Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до приватного підприємства сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, третя особа - Дворічанська районна державна адміністрація Харківської області, обґрунтовуючи свої позовні вимоги наступним. Під час реалізації своїх прав власника земельної ділянки, а саме наміру укласти договір оренди землі, позивачу стало відомо, що земельна ділянка площею 5,5529 га, кадастровий номер 6321882500:02:000:0180, яка належить їй відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 484314, виданого на підставі розпорядження Дворічанської районної державної адміністрації від 07 листопада 2007 року № 397, вже перебуває в оренді сільськогосподарської виробничої фірми «АГРО» відповідно до договору оренди землі № 110 від 15 січня 2014 року, укладеного між нею та зазначеною виробничою фірмою. Участі в укладенні вказаного договору вона не брала, що свідчить про грубе порушення норм Закону України «Про оренду землі» та ЦК України. Просила суд визнати договір оренди земельної ділянки площею 5,5529 га, кадастровий номер 6321882500:02:000:0180 № 110 укладений 15 січня 2014 року між приватним підприємством сільськогосподарською виробничою фірмою «АГРО» та [PERSON] недійсним, витребувати з користування у ПП СВФ «Агро» вказану земельну ділянку на користь позивачки. Крім того, просила стягнути з відповідача понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору та витрат, пов`язаних із проведенням технічної експертизи документів. У судове засідання позивачка та її представник не з`явились. Від представника позивачки надійшла заява, в якій він просив судове засідання провести за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, надавши до суду відзив на позовну заяву, в якій зазначив, що договір оренди землі, що укладений між позивачем та ПП СВФ «АГРО» виконується обома сторонами вже понад 4 роки, підприємство виконує умови договору належним чином та у повному обсязі, своєчасно сплачує орендну плату, а позивачка по справі її приймає, претензій з її боку щодо виконання умов договору, використання земельної ділянки та сплати орендної плати не було. Також представник відповідача надав до суду заяву, в які просив провести судове засідання за його відсутності, у задоволенні позовних вимог відмовити з підстав, наведених вище. Представник третьої особи - завідувач сектору державної реєстрації Дворічанської районної державної адміністрації Харківської області Горделян А. О. в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, при ухваленні рішення покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи та висновок експерта, оцінивши докази у їх сукупності, суд прийшов до наступного. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 484314 від 22 серпня 2008 року, виданого на підставі розпорядження Дворічанської районної державної адміністрації від 07 листопада 2007 року № 397, [PERSON] є власницею земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,5529 га, яка розташована на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, кадастровий номер земельної ділянки - 6321882500:02:000:0180 (а. с. 6). Згідно з договором оренди землі № 110 від 15 січня 2014 року, орендодавець - [PERSON] , з одного боку, та орендар - приватне підприємство «Сільськогосподарська виробнича фірма «Агро», в особі генерального директора Паталахи М. Д., з другого боку, уклали договір відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 5,5529 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Кутьківської сільської ради Дворічанського району Харківської області (а. с . 48 -53). Відповідно до акта прийому - передачі земельної ділянки від 15 січня 2014 року, встановлено межі та передано в оренду земельну ділянку загальною площею 5,5529 га, з них орендні землі - 5,5529 га, кадастровий номер 6321882500:02:000:0180, яка належить [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку ЯЕ 484314, земельна ділянка розташована на території Кутьківської сільської ради, колишнє КСП «Хвиля революції» має 6 шт. поворотних точок. Земельна ділянка передається в такому якісному стані - придатна для сільськогосподарського використання (а. с. 55). Згідно з актом визначення меж земельної ділянки в натурі від 15 січня 2014 року, орендодавець [PERSON] , власник земельної ділянки № [NUMBER] (рілля) за державним актом ЯЕ 484314, з одного боку, та орендар - ПП СВФ «Агро», в особі генерального директора Роздимахи Миколи Архиповича, з другого боку, склали акт про визначення меж вказаних земельних ділянок площею 5,5529 га, у тому числі ріллі - 5,5529 га в натурі із земель власності, яка розташована на території Кутьківської сільської ради (а. с. 54). Згідно з довідкою щодо нарахування та виплати орендної плати по договору оренди землі № 2 від 20.03.2019 у період з 2014 до 2018 років [PERSON] виплачувалась орендна плата у натуральній та грошовій формах у повному обсязі (а. с. 42). Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» [PERSON] отримала 100 кг муки на суму 900 грн 00 коп. в рахунок оплати за оренду земельних паїв (а. с. 116). Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» [PERSON] отримала 1,350 кг сиру на суму 189 грн 00 коп. та 3,250 кг на суму 455 грн 00 коп. в рахунок оплати за оренду земельних паїв (а. с. 117, 118). Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» [PERSON] отримала 2 шт. соняшникової олії на загальну суму 330 грн 00 коп. в рахунок оплати за оренду земельних паїв (а. с. 119). Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» [PERSON] отримала 6 пачок макаронів на суму 252 грн 00 коп. в рахунок оплати за оренду земельних паїв (а. с. 120). Відповідно до відомості ПП СВФ «Агро» за 2019 рік [PERSON] отримала 800 кг кукурудзи в рахунок оплати за оренду земельних паїв (а. с. 121). Відповідно до висновку судово-технічної експертизи документів № 10326 від 21 серпня 2019 року за цивільною справою № 618/135/19, друковані тексти на першому та другому аркушах наданого на дослідження «Договору оренди землі № 110 від 15.01.2014», укладеному між [PERSON] та ПП СВФ «Агро», виконані на різних друкуючих пристроях, а саме, текст на першому аркуші - за допомогою лазерного принтера або багатофункціонального пристрою в режимі «Принтер», текст на другому аркуші - за допомогою аналогового копіювального апарату. Тексти на першому та другому аркушах договору надруковані в різний час. В наданому на дослідження договорі перший аркуш піддавався заміні (а. с. 78 - 84). Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про оренду землі», іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 14 вищезазначеного Закону договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочин вважається таким, що вчинено в письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами (ч. 2 ст. 207 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Волевиявлення є важливим чинником, без якого неможливе вчинення правочину, що узгоджується зі свободою договору. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документу, в якому фіксуються права та обов`язки сторін. Підписи сторін є обов`язковим реквізитом договору, укладеного в письмовій формі, який відображає волевиявлення сторін на укладення такого договору. Дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору оренди землі, сторони договору складають і підписують відповідний письмовий документ, надаючи згоду встановленої форми. Оскільки спірний договір оренди землі є підробленим, це свідчить про відсутність волевиявлення орендодавця на укладання з відповідачем спірного договору оренди, що суперечить ч. 3 ст. 203 ЦК України. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину. Частиною 3 ст. 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Позивач зазначає підставою визнання вказаного договору недійсним відсутність волевиявлення позивача, оскільки відповідач самовільно змінив його умови, та замінив першу сторінку договору, яка початково містила інший зміст. Дійсно вказана обставина підтверджується висновком судово-технічної експертизи документів № 10326 від 21 серпня 2019 року, в якій зазначено, що тексти на першому та другому аркушах договору надруковані на різних пристроях, у різний час, у наданому на дослідження договорі перший аркуш піддавався заміні. На час розгляду справи встановити, який вигляд мав перший аркуш до його заміни, на момент підписання сторонами договору оренди земельної ділянки, не представляється можливим, оскільки жодна із сторін до суду його не надала. Підмінивши першу сторінку договору, в якому містяться не тільки істотні умови договору оренди землі, якими відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки) , строк дії договору оренди , а також орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, а й дата його складання, суд приходить до висновку про відсутність вільного волевиявлення позивача на укладення спірного договору на вказаних у ньому умовах. Суд вважає, що заміна частини тексту договору без взаємної згоди сторін, вказує на порушення права позивача щодо вільного визначення умов договору і тим самим ставить під сумнів той факт, що волевиявлення [PERSON] при укладенні договору було вільним і відповідало її внутрішній волі. Враховуючи, що спірний договір оренди землі № 110 від 15 січня 2014 року піддавався зміні і на даний час встановити, які саме початкові умови він містив неможливо, суд приходить до висновку, що підпис [PERSON] , який стоїть в договорі на підтвердження погодження сторонами його умов, не може свідчити, що її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Таким чином, відповідно до положень ст. 203 ЦК України суд вважає, що є підстави для визнання даного договору недійсним. Окрім того, дана позиція відповідає висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 03 квітня 2019 року (справа № 479/1049/16-ц, провадження № 61-43242св18), де зазначено, що установивши під час розгляду справи факт відсутності волевиявлення орендодавця на укладення спірного договору оренди землі на умовах, що в ньому викладені, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позову та визнання такого договору недійсним на підставі ст. ст. 203, 215 ЦК України та застосування наслідків його недійсності. Що стосується вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат, пов`язаних із проведенням судово-технічної експертизи документів в сумі 9420,00 гривень, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Згідно з вимогами ч. ч. 3, 4 ст. 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків. Суми, що підлягають виплаті залученому судом експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Відповідно до рахунку № 1051 від 21 травня 2019 року вартість експертизи без ПДВ № 10326 у відношенні [PERSON] /ПП СВФ «АГРО» становить 9 420,00 грн (а. с. 77). Відповідно до квитанції № 0.0.1427594745.1 від 05.08.2019 [PERSON] на рахунок Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Заслуженого професора М. С. Бокаріуса сплачено 9 420, 00 грн (а. с. 92). Відповідно ч. 1 ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Частиною 3 ст. 129 Конституції України передбачено, що основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. На підставі ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року № 2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції"). Судом вживалися заходи щодо з`ясування обставин, що мають значення для справи, однак представник відповідача в судове засідання не з`явився, доказів на підтвердження того, що [PERSON] підписувала саме цей договір і саме в даній редакції не надав, не спростувавши при цьому докази позивача про непідписання спірного договору в даній редакції, про що свідчать замінені аркуші договору. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд відхиляє доводи відповідача про те, що орендодавець [PERSON] за договором оренди отримувала орендну плату від відповідача і не відмовлялась від неї, що свідчить про існування договорів фактично та юридично (була проведена державна реєстрація договорів оренди відповідно до закону), оскільки до спірних правовідносин не можуть бути застосовані положення ч. 1 ст. 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину, так як позивач у цих відносинах нікого не уповноважував на підписання (укладення) договору оренди землі від його імені, а реєстрація договору є адміністративним актом, тобто елементом зовнішнім щодо договору. Відповідно до ч. 7 ст. 178 ЦПК України відзив подається в строк, встановлений судом, який не може бути меншим п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Суд має встановити такий строк подання відзиву, який дозволить відповідачу підготувати його та відповідні докази, а іншим учасникам справи - отримати відзив не пізніше першого підготовчого засідання у справі. Під час судового розгляду даної справи представником позивача були надані належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження своїх позовних вимог, на підставі яких судом встановлені обставини та факти, що обґрунтовують вказані вимоги. Представником відповідача, всупереч вимог ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів наявності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог позивача не надано і в матеріалах справи не міститься. Доводи позивача, викладені в позові, відповідачем і матеріалами справи не спростовуються. За таких обставин справи, всебічно та повно з`ясувавши обставини, на які посилався представник позивача як на підставу своїх вимог, а представник відповідача, як на підставу своїх заперечень, приймаючи до уваги думку 3-ої особи, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши докази як кожен окремо так і в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача 1536 (одну тисячу п`ятсот тридцять шість) гривень 80 (вісімдесят) копійок судового збору на користь позивача. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача, в зв`язку з чим суд стягує з відповідача 9 420,00 (дев`ять тисяч чотириста двадцять) гривень витрат, пов`язаних із проведенням судово-технічної експертизи документів на користь позивачки.

Outcome: approved