Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просить стягувати з [PERSON] в її користь аліменти за минулий час (квітень 2013 року квітень 2014 року) та стягувати аліменти в подальшому до досягнення [PERSON] повноліття, у розмірі ? частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 2010 року вона почала жити в громадському шлюбі з [PERSON], 1973р.н., причому офіційний шлюб вони не укладали. 01.10.2011 року у них народився син [PERSON], який з часу народження і по даний час проживає разом із нею в її будинку. В свідоцтві про народження сина [PERSON], батьком вказаний [PERSON]. З квітня 2013 року [PERSON] з ними не проживає та участі у вихованні сина не приймає, жодних коштів на утримання дитини він не дає і син перебуває на її повному утриманні. На сьогодні місце перебування [PERSON] їй невідоме. Її єдиним доходом є соціальна допомога на дитину, що не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний та духовний розвиток дитини. Оскільки їй одній важко утримувати дочку, а відповідач не виконує свого батьківського обов?язку передбаченого ст.. 180 СК України, то вона змушена звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, не повідомивши причин неявки, хоч був своєчасно та належним чином, повідомленим про час та місце судового засідання, рекомендованою коресподенцією на останню відому адресу проживання. Отже виходячи з вищенаведеного, суд вважає цю особу повідомленою про дату судового засідання. При таких обставинах суд визнав неявку відповідача неповажною та розглянув справу у його відсутності, провівши заочний розгляд справи. Вислухавши пояснення позивача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 224 ЦПК України. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі з 2010 року почали жити в громадському шлюбі, 01.10.2011 року у них народився син [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1 -СГ № 299136, виданим 12.10.2011 року Верхньогаївською сільською радою Дрогобицького району Львівської області, запис про батька в Книзі реєстрації народжень здійснено за вказівкою матері (позивача по справі) на підставі ч.1 ст. 135 СК України. (а.с. 2) Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (-ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивач виховує та проживає з сином, перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання сина, але не в такому розмірі як вона просить, та суду не зрозуміло з чого позивач виходила при визначенні розміру аліментів, тому позов в цій частині підлягає частковому задоволенню. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий час, то дані вимоги необґрунтовані та задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не подано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, як цього вимагає ст.. 191 СК України. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved