Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-06 00:00:00

До Суворовського районного суду міста Одеси надійшла позовна заява від [PERSON] до [PERSON] у якому вона просила застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину у вигляді стягнення з відповідача коштів сплачених у якості авансу в рахунок договору купівлі - продажу нерухомого майна, а саме домоволодіння за адресою [ADDRESS] у сумі 3000,00 (Три тисячі) доларів США, що еквівалентно 78 468,00 (Сімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25.03.2015 року у справі № 523/13631/14-ц було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні спільною власністю, виділ частки у спільної часткової власності в натурі, про визнання права власності та поділено об'єкт нерухомості - будинок за адресою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON]. Після набрання чинності рішенням суду по справі № 523/13631/14-ц позивачка дійшла згоди із [PERSON] щодо продажу нею належної їй частки домоволодіння на користь [PERSON], при цьому майнові витрати взяла на себе позивачка - [PERSON], яка сплатила [PERSON] 3000,00 (Три тисячі) доларів США у якості авансу в рахунок купівлі частки домоволодіння, про що [PERSON] склала розписку, датовану 08.06.2017 роком. Станом на дату розгляду справи відповідачка ухиляється від укладення угоди купівлі - продажу та не повертає отримані нею кошти. Від представника позивачки надійшла заява в якій він позовні вимоги підтримав, просив його задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Жодних заяв, клопотань чи заперечень на адресу суду не надавав. Від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності у зв'язку із важким станом здоров'я, позовні вимоги підтримав. За таких обставин суд ухвалює заочне рішення, згідно ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 25.03.2015 року по справі № 523/13631/14-ц було розподілено право власності на будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] таким чином: 1. Виділити в натурі у власність [PERSON] 60/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що складаються з частини житлового будинку літ . «А- 1ж » , з прибудовою літ. «а» : 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м; II - ванна площею 6,2 кв.м., 1-1 - коридор площею 5,2 кв.м., № 1-4 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 1-5 - житлова кімната площею 6,4 кв.м., всього загальною площею складає - 46,6 кв.м., у тому числі житлова - 28,7 кв.м., а також 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огородження № 1-3,4 - огородження. 2. Виділити в натурі у власність [PERSON] 40/100 частин житлового за адресою: [ADDRESS], що складаються з частини житлового будинку літ. «А- 1ж », з прибудовою літ. «а» 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м, 1-2 - житлова кімната площею 13,0 кв.м; 1-3 - житлова кімната площею 11,1 кв.м., загальною площею - 30,6 кв.м. , у тому числі житлова - 24,1 кв.м., а також надвірні споруди: літ. «Ж» - вбиральня, 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огорожі № 1-3,4. 3. Визнати за [PERSON] право власності на виділені в натурі 60/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що складаються з частини житлового будинку літ . «А- 1ж » , з прибудовою літ. «а» : 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м, II - ванна площею 6,2 кв.м., 1-1 - коридор площею 5,2 кв.м., № 1-4 житлова кімната площею 22,3 кв.м., 1-5 - житлова кімната площею 6,4 кв.м., всього загальною площею складає - 46,6 кв.м., у тому числі житлова - 28,7 кв.м., а також 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огородження № 1-3,4 - огородження,без врахування самовільно збудованих приміщень: сараїв «Г», «Е», навіс «Д», «З» -гараж. 4. Визнати за [PERSON] право власності на виділені в натурі 40/100 частин житлового будинку за адресою: [ADDRESS], що складаються з частини житлового будинку літ. «А- 1ж », з прибудовою літ. «а»: 1/2 частини - веранди І, площею 13,4 кв.м;1-2 - житлова кімната площею 13,0 кв.м; 1-3 - житлова кімната площею 11,1 кв.м., загальною площею - 30,6 м2 , у тому числі житлова - 24,1 кв.м., а також надвірні споруди: літ. «Ж» - вбиральня, 1/2 частину мощення І, 1/2 частину огорожі № 1-3,4., без врахування самовільно збудованих приміщень: сараїв «Г», «Е», навіс «Д», «З» - гараж. Таким чином [PERSON] та [PERSON] є співвласниками будинку за адресою [ADDRESS]. 08.06.2017 року [PERSON] склала розписку про те, що вона отримала від [PERSON] 3000,00 (Трои тисячі) доларів США у якості авансу при продажі домоволодіння за адресою [ADDRESS] у присутності свідків [PERSON] та [PERSON]. Також, за умовами тексту розписки у разі не укладання угоди до 16.06.2017 року [PERSON] зобов'язується повернути кошти. [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 01 вересня 1970 року. Відповідно до частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України (далі ЦК) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно з частиною 1 статті 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що у порушення приведеної норми та умов розписки відповідачка свої зобов'язання за договором не виконала. Надаючи оцінку правовій природі розписки, складеній [PERSON] можна дійти висновку, що вона має ознаки попереднього договору купівлі - продажу, де передбачений обов'язок відповідачки продати належну їй частину нерухомого майна, а позивачкою вчинено дії, щодо реалізації договору, шляхом передачі авансового платежу на користь майбутнього продавця. У той же час, згідно ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Положення 657 ЦК України передбачають, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Стаття 636 ЦК України вказує, що договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Згідно ч. 1, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частини 1, 2 ст. 215 ЦК України вказують, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Крім того, згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним. Наслідком визнання правочину (договору) недійсним не може бути його розірвання, оскільки це взаємовиключні вимоги. Якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. З цього випливає, що нікчемний правочин є недійсним з моменту його укладення в силу приписів ст. 215 ЦК України та не вимагає попереднього обов'язкового визнання нікчемного договору недійсним при наявності посилання сторони на факт нікчемності. Згідно ч. 1, 5 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Відповідно до роз'яснень, що містяться п. 5, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за № 9 від 06.11.2009 року, вбачається, що якщо позивач посилається на нікчемність правочину для обґрунтування іншої заявленої вимоги, суд не вправі посилатися на відсутність судового рішення про встановлення нікчемності правочину, а повинен дати оцінку таким доводам позивача. Відповідно до положень статей 215 та 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Після дослідження матеріалів справи та аналізу вищенаведених норм матеріального права суд доходить до висновку про нікчемність правочину вчиненого у вигляді розписки із закріпленням обов'язків сторін укласти договір купівлі - продажу. З огляду на вищевикладене, з урахуванням приписів статей 215, 216 ЦК України гроші, сплачені на виконання такого договору підлягають поверненню. У листі від 01.04.2014 року Верховний Суд України виклав позицію щодо поновлення становища, яке існувало до порушення, "Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України": «Відновлення становища, яке існувало до порушення, як спосіб захисту цивільного права та інтересу, застосовується у тому разі, якщо покладення обов'язку на особу, яка його порушила, припинити дії не відновлює повністю суб'єктивне право, а цього можна досягти вчиненням інших, передбачених законом, заходів. Відновлення становища, яке існувало до порушення, досить часто в позовних вимогах поєднується з припиненням дії, яка порушує право, та може знаходити свій прояв у вимогах про виселення особи з незаконно зайнятого нею приміщення; про усунення перешкод у здійсненні права власності, про повернення власнику його майна із чужого незаконного володіння; про застосування наслідків недійсного правочину, про заборону використання твору без дозволу автора. Цей спосіб захисту не може бути застосований у разі припинення суб'єктивного права особи, яке було порушене. Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Ст. 533 ЦК України вказує, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Позовні вимоги щодо застосування наслідків недійсності нікчемного правочину заявлені у грошовій одиниці України - гривні відповідно до курсу НБУ станом на дату подачі позову, а, отже, кошти сплачені на виконання угоди підлягають поверненню у заявленій сумі - 78 468,60 (Сімдесят вісім тисяч чотириста шістдесят вісім) гривень 60 копійок. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1,3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Враховуючи вищенаведене суд вважає позов обґрунтованим та таким що підлягає задоволенню.

Outcome: approved