Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON]звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON]про розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, та, будучи допитаною в якості свідка, показала, що 31.10.2015 року виконавчим комітетом Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області зареєстровано шлюб між нею та [PERSON], актовий запис № 05. Від сумісного проживання у них дітей не має. Спільне сімейне життя не склалось через різні несумісні характери та погляди на життя, що у повсякденному побуті призводило до сварок, прикрих непорозумінь, відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, між ними постійно виникали взаємні образи, кожен зі сторін живе своїм життям, фактичні шлюбі відносини між ними припинені та сторони спільно не проживають з 22.05.2016 року, тому [PERSON]вважає, що подальше збереження шлюбу є недоцільним та просить суд шлюб між нею та [PERSON] розірвати. Прізвище після розірвання шлюбу бажає змінити на дошлюбне - [PERSON] Відповідач [PERSON]в судовому засіданні позовні вимоги не визнав,заперечував проти розірвання шлюбу, та просить суд надати сторонам строк для примирення. Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов слід задоволити, виходячи з наступного. 31 жовтня 2015 року виконавчим комітетом Лопатинської сільської ради Оратівського району Вінницької області зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис № 05, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Прізвище дружини після одруження змінено на [PERSON]. Відповідно до розрахунків суми гонорару за надану правову допомогу від 24.10.2016 року, адвокатом Кметюком О.В. надано правову допомогу [PERSON] в складанні позовної заяви про розірвання шлюбу вартістю 400 грн. Від сумісного проживання сторони дітей не мають. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. В ч. 1 ст. 51 Конституції України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу було пред'явлено одним із подружжя. Згідно ст.112 СК України суд з'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, які виразились в тому, що сім'я фактично розпалась, вважає, що подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та дітей. Згідно зіст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, подальше збереження сім'ї позивачкою і відповідачем не можливе, поскільки сторони спільно не проживають, відновлювати спільне життя не вбачають потреби, причиною розірвання шлюбу є різні погляди на життя, що унеможливлює існування сім»ї. Вжиття заходів щодо примирення подружжя є безпідставним, виходячи із тих обставин у справі, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків та не бажанням позивача щодо надання такого строку, який вона вважає лише відтягуванням вирішення спору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинились і перебування у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям неможливо. За таких обставин суд приходить до висновку, що спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тому шлюб слід розірвати. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України, якою визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інститут. При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач при подачі до суду позовної заяви про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір в розмірі 551 грн 20 коп та просить сплачені нею під час звернення до суду судові витрати стягнути з відповідача, та стягнути з відповідача витрати на юридичні послуги, тому суд в порядку ст. 88 ЦПК України має підстави стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір та витрати на юридичні послуги. На підставі ст.ст. 24, 55, 110, 112, 115 СК України,

Outcome: approved