Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона з 27 вересня 1998 року перебувала в шлюбі з [PERSON]. За рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 09 червня 2005 року шлюб між ними було розірвано. У цьому ж році, а саме 14 липня 2005 року розірвання шлюбу зареєстровано у відділі РАГС Погребищенського районного управління юстиції Вінницької області за № 65. Від шлюбу в них народився син, [PERSON], [INFO], який проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. Через деякий час вона з відповідачем, [PERSON], знову стали проживати без реєстрації в цивільному шлюбі і в них народився син, [PERSON], 29.04.2012 року, ( прізвище вона йому дала своє дівоче), який також проживає разом із нею і знаходиться на її утриманні. В подальшому їхнє спільне життя не склалося і в даний час вони з відповідачем проживають окремо. Вона на даний час працює в Тиврівській ЦРЛ і має незначну заробітну плату, але її недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання неповнолітніх дітей, один син навчається в школі, інший перебуває в дошкільному закладі. Проживає на найманій квартирі, за яку необхідно платити як за проживання так і за комунальні послуги. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, в житті дітей, їхнього виховання та розвитку ніякої участі не приймає, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище. Діти часто хворіють, вимагають додаткових витрат на лікування, розвиток, постійно потребують нормального харчування, одягу, усе це потребує значних коштів, проте всі додаткові витрати несе вона, а сама вона не здатна в повній мірі цього забезпечити. Оскільки він добровільну допомогу на утримання дітей не надає, вона змушена звернутися з позовною заявою до суду. Як їй відомо, що відповідач працює без офіційного оформлення трудових відносин у сфері будівництва, заробітну плату отримує високу, залишився проживати в будинку, в якому вони до цього всі спільно проживали. Таким чином, відповідач має можливість надавати допомогу на утримання неповнолітніх дітей. Відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, стягнень за виконавчими документами не провадиться, аліменти він нікому не платить. Просить стягувати з [PERSON], [INFO], жителя [INFO], аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 (вісімсот) грн., щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на її користь на утримання сина, [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 800 (вісімсот) грн., щомісячно, починаючи стягувати від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати стягнути з відповідача. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить стягувати по 800 грн. на кожну дитину, пояснила, що відповідач вигнав з будинку її з дітьми і вони проживають на квартирі. В неї зарплата 1800 грн. з яких 400 грн. вона сплачує за квартиру, 800 грн. за газове опалення, 250 грн. за дитячий садок тому на дітей коштів майже не залишається. В актовому записі про народження сина [PERSON], відомості про батька вказані із її слів. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати аліменти на сина [PERSON] 500 грн., аліменти на [PERSON] не визнає, оскільки не впевнений, що [PERSON] його син. Пояснив, що він не має постійної роботи, фізично здоровий, не інвалід, на хронічні хвороби не хворіє. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебували в шлюбі із 27.09.1998 року. 11.08.1999 р. у них народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.5). 09.06.2005р. рішенням Тиврівського районного суду шлюб між ними розірвано однак, через певний час знову стали проживати разом. 29.04.2012 року народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). Відомості про батька до актового запису про його народження внесене зі слів матері відповідно до ст. 135 СК України. що стверджується копією актового запису про його народження № 25 від 07.05.2012 р. (а.с. 30) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження (а.с. 31-32). Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, що стверджується довідкою виконавчого комітету Тиврівської селищної ради № 627 від 16.11.2015 року (а.с.8) та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 16.11.2015року (а.с. 6). Позивачка працює медсестрою вищої категорії в Тиврівській ЦРЛ, отримує зарплату, що стверджується довідкою про доходи від 16.11.2015 року ( а.с. 10). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ « Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обовязком обох батьків. Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2016 р." прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1167 грн., віком від 6 до 18 років 1455 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Сама позивачка не в змозі забезпечити належні умови проживання й виховання дітей, їх нормальний розвиток, так як незважаючи на те, що вона працює, її середня заробітна плата становить 2313 грн. Відповідач не працює, інших утриманців немає. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки відповідач не визнав своє батьківство відносно [PERSON] [INFO] і воно не встановлено судовим рішенням, позов в цій частині не підлягає до задоволення.

Outcome: approved