Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

В серпні 2018 року орган опіки та піклування в інтересах малолітнього [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що малолітній [PERSON], [INFO], на даний час залишився без батьківського піклування, оскільки його відібрано від матері [PERSON] на підставі рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13.04.2017 року без позбавлення батьківських прав, а його батько помер [INFO]. Розпорядженням Новоселицької районної державної адміністрації від 29.06.2017 року встановлено опіку над малолітнім [PERSON] та призначено його опікуном дідуся - [PERSON], який створив дитині належні умови для повноцінного та гармонійного розвитку, при цьому мати дитини [PERSON] жодного разу не навідувала хлопчика, не цікавилась його навчанням та успішністю. Вказував на те, що відповідач надала письмові пояснення в яких вказала, що не може забрати дитину на виховання, оскільки на даний час проходить реабілітацію та питання щодо доцільності позбавлення її батьківських прав на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке планувалось провести 11.07.2018 року, просила розглянути без її участі. Доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] підтверджується також витягом з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 31.07.2018 року та висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 15.03.2018 року. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, вище вказаний висновок органу опіки та піклування, просив позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до малолітнього [PERSON], [INFO], у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; стягнути з відповідача аліменти на утримання [PERSON] в розмірі 800 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для потреб дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засіданні представник позивача не з'явився, направив до суду заяву в якій просив справу слухати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити та не заперечував проти винесення заочного рішення по справі. З аналогічною заявою про розгляд справи без його участі та про задоволення позовних вимог звернувся до суду також третя особа - [PERSON] Відповідно до вимог ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Справа слухалась у відсутності відповідача, яка не з'явилась в судове засідання незважаючи на те, що належним чином була повідомлена судом про час та місце розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання. Про причини своєї неявки [PERSON] суд не повідомила і не подала відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без її участі, а також у встановлений строк не подала відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідач, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки не повідомила та не направила відзиву, а представник позивача та третя особа не заперечували проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] та його батьками у свідоцтві про народження вказані [PERSON] та [PERSON] (а/с 7). Батько хлопчика, [PERSON]., згідно копії свідоцтва про смерть, помер [INFO] (а/с 8). Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 13.04.2017 року відібрано малолітнього [PERSON], [INFO], від матері [PERSON], [INFO], без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 16.06.2017 року [PERSON] тимчасово влаштований в сім'ю дідуся - [PERSON], в подальшому розпорядженням Новоселицької районної державної адміністрації від 29.06.2017 року встановлено опіку над малолітнім [PERSON] та призначено його опікуном дідуся - [PERSON] (а/с 9-11). Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 06.08.2018 року № 01/02-24/1979, [PERSON] . належним чином вихованням та утриманням свого сина [PERSON]. не займається, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не забезпечує, фактично без поважних причин, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов'язків по відношенню до сина, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно сина [PERSON] (а/с 3). Пунктом 1.1 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 31.07.2018 року № 366/15 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] у зв'язку з тим, що вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а/с 4). Крім того, неналежне виконання [PERSON] своїх обов'язків по відношенню до малолітнього [PERSON] підтверджується іншими дослідженими та проаналізованими письмовими доказами по справі, зокрема її письмовими поясненнями на адресу голови комісії з питань захисту прав дитини, актами обстеження житлово-побутових умов, висновком Служби у справах дітей Новоселицької РДА про стан утримання, навчання та вихованні дитини позбавленої батьківського піклування [PERSON] за 2017 рік, характеристикою Новоселицької загальноосвітньої шкоди №3 І-ІІ ступенів, де навчається малолітній [PERSON], довідкою Новоселицької загальноосвітньої шкоди №3 І-ІІ ступенів, довідкою ДЮСШ «Колос», де [PERSON] займається у відділені дзюдо. Наведені докази в їх сукупності містять інформацію про те, що відповідач не цікавиться фізичним та духовним розвитком свого сина та його внутрішнім світом, не забезпечує на не утримує дитину, тим самим не виконує своїх батьківських обов'язків. Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина [PERSON] У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи не встановлено, що відповідач є непрацездатною, згідно наявних в матеріалах справи доказів, остання є особою працездатного віку, доказів перебування на її утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять, а тому, враховуючи об'єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідача на користь опікуна дитини підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно до досягнення хлопчиком повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до вимог ст. 141ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved