Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

В 2016 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просить: визнати незаконною бездіяльність Публічного акціонерного товариства «Київенерго» щодо не розгляду його звернення від 17.10.2016 року; зобов'язати Публічне акціонерне товариство «Київенерго» розглянути лист та надати відповідь за його зверненням від 17.10.2016 року. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що під час встановлення лічильника електроенергії в квартирі [PERSON] представниками Структурного відокремленого підрозділу «Київські електричні мережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго», в порушення вимог п.10 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357, не було складено акту про збереження пломб у двох примірниках, один з яких мав би залишитися у позивача. З метою отримання відповідних роз'яснень щодо обставин ненадання ще одного примірника акту, 17.10.2016 року позивач звернувся до ПАТ «Київенерго» зі зверненням. Разом з тим, позивач зауважує, що отримавши вищенаведене звернення ще 19.10.2016 року, відповідач самоусунувся від надання на нього відповіді, чим, в свою чергу, порушив вимоги Закону України «Про звернення громадян» щодо термінів розгляду та вирішення таких звернень. На підставі вищенаведеного, а також посилаючись на вимоги ст.ст. 1, 18, 19, 20 Закону України «Про звернення громадян», позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який просить задовольнити в повному обсязі. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. При цьому, представник відповідача пояснив, що ненадання ПАТ «Київенерго» відповіді на звернення позивача було зумовлено невідповідністю останнього вимогам ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», а саме: звернення не містило підпису його автора. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, зібрані в матеріалах справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1ст.1 Закону України «Про звернення громадян» громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення. При цьому, як зазначається в статті 3 Закону, під зверненням громадян слід розуміти викладені в письмовій або в усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. Заява (клопотання) - це звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо. За формою, звернення може бути усним (викладеним громадянином і записаним посадовою особою на особистому прийомі) та письмовим (надісланим поштою або переданим громадянином до відповідного органу, установи особисто чи через уповноважену ним особу, якщо ці повноваження оформлені відповідно до чинного законодавства). Так, перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 17.10.2016 року позивач звернувся до ПАТ «Київенерго» зі зверненням, в якому просив надати відповідь на наступне питання: «чому, всупереч вимог п.10 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 року №1357, Структурним відокремленим підрозділом «Київські електричні мережі» Публічного акціонерного товариства «Київенерго» під час встановлення в його квартирі лічильника електроенергії №802 не було складено акту про збереження пломб та не було залишено в нього другого примірника» (а.м. 10). Як вбачається з наявних в матеріалах справи копії зворотного повідомлення про вручення поштового відправлення та копії листа, вказане звернення позивача було отримано уповноваженою особою відповідача [PERSON] 19.10.2016 року, а зареєстровано в ПАТ «Київенерго» 20.10.2016 року за №2ВКЕМ/16869 (а.с.11). Крім того, факт отримання відповідачем звернення позивача від 17.10.2016 року не заперечувався й представником відповідача під час надання ним пояснень у даному судовому засіданні. Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилався на те, отримавши вищенаведене звернення ще 19.10.2016 року, відповідач самоусунувся від надання на нього відповіді, як то передбачено вимогами Закону України «Про звернення громадян». В той же час, представник відповідача, в обґрунтування своїх заперечень на позов, вказував, що ненадання ПАТ «Київенерго» відповіді на звернення позивача було зумовлено невідповідністю останнього вимогам ст. 8 Закону України «Про звернення громадян», а саме: звернення не містило підпису його автора. Так, дійсно, положеннями ст. 8 Закону передбачено, що письмове звернення без зазначення місця проживання, не підписане автором (авторами), а також таке, з якого неможливо встановити авторство, визнається анонімним і розгляду не підлягає. При цьому, у відповідності до вимог ст. 5 Закону у зверненні має бути зазначено прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання громадянина, викладено суть порушеного питання, зауваження, пропозиції, заяви чи скарги, прохання чи вимоги. Письмове звернення повинно бути підписано заявником (заявниками) із зазначенням дати. Звернення, оформлене без дотримання зазначених вимог, повертається заявнику з відповідними роз'ясненнями не пізніш як черездесять днів від дня його надходження, крім випадків, передбачених частиною першою статті 7 цього Закону. Однак, посилання відповідача на вищенаведені норми Закону, як на підставу правомірності своїх дій, суд оцінює критично, оскільки в судовому засіданні під час огляду оригіналу звернення позивача від 17.10.2016 року, яке було надане ним для огляду, було достовірно встановлено наявність на ньому підпису [PERSON] Разом з тим відповідач вимогу суду щодо надання оригіналу вказаного звернення позивача, отриманого відповідачем поштою, і яке, як зазначав представник, не містило підпису позивача, суду надано не було. Водночас, за змістом ст. 15 Закону України "Про звернення громадян" керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, зобовязані об'єктивно і вчасно розглядати заяви громадян, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв ( клопотань). Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві, доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз'ясненням порядку оскарження прийнятого рішення. Громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги (ст. 18 ЗУ «Про звернення громадян»). Як передбачено положеннями ч.1ст.20 вказаного Закону звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення,- невідкладно, але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п'яти днів. Таким чином, виходячи з вищенаведених положень законодавства, можна дійти висновку, що обов'язок з розгляду звернення виникає після отримання звернення відповідним суб'єктом, якому таке звернення адресовано, а також у строки, чітко передбачені вимогами вищенаведеного Закону. Також, слід зазначити, що відповідно до ст.ст. 10,11,60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Роз'ясненнями, які містяться в постанові Пленуму Верховного суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року, передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення. Крім того, ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплено право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право, та відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст. 24 Закону України «Про звернення громадян» особи, винні у порушенні цього Закону, несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність, передбачену законодавством України. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач в обґрунтування свого позову, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а твердження представника відповідача щодо правомірності його дій спростовуються матеріалами справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку про необхідність визнати протиправною бездіяльність ПАТ «Київенерго» щодо не розгляду та ненадання відповіді на звернення [PERSON], викладеному в листі від 17.10.2016 року, а також зобов'язати ПАТ «Київенерго» розглянути звернення [PERSON], викладеному в листі від 17.10.2016 року, зареєстрованому ПАТ «Київенерго» 20.10.2016 року №2ВКЕМ/16869. Враховуючи наведене та ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд

Outcome: approved