Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на 5/12 частин житлового будинку та господарських будівель, в якому просить визнати за нею право власності на 5/12 частин житлового будинку [ADDRESS] , загальна площа якого 56,8 кв.м., в тому числі житлова - 35,3 кв.м., який складається з: 1 - коридору - 2,5 кв.м., 2 - веранди - 6,1 кв.м., 3 - житлової кімнати - 7,5 кв.м., 4 - житлової кімнати - 14,8 кв.м., 5 - житлової кімнати - 13,0 кв.м., 6 - кухні - 5,3 кв.м., 7 - коридору - 4,0 кв.м., 8 - санвузла - 3,6 кв.м., в тому числі надвірні будівлі: веранда - а, прибудова - а1, ганок - а2, сарай під літ. Б, погріб під літ. В, навіси під літ. Г, Д, вбиральня під літ. Е, паркан № 1, водопровід № 2, які розташовані на земельній ділянці пл. 1160 кв.м. - за набувальною давністю. Правовстановлюючі документи на 5/12 частин житлового будинку [ADDRESS] вважати такими, що втратили свою чинність. До судового засідання позивач не з`явилася, її представник надав заяву про розгляд справи без його особистої участі. Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, покладався на розсуд суду, заперечень проти позовної заяви не надав. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. В зв`язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Суд, вивчивши матеріали справи встановив наступне: Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим Ізюмським міським РАГС Харківської області 10 листопада 1972 року, актовий запис № 409. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок по [ADDRESS] згідно договору купівлі-продажу, посвідчений Ізюмською держнотконторою 25 липня 1955 року за реєстром № 4126. Спадкоємцями після його смерті були: його дружина [PERSON] та сини [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим Гайською селищною радою Гайського району Оренбургської області 04 лютого 1975 року, актовий запис № 25. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданим Гайською селищною радою Гайського району Оренбургської області 23 травня 1991 року, актовий запис № 147. 21.12.2004 року [PERSON] подарував [PERSON] 7/12 частин будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування на 7/12 частин житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області Мацокіною Н.О., зареєстрований в реєстрі № 2829 та в Ізюмському БТІ Харківської області 24 грудня 2004 року за № 489, книга 20/33. [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується копією Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть.? Позивач вказує, що інші 5/12 частин [PERSON] хотів також оформити на неї. Як з`ясувалося, покійний [PERSON] фактично не мав права на 5/12 частин вказаного житлового будинку. Спадкова справа після смерті вказаних вище осіб не відкривалася. Позивач зазначає, що вона з 2004 року по теперішній час мешкає в зазначеному будинку. Зробила в будинку ремонт, підтримує в належному стані, сплачує повністю комунальні платежі, заборгованості не має. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомiрно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власностi не встановлена судом. Згідно з ст. 331 ЦК України право власностi на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном i продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власностi на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014р. "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" відповідно до частини першої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved