Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

В лютому 2016 року [PERSON] пред'явив в суді вказаний позов та просить встановити його батьківство відносно дочки [PERSON], та виключити з її актового запису про народження відомості про батька [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що [INFO] року у нього та [PERSON] народилась дочка - [PERSON]. На час народження їх дочки, [PERSON] перебувала в шлюбі з відповідачем, тому відомості про батька дитини внесено до актового запису про народження на ім'я останнього. [PERSON] тривалий час приховувала від нього факт народження їх дочки - [PERSON], оскільки вони кожен перебували у шлюбі з іншими особами. В липні 2015 року [PERSON] дізналась про його намір розірвати шлюб з дружиною - [PERSON] та повідомила його про те, що він батько [PERSON]. В зв'язку з цим, з вересня 2015 року він почав займатись вихованням їх дочки [PERSON], відвідував батьківські збори, приймав активну участь у батьківській громаді класу та школи. На даний час він, [PERSON] та їх дочка - [PERSON] проживаємо однією сім'єю. В судовому засіданні позивач позов підтримав. Будучи допитаним у якості свідка, позивач суду показав, що у 2007 році у він мав відносини з [PERSON], яка проживала на той час у м. Києві, де він працював. Лише у липні минулого року він дізнався, що [PERSON] його дочка. Після того він розлучився зі своєю попередньою дружиною. На даний час зареєстровано шлюб його та [PERSON]. Вони спільно виховують дочку. Він є біологічним батьком дитини. [PERSON] на час зачаття дочки перебував за кордоном. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] позов визнала. Будучи допитаною у якості свідка, суду показала, що біологічним батьком її дочки [PERSON] є [PERSON], з яким у неї були відносини як з чоловіком у 2007 році. [PERSON], з яким вона перебувала на той час у шлюбі, з 2005 року фактично проживає у Російській Федерації. Приїжджав в Україну лише у 2010 році, коли вирішувалася справа про розірвання шлюбу. Оскільки [PERSON] перебував у шлюбі, вона йому нічого не повідомляла про його батьківство [PERSON], а сказала лише у липні 2015 року. У грудні 2015 року вони з позивачем зареєстрували шлюб. Свою заяву про те, що відповідач не заперечує проти позову, яка наявна у справі, він надіслав на адресу її матері. Відповідно до заяви відповідача від 31.03.2016 він позов визнав, просить справу слухати за його відсутності. У своїй заяві вказав, що він не є біологічним батьком [PERSON], оскільки з 2005 року проживав у Російській Федерації та спілкується з [PERSON] виключно по телефону. Дослідивши докази, суд приймає визнання відповідачем позову, виходячи з таких підстав. Відповідно до рішення Бердичівського міськрайонного суду від 16.12.2010 про розірвання шлюбу та свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її батьком вказано [PERSON], як такого, що перебував у шлюбі з матір'ю дитини (а.с. 9 ) Позивач та [PERSON] 26 грудня 2015 року зареєстрували шлюб ( а.с .10). Допитані як свідки позивач та третя особа суду показали, що у них були стосунки у 2007 році, та батьком [PERSON] є [PERSON], а не [PERSON], який у той час перебував у Російській Федерації. Відповідно до статті 129 СК України особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання свого батьківства. До вимоги про визнання батьківства застосовується позовна давність в один рік, яка починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про своє батьківство. Той факт, що річний строк давності звернення з цим позовом не сплив, свідчать показання позивача та третьої особи, допитаних як свідки щодо того, що [PERSON] в липні 2015 року повідомила позивача про його батьківство дитини, внаслідок чого він вирішив розлучитися. Їх пояснення узгоджується з рішенням Бердичівського міськрайонного суду від 02.10.2015 про розірвання шлюбу між позивачем та [PERSON] ( а.с. 12). Вказане також доводиться довідкою Бердичівської ЗОШ № 5 про те, що з вересня 2015 року позивач приймає участь у вихованні [PERSON] ( а.с. 14). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" ( далі Постанова № 3) у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК України, зокрема ч. 2 ст. 128 СК України, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства (п. 3 Постанови № 3). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК України, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення (п. 9 Постанови № 3). Сторони не заявляли клопотання про призначення судово-генетичної експертизи. Поряд з тим, на переконання суду, наявними у справі доказами доведено батьківство [PERSON] відносно [PERSON], та зважаючи на визнання відповідачем позовних вимог, суд позов задовольняє.

Outcome: approved