Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В листопаді 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину в твердій грошовій сумі. Позов обґрунтовувався тим, що позивач та відповідач спершу проживали в незареєстрованому шлюбі , від якого у них 07.12.2011 року народився син [PERSON], затим 20.02.2015 року вони зареєстрували шлюб, від якого мають сина тимура, [INFO] Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 25.02.2013 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2013 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до 07.12.2029 року. Останнім часом шлюбно-сімейні стосунки між ними погіршилися, а тому вони їх припинили. Добровільно питання щодо утримання сина тимура позивач та відповідач не вирішили. Відповідач працює приватним підприємцем, при цьому отримує постійних доходів, але є працездатним, тому позивач вважає, що він зобовязаний сплачувати аліменти на її користь на утримання сина [PERSON]. З огляду на викладене, позивач вирішила звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач у судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву згідно якої справу просила розглядати без її участі, позов просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву згідно якої позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглядати без його участі. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що 20.02.2015 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб серії 1-ТП №119411 (а.с. 4). Згідно рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 25.02.2013 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 200 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2013 року і до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до 07.12.2029 року (а.с. 5,7). Окрім [PERSON], відповідач являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Позивач зазначає, що відповідач не сплачує аліментів та не надає добровільної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON]. Отже, за змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, що відповідає приписам ч. 3 ст. 181 СК України. Згідно ст.. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Таким чином, суд враховує той факт, що відповідач сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі по 200 грн., що є значно меншим від мінімального розміру встановленого законом для дитини відповідного віку, при цьому, працює приватним підприємцем, є працездатним, а отже, зобовязаний утримувати сина [PERSON]. Крім того, відповідач визнав позовні вимоги повністю, не заперечував проти задоволення позову.. З огляду на вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, про задоволення позову. Окрім того, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача судовий збір в розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved