Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться на розгляді цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача зазначає, що 19 грудня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики грошових коштів, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], відповідно до якого позивач передав суму у розмірі 703\~300,00 гривень (що складало в еквіваленті на момент передачі грошових коштів 26000 доларів США), а відповідач зобовязався повернути таку ж суму грошових коштів до 19 грудня 2017 року. З метою забезпечення виконання своїх зобовязань, було укладено договір застави транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] Предметом договору застави транспортного засобу став, належний [PERSON], автомобіль марки AUDI модель А4, тип загальний легковий седан В, 2010 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова) WAUBFAFL9BN031278, реєстраційний номер [NUMBER]. Однак відповідач кошти не повернув по цей час, тому позивач вимушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права та просив позов задовольнити. Сторона позивача у судове засідання зявилась, уточнила позовні вимоги, позов підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання з'явився, позов не визнав. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Так, у судовому засіданні встановлено, що 19 грудня 2016 року [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 703300,00 гривень, (що складало в еквіваленті на момент передачі грошових коштів 26000 доларів США) та зобовязався повернути суму позики до 19 грудня 2017 року. На підтвердження факту отримання вказаних коштів, було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером № 2007 від 19.12.2016 року. З метою забезпечення виконання своїх зобовязань, було укладено договір застави транспортного засобу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим номером № 2008 від 19.12.2016 року. Предметом договору застави транспортного засобу став, належний [PERSON], автомобіль марки AUDI модель А4, тип загальний легковий седан В, 2010 року випуску, колір білий, номер шасі (кузова) WAUBFAFL9BN031278, реєстраційний номер [NUMBER]. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 лютого 2016 р. у справі № 6-50цс16). Правовідносини, що склались між позивачем та відповідачем врегульовуються §1 Глави 71 ЦК України. Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 2 цієї статті передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Укладення договору позики та передача предмету позики - грошових коштів підтверджується нотаріально посвідченим договором. Окрім того. У судовому засіданні відповідач не заперечував, що підписував договір та отримав кошти. Проте не погодився з сумою позики, стверджував, що отримав тільки 10000,00 доларів США. Будь-яких доказів на підтвердження вказаних обставин до суду не надав. В обумовлений строк відповідач грошові кошти позивачеві не повернув. Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України. Згідно ст.192 ЦК України, законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Частиною 2 ст.524 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, а згідно частини 2 цієї статті передбачено, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, відповідач зобов'язаний повернути позивачеві грошові кошти у гривні, у сумі, що еквівалентна 26000,00 доларам США за офіційним курсом НБУ на день здійснення платежу. Уточнивши позовні вимоги, стороною позивача надано розрахунок, здійсненого за курсом продажу доларів США в АТ «Укрексімбанк», станом на дату повернення позики, а саме 19.12.2017 року: 26000,00 доларів США х 28,08 гривень , тобто 730080,00 гривень. Так, позивачем на суму позики нараховано, 3% річних від простроченої суми, за період з 19.12.2017 року до 23.04.2,18 року, складає 7560,83 гривень. Відповідно до п.8 Договору позики якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, Позичальник зобовязаний повернути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також пеню у розмірі 3% від суми невиконаного або неналежного виконання зобовязання, за кожен день прострочення. Позивачем здійснено розрахунок пені за несвоєчасне виконання зобовязання за вказаний період та складає 2737800,00 гривень. Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобов'язання; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. При цьому індекс інфляції, 3% річних від простроченої суми (стаття 625 ЦК України) та проценти за позикою (стаття 1048 ЦК України) підлягають сплаті до моменту фактичного повернення боргу. За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. Вказаний розрахунок відповідає вимогам діючого законодавства та передбачений умовами договору. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 8810,00 грн. понесених ним та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved