Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту смерті. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Харків, її син, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] був внутрішньо переміщеною особою, його фактичне місце проживання\\перебування: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер в м. Луганську та був похований 16 серпня 2020 року на міському кладовищі. 18 серпня 2020 року вона отримала свідоцтво про смерть [PERSON] Серії [NUMBER] , з якого вбачається, що Ленінським відділом запису актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної республіки складений актовий запис про смерть [PERSON] за №679. Зазначений запис зроблений на підставі лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті № 1082 від 13 серпня 2020 року. Вказані медичні документи, які підтверджують факт смерті її сина [PERSON] на тимчасово окупованій території, за своєю формою та змістом не відповідають вимогам українського законодавства, а тому не можуть бути підставою для проведення реєстрації смерті особи в органах РАЦС Міністерства юстиції України. Також не може вважатися легітимним на території України і видане мені свідоцтво про смерть, адже його було видано органом, який створено на цій території в порядку, не передбаченому законодавством України, тому цей документ не може створювати правових наслідків для осіб, яким його було видано. Заявниця 15 вересня 2020 року звернулась до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , однак листом від 15 вересня 2020 року №1755/20.17-36 їй відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті в зв`язку з тим, що вищезазначене свідоцтво про смерть не може бути підставою для проведення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України. Для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] на території України вона звертається до суду з заявою про встановлення факту смерті [PERSON] , який помер [INFO] у м. Луганськ, в порядку ст.317 ЦПК України. Просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Харків, громадянина України, який помер [INFO] у м. Луганськ. Заявниця надала до суду заяву в якій вимоги підтримує та просить провести розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності сторін. Враховуючи, що сторони у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Розгляд вказаної справи проводиться з дотриманням ст. 317 ЦПК України. Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 вересня 2020 року заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Вивчивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до вимог п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Статтею18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з практики ЄСПЛ, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами як джерело права, необхідно враховувати висновки суду у справах проти Туреччини (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001), Молдови та Росії (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016), де наголошено, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Відповідно до матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] була матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.07.1962 року, актовий запис № 1241 (а. с. 11) та свідоцтвом про укладання шлюбу серії [NUMBER] від 01.10.1977 року, актовий запис № 613 (а. с. 12). На підтвердження факту смерті [PERSON] до суду надане свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , відповідний актовий запис №679, видане Ленінським відділом записів актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки (а. с. 8). Також надано й інший документ виданий органом, що знаходиться на тимчасово окупованій території України зокрема лікарське свідоцтво про смерть № 1082 від 13 серпня 2020 року (а. с. 9). Як встановлено судом, [PERSON] помер у м. Луганськ, а саме на тимчасово окупованій території України. Причина смерті [PERSON] - жирова дистрофія печінки, що підтверджується довідкою про причину смерті від 13 серпня 2020 року (а. с. 10). На цей час заявник не має можливості отримати свідоцтво про смерть її сина встановленого зразка, оскільки надані нею документи, що підтверджують смерть [PERSON] , на території України не визнаються та не приймаються державними органами. Відповідно до вимог Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або посадові особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Зважаючи на вимоги вказаного Закону, видані заявнику лікарська довідка про причину смерті та свідоцтво про смерть не вважаються документами, що мають юридичну силу на території України і не можуть створювати правових наслідків. Для отримання передбаченого діючим законодавством України свідоцтва про смерть [PERSON] заявниця звернулася до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) для проведення державної реєстрації смерті [PERSON] , але листом їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті № 1755/20.17-36 від 15.09.2020 року (а. с. 17). Встановлення факту смерті сина необхідно заявниці для оформлення державної реєстрації його смерті. Судом встановлено, що та обставина, що [PERSON] помер [INFO] , знайшла своє підтвердження у судовому засіданні і була доведена зібраними та дослідженими судом належними письмовими доказами, а саме: лікарським свідоцтвом про смерть № 1082 від 13 серпня 2020 року; свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] , виданим Ленінським відділом запису актів громадянського стану Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної республіки, актовий запис за № 679; відмовою Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15 вересня 2020 року. Враховуючи вищезазначене, суд вважає доведеним факт того, що [PERSON] помер [INFO] , а тому заява [PERSON] підлягає задоволенню, як обґрунтована. Відповідно до ч. 5 ст. 317 ЦПК України копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. З урахуванням вимог вищевказаної статті судом копію цього рішення на виконання буде надіслано до Новокодацького районного у м. Дніпрі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Пунктом 8 частини 1 статті 430 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. З урахуванням вказаних вимог діючого законодавства суд допускає негайне виконання цього судового рішення. Відповідно до п. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved