Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-15 00:00:00

До Володимирецького районного суду Рівненської області звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту батьківства, а саме, що [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є його батьком. Свою заяву обґрунтовує тим, що його батьки - [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю в цивільному шлюбі. На дату його народження, [INFO] , шлюб між батьками у встановленому порядку не був зареєстрований. В його свідоцтві про народження запис про батька було здійснено за вказівкою матері. [PERSON] ніколи не заперечував факт свого батьківства і такий факт підтверджується спільним проживанням і веденням спільного господарства з матір`ю заявника. Останній постійно брав участь в його вихованні та матеріальному утриманні. [INFO] [PERSON] помер. Встановлення факту батьківства необхідно заявнику для прийняття спадщини після смерті батька - [PERSON] . Ухвалою Володимирецького районного суду Рівненської області від 26 травня 2021 року заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України. Від заявника надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, заявлені вимоги підтримує, просить встановити факт родинних відносин. Представник Володимирецького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у їх відсутності та прийняти рішення за наявними в ній матеріалами. Відзив не подано. Суд, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі, приходить до висновку про задоволення заяви з таких підстав. Згідно свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 12 січня 2000 року Володимирецьким відділом РАГС, [PERSON] народився [INFO] в смт. Володимирець, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження зроблено відповідний запис за №6. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України №00030884882 від 25.05.2021 року відомості про батька - [PERSON] записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України. На час народження позивача - [PERSON] шлюб між його батьками не було зареєстровано і тому у свідоцтві про народження заявника його батьком зазначено [PERSON] . Даний запис було зроблено зі слів матері. З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 25 жовтня 2019 року відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві вбачається, що [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що складено відповідний запис №17736. Факт визнання [PERSON] свого батьківства відносно [PERSON] , також підтверджується письмовими поясненнями свідків : [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України). Пленум Верховного Суду України у постанові від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (пункт 3) роз`яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім`ю України. Згідно зі статтею 53 КпШС України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, в разі народження дитини у батьків які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. За змістом наведеної норми закону, чинної на час народження [PERSON] , при встановленні судом батьківства враховуються (але не виключно) вказані обставини: спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини, а також докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Підставою для встановлення батьківства є належні та достатні відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України . Разом з тим частина третя статті 53 КпШС України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин та положення ЦПК України не обмежують коло доказів, які можуть бути взяті судом до уваги, що з достовірністю підтверджують батьківство. Частиною третьою статті 53 КпШС України, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, визначено чотири юридично значимі обставини встановлення батьківства, кожна з яких є необхідною і достатньою для задоволення позову: а) спільне проживання та ведення спільного господарства батьками дитини до її народження; б) спільне виховання батьками дитини; в) спільне утримання батьками дитини; г) визнання батьківства відповідачем. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України , яка діяла на час виникнення спірних правовідносин", згідно зі статтею 53 КпШС України підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) може бути не сам по собі факт біологічного походження дитини, а фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. У необхідних випадках суд для з`ясування питань, пов`язаних із походженням дитини, може з урахуванням обставин справи призначити відповідну судову експертизу. Передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Відповідно до положень ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства. Батьківство може бути визнано як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Спільне проживання та ведення спільного господарства в зазначених випадках може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо). Припинення цих відносин до народження дитини може бути підставою для відмови в позові лише у випадках, коли це сталося до її зачаття. Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір`ю та особою, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає (або яка вважає себе) батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги. Такі правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі № 543/738/16-ц (провадження № 61-4163св18), у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 641/9147/15-ц (провадження № 61-26210св18), у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 225/6301/15-ц (касаційне провадження № 61-30047св18). Встановивши на підставі належним чином досліджених доказів обставини того, що мати заявника [PERSON] та померлий [PERSON] разом проживали однією сім`єю й вели спільне господарство, виховували та утримували сина, а також, що померлий [PERSON] за життя визнавав позивача своєю дитиною, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення вимог щодо встановлення батьківства та похідної вимоги про внесення відповідних змін до актового запису щодо народження [PERSON] . А тому суд рахує, що дана заява підлягає до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved