Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до відповідачів - [PERSON] , [PERSON] про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просить суд визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власницею житлового будинку [ADDRESS] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.06.2007 року. Зазначає, що відповідачі є її синами. За вищезазначеною адресою більш як 5 років не проживають, особистих речей в будинку не мають, утриманням будинку не займається, участі в оплаті комунальних послуг не беруть. Крім того. факт реєстрації відповідачів у даному будинку перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію, що негативно впливає на її майновий стан та розпорядженням їй належним майном. Позивач у судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, просить позов задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились та не повідомили про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення проти позову від відповідачів не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.06.2007року, власницею будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] .. Актом від 18.01.2019 року, складеним головою квартального комітету №3 в присутності сусідів - свідків, встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS] та за вказаною адресою не проживають з 2014 року по теперішній час. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати таким, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved