вінницької області, актовий запис № 4, що підтверджується свідоцтвом про одруження, що виданим Голубівською сільською радою Калинівського району Вінницької області20.10.2011 року (а.с. 4). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України (надалі - СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною третьою ст.109 вказаного Кодексу передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права. Згідно ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Враховуючи, що позивач на примирення не погоджуються, збереження сімї є неможливим та суперечитиме інтересам позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню, оскільки шлюб існує формально. Судом встановлено, що від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 229036, яке видане 03.09.2012 року Голубівською сільською радою Калинівського району Вінницької області(актовий запис № 6), в якому батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Судом з достовірністю встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу син [PERSON] проживає з матірю [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як зазначено в ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Положеннями ст. 182 СК України, встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбаченихст.184 СК України. Обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, причому обов'язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов'язків щодо дітей. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток. Виконання передбачених ст.150 СК України обов'язків батьків щодо виховання та розвитку дитини, пов'язане з належним утриманням дитини, від якого залежить забезпечення умов для розвитку дитини здоровою як фізично так і духовно. Тому, визначений на законодавчому рівні прожитковий мінімум для дитини певного віку має забезпечуватись насамперед батьками дитини. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» № 4928 від 17.05.2017 року внесені зміни до ст. 182 СК України, якими передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, при викладених вище обставинах, у зв'язку з тим, що відповідач добровільно не виконує свого обов'язку по утриманню сина [PERSON], з огляду на вік дитини, прожитковий мінімум для дитини, обов'язок батьків забезпечувати достатнє утримання дітей, належні умови для їх розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік батька дитини, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, тому позов підлягає до задоволення. Згідно з вимогами ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В частині 9 ст.141 ЦПК України зазначено, що у випадку, якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, - суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору. На підставі викладеного й

Outcome: approved