Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

В листопаді 2012 року до Вінницького районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON], з участю третьої особи без самостійних вимог - Вінницького регіонального державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, в якому просила суд скасувати як незаконне рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району №210 від 22.07.2004 року, скасувати свідоцтво №80 від 29.07.2004 року про право власності на квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] з 23.02.2001 року по 26.06.2009 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Від даного шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. В 2003 році в період шлюбу, в зв'язку з відсутністю житла, подружжя [PERSON] звернулося до Вінницького регіонального відділення державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву про надання пільгового кредиту як молодій сім'ї з метою отримання квартири у власність для проживання сім'ї з чотирьох осіб: подружжя [PERSON], їх спільної дитини [PERSON] та дитини позивачки від першого шлюбу [PERSON] Так, 28.07.2003 року між [PERSON] та Вінницьким регіональним відділенням державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву була укладена кредитна угода №19/03 відповідно до якої та на підставі акту прийому-передачі квартири від 27.05.2003 року, [PERSON] було передано у власність трикімнатну квартиру загальною площею 67,5 кв.м. 29.07.2004 року відповідно до вказаного акту прийому-передачі квартири від 27.05.2003 року та на підставі рішення виконкому Стрижавської селищної ради Вінницького району №210 від 22.07.2004 року Стрижавською селищною радою [PERSON] було видано свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], а 25.08.2004 року дане свідоцтво було зареєстровано в ВООБТІ. Після отримання даної квартири подружжя [PERSON], неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] вселилися в квартиру, зареєструвалися та стали в ній проживати. Ні домовленістю між подружжям [PERSON], ні рішенням суду частки співвласників у праві спільної сумісної власності подружжя на вказану вище квартиру змінені не були. В зв'язку з тим, що [PERSON] впродовж подружнього життя вчиняв постійні сварки, застосовував фізичну силу до позивачки та її сина [PERSON], створював неможливі умови проживання в спільній квартирі, позивачка була вимушена виїхати з дітьми в будинок своєї матері, що розташований в с. Біла Ямпільського району Вінницької області. Лише після того як в жовтні 2012 року на адресу позивачки із Вінницького районного суду надійшла позовна заява [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою, позивачка дізналася про те, що Стрижавська селищна рада видала свідоцтво про право власності на дану квартиру лише на ім'я відповідача [PERSON], а не на всіх членів сім'ї, зокрема, на ім'я позивачки та дітей [PERSON], [PERSON] Позивачка вважає, що прийняттям рішення від 22.07.2004 року та видачею свідоцтва про право власності від 29.07.2004 року на ім'я лише [PERSON], Стрижавська селищна рада порушила її права та інтереси, а також інтереси неповнолітніх дітей, оскільки дана квартира була набута відповідачем в період шлюбу із позивачкою, а тому вона та діти мають право на відповідну частку квартири. В ході розгляду даної справи позивачка збільшила позовні вимоги, подавши відповідну заяву, в якій просила також поновити їй строк звернення до суду з питання оскарження рішення виконкому Стрижавської селищної ради Вінницького району від 22.07.2004 року та свідоцтва про право власності на квартиру від 29.07.2004 року (том 1 а.с. 53-55). Ухвалою суду від 24.12.2012 року до участі в даній справі було залучено третю особу без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки і піклування Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області (том 1 а.с. 28). Ухвалою суду від 15.03.2013 року до участі в даній справі було залучено третю особу без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON] - дружину відповідача [PERSON] (том 1 а.с. 131). В травні 2013 року до Вінницького районного суду Вінницької області звернулася [PERSON] в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON], Вінницького регіонального державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, в якому просила суд винести рішення, яким в частині ? часток визнати недійсним свідоцтво №80 від 29.07.2004 року про право власності на квартиру [ADDRESS] та визнати право власності на 3/4 частки даної квартири за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Підстави й обґрунтування даного заявленого позову аналогічні тим, які вказані в позові [PERSON] від 29.11.2012 року. Провадження за даним позовом відкрито судом 22.05.2013 року. Ухвалою суду від 04.06.2013 року було об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до Стрижавської селищної ради Вінницького району, [PERSON], за участю третіх осіб без самостійних вимог Вінницького регіонального відділення державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, органу опіки і піклування Вінницької РДА, [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення виконкому Стрижавської селищної ради, скасування свідоцтва про право власності та цивільну справу за позовом [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] до Стрижавської селищної ради Вінницького району, [PERSON], Вінницького регіонального державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло та визнання права власності на житло (том 1 а.с. 184). В судовому засіданні позивачка [PERSON] позови підтримала повністю, надала пояснення аналогічні змісту позовних заяв, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник позов не визнали, надавши письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи, просили відмовити в задоволенні позову. Також відповідачем [PERSON] подано суду заяву про застосування строків позовної давності (том 1 а.с. 33-35, том 2 а.с.37). Крім того пояснив, що позивач має право лише на отримання ? частини грошової компенсації від суми сплаченої по кредитній угоді в період їх шлюбу. Представник Стрижавської селищної ради позов не визнав, вважає, що вимоги про визнання незаконним рішення виконкому селищної ради та свідоцтва про право власності задоволенню не підлягають, однак вважає що при вирішенні даного спору сторін необхідно врахувати інтереси неповнолітніх дітей подружжя [PERSON]. Представник Вінницького регіонального відділення державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву позовні вимоги не визнав, вважає що інтереси неповнолітніх дітей мають бути враховані та захищені. При заключенні кредитної угоди на придбання житла з [PERSON] враховувалась думка дружини [PERSON] Представник третьої особи на стороні позивача - орган опіки і піклування Вінницької РДА при вирішення даного спору покладається на розсуд суду та просить врахувати інтереси двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], що житло отримувалося для сім'ї. Третя особа на стороні відповідача - [PERSON] просила відмовити в задоволенні позову, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, оскільки вона з відповідачем [PERSON] проводили частково сплату коштів по кредитній угоді на придбання квартири. Заслухавши пояснення учасників процесу, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог. Правилами ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] і відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 23.02.2001 року, який було між ними розірвано згідно рішення Ямпільського районного суду Вінницької області від 20.05.2009 року, що підтверджується копією рішення Ямпільського районного суду Вінницької області та свідоцтвом про розірвання шлюбу (том 1 а.с. 6, 11, 13). Від даного шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (том 1 а.с. 7). З матеріалів справи, пояснень сторін та представника Вінницького регіонального відділення державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву, суд встановив, що відповідач [PERSON], перебуваючи на квартирному обліку за місцем роботи, в період перебування в шлюбі із [PERSON], 28.07.2003 року уклав із Вінницьким регіональним відділенням державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву кредитну угоду №19/03 про надання пільгового довгострокового державного кредиту на будівництво житла загальною площею 69,18 кв.м. для своєї сім'ї у складі чотирьох осіб: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON], дітей [PERSON] і [PERSON] за адресою: [ADDRESS] в сумі 72963,00 грн. з терміном повернення 30 років з дати укладення даної кредитної угоди (том 1 а.с. 36-38). Відповідно до умов вказаної кредитної угоди [PERSON] було сплачено попередній внесок (не менше 3 відсотків) в сумі 2329,00 грн. Згідно акту прийому-передачі квартири №88 від 27.05.2003 року ТОВ «Вінницький регіональний молодіжний житловий комплекс» передав, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS] загальною площею 67,5 кв.м. (том 1 а.с. 115). В подальшому, за клопотанням Вінницького регіонального відділення державного фонду сприяння молодіжному будівництву та на підставі заяв про видачу свідоцтва про право власності, кредитних угод, тощо, рішенням виконкому Стрижавської селищної ради №210 від 22.07.2004 року було вирішено, зокрема, оформити [PERSON] право приватної власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS] і на підставі даного рішення виконкому [PERSON] 29.07.2004 року було видано свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру, яке 25.08.2004 року було зареєстроване в ВООБТІ (том 1 а.с. 8, 97). З бухгалтерської довідки по погашенню пільгового довготермінового кредиту, наданого [PERSON] (том 1 а.с. 50) видно, що на кредит надана пільга 25% в розмірі 17806,00 грн., відповідачем [PERSON] проводилось погашення кредиту відповідно до умов договору і залишок кредиту до повернення станом на 28.11.2012 року складає 38447,10 грн. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи №1688/1689/13-21 від 31.03.2014 року ринкова вартість спірної квартири станом на час проведення дослідження складає 425420,00 грн. (том 2 а.с. 2-18). Враховуючи підстави, обґрунтування заявлених позовів, встановленим фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, пов'язані з правом власності подружжя та регулюються главами 7-8 Сімейного кодексу України. Згідно ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу, відповідно до ст. 68 СК України. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ч. 1 ст. 70 СК України кореспондується із ч. 2 ст. 372 ЦК України відповідно до якої у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" № 11 від 21.12.2007 року роз'яснено, що до складу майна, яке підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Статтею 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Таким чином, у результаті придбання подружжям нерухомого майна в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Щодо позовної вимоги про поновлення строку позовної давності суд прийшов до такого висновку. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК позовна давність застосовується судом тільки за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судового рішення. Згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові, якщо суд не визнає причини пропуску позовної давності поважними. Враховуючи досліджені в судовому засіданні фактичні обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, що позивачка була вимушена разом із двома неповнолітніми дітьми, які знаходяться на її утриманні, виїхати зі спірної квартири на проживання в [ADDRESS] без зняття з реєстрації та проживає в будинку своєї матері [PERSON], інваліда ІІ групи, за якою здійснює постійний догляд (том 1 а.с. 57-59), суд вважає, що позивач пропустила строк позовної давності для захисту свого права з поважних причин, тому він підлягає поновленню. Тому заява відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності задоволенню не підлягає. Враховуючи вказані вище норми права та те, що спірна квартира була придбана сторонами в період перебування їх у зареєстрованому шлюбі і шлюбний договір між ними не укладався, суд прийшов до висновку, що частки сторін у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто по ? ідеальній частці кожному, а тому за [PERSON] слід визнати право власності лише на ? частку квартири [ADDRESS] зі сплатою [PERSON] половини залишку боргових зобов'язань по кредитній угоді №19/03 від 28.07.2003 року, зі змінами, укладеної між Вінницьким регіональним відділенням державного фонду сприяння молодіжного житлового будівництва та [PERSON], а в решті вимог про визнання права власності на квартиру необхідно відмовити. Позовні вимоги про скасування як незаконного рішення Стрижавської селищної ради Вінницького району №210 від 22.07.2004 року, скасування свідоцтва №80 від 29.07.2004 року про право власності на квартиру [ADDRESS] задоволенню не підлягають в зв'язку з їх недоведеністю, оскільки процедура набуття даної квартири у власність (видача свідоцтва про право власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування, тощо) передбачена умовами кредитної угоди, яка є чинною і ніким не скасованою. З вище викладеного суд вважає необгрунтованими доводи відповідача [PERSON] про те, що позивач має право лише на отримання від нього ? частини грошової компенсації від сплаченої суми за квартиру по кредитній угоді на придбання квартири в період шлюбу та немає права на частку в квартирі. Вирішення спору сторін шляхом мотивованого в рішенні часткового задоволення позовних вимог позивача відповідає вимогам чинного законодавства, в тому числі ст.41 Конституції України, ст.6 Європейської Конвенції з прав людини щодо гарантованого кожній людині судового захисту, права власності, права на житло, в тому числі двох неповнолітніх дітей, які проживають з матір'ю - позивачем та знаходяться на її утриманні, а також загальним засадам справедливості, добросовісності та розумності відповідно до ст.3 ЦК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 114,70 грн. судового збору, а витрати позивачки на оплату послуг адвоката в сумі 2000,00 грн. та 107,30 грн. судового збору стягненню не підлягають в зв'язку з відмовою в частині позовних вимог. Також підлягає до стягнення з [PERSON] на користь держави 241,43 грн. судового збору. Враховуючи викладене та

Outcome: approved