Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] міської ради в якому просить визнати за нею право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок №72 по вулиці Толстого в м. Сарни Рівненської області загальною площею 93,1кв.м., жиотловою площею 53,3 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла 24 квітня 1995 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 24 квітня 1995 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з садибного (індивідуального) житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Сарни, вул.. Толстого,72 Рівненської області. За життя 11 січня 1990 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла позивачу належну їй житлову будівлю з господарським приміщеннями, що знаходяться за адресою : м. Сарни, вул.. Л. Толстого,72, Рівненської області, заповіт не змінено, не відмінено та ніким не оспорено. Після смерті матері [PERSON] продовжувала проживати в даному будинку, таким чином вступила у фактичне володіння майном, та вважається такою, що прийняла спадщину. З метою оформлення належного їй спадкового майна в 2017 році позивач звернулася з заявою до державного нотаріуса, постановою якого від 21 березня 2017 року у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом було відмовлено в звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на даний будинок. Іншим ніж судовим шляхом немає можливості визнати за собою право власності на даний будинок, в звязку з чим звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не зявилася. Представник позивача по довіреності письмовою заявою позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] міської ради в судове засідання не зявився, письмовою заяву просив справу розглянути без його участі . Суд, дослідивши докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії І-ГЮ №274332 встановлено, що [PERSON] померла 25 квітня 1995 року, про що був зроблений актовий запис №125. Заповітом посвідченим держаним нотаріусом 11 січня 1990 року [PERSON] заповіла належну їй на праві особистої власності житлову будівлю з господарським приміщеннями, що знаходиться в м. Сарни по вул.. Л. Толстого,72 Рівненської області дочці [PERSON]. Отже, [PERSON] є дочкою та спадкоємцем за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла 25 квітня 1995 року. Постановою нотаріуса [PERSON] районної державної нотаріальної контори Рівненської області [PERSON] від 21 березня 2017 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями в м. Сарни Рівненської області вул.. Толстого,72 відмовлено в звязку з відсутністю свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно. З матеріалів справи вбачається, рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради №816 від 13.11.1996 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку площею 0,14 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та ведення особистого підсобного господарства. Згідно технічного паспорту садибний (індивідуальний) житловий будинок №72 по вул.. Толстого в м. Сарни Таким чином, спірний житловий будинок був збудований матірю позивача на земельній ділянці, яка була передана позивачу згідно рішення [PERSON] міської ради . Частиною 5 статті 376 ЦК України встановлено, що на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване (в даному випадку - не зареєстроване) на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В матеріалах справи відсутні будь-які дані про те, що визнання за позивачкою, яка є спадкоємицею після смерті матері, та, яка належним чином прийняла спадщину права власності на спірний житловий будинок порушує права інших осіб. Згідно з ч. 4 ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" у разі прийняття сільською, селищною чи міською радою рішення про надання земельної ділянки із земель державної чи комунальної власності для розміщення об'єкта містобудування в порядку, визначеному земельним законодавством, зазначене рішення одночасно є і дозволом на будівництво цього об'єкта. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» в разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, судом достовірно встановлено, що [PERSON] як спадкоємець за заповітом фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] , так як фактично вступила в оперативне володіння, користування та розпорядження майном, спадкодавець фактично мав у власності спірний житловий будинок, що підтверджується наведеними вище та дослідженими в судовому засіданні доказами.

Outcome: approved