Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовом до Одеської міської ради, треті особи Сьома одеська державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, та просить суд визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS] у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 13.05.2014 року. Свої вимоги позивач обґрунтував тим, що вона з 04.12.1964 року знаходилася у шлюбі з [PERSON], від даного шлюбу мають синів: [PERSON], [PERSON]. Її чоловік помер 13.05.2014р., після смерті якого відкрилася спадщина на фактично належне йому на праві власності ? частку квартири [ADDRESS], відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 92979 від 24.10.1997р., дана квартира належить на праві спільної часткової власності їй та [PERSON], [PERSON]Я, [PERSON] в рівних частинах, всі вони були зареєстровані в даній квартирі з 1991 року. Звернувшись 12.11.2014р. до Сьомої одеської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини щодо майна [PERSON], померлого 13.05.2014р. та того ж дня її сини написали відмову про прийняття спадщини, нотаріальною конторою було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що відсутня державна реєстрація свідоцтва про право власності на житло № 92979 від 24.10.1997р. Дані обставини стали підставою для звернення до суду з даним позовом. Представник позивача позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справу у відсутності представника позивача, про що надав письмове клопотання. Представник відповідача в судове засідання не зявився, сповіщений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Треті особи в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, про те, що 04.12.1964 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. (а.с. 12) Від даного шлюбу у них народилися діти [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 9,17) Відповідно до розпорядження органу приватизації від 24.10.1997 р. га прохання наймача [PERSON], квартиру [ADDRESS] передано в спільну часткову власність в рівних частинах [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 16) Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 24.10.1997 року Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Дане свідоцтво видано згідно розпорядження 24.10.1997р. № 92979 та зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 17-3483. (а.с. 13) [PERSON] помер 13.05.2014 р., що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 13.05.2014р., про що було складено актовий запис № 5085. (а.с. 11) 12.11.2014р. [PERSON] звернулася до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерть [PERSON], де зазначила, що крім неї є спадкоємці [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які в свою чергу написали заяви, в яких відмовилися від прийняття спадщини на користь [PERSON] (а.с. 41, 42) Постановою від 10.06.2015р. Сьомою Одеською державною нотаріальною конторою позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS], у зв'язку з тим, що право власності на ? частину квартири [ADDRESS], яка належить на підставі вищевказаного свідоцтва на імя [PERSON], не зареєстроване. (а.с. 10). Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрації № 986 в вищезазначеній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON] з 28.08.1996р., [PERSON] з 19.09.1991р. (а.с. 50) Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що при вирішенні цього спору необхідно застосувати норми законодавства, чинного на час виникнення у сторін права власності на житло, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року, а також законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини, тобто діючий в наступний час Цивільний кодекс України. Так, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність». Згідно до п.п.2,4 розділу 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1066 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1005 року №56, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Проте, вказаною інструкцією не передбачено державну реєстрацію квартир, які перебувають у власності фізичних осіб. За змістом Закону України від 07 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування», постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду Української РСР» в зазначених нормативних актах встановлено, що виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Так, стаття 86 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Стаття 15 Закону України «Про власність» вказує, що наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сімї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. N 1952-IV та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7.02.2002 р. № 7/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 p. за № 157/6445 передбачені умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно.\~\~ Частиною 5 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, на час виникнення права власності у сторін на спірну квартиру, діючим на той час законодавством не передбачалося обов»язкової державної реєстрації права власності на квартиру як на об»єкт права власності. У відповідності до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки - 1261\~ЦК України. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень\~ст. 1270 ЦК України\~строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини - ч.1\~ст.1269 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі\~ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Посилаючись на вищевказане, суд прийшов до висновку про те, що у померлого [PERSON] право власності на ? частину квартири [ADDRESS] виникло ще до прийняття Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін»юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 та до прийняття Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, а отже виникнення у неї права власності на зазначену квартиру не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та законом України від 01 липня 2004р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність. У відповідності до вимог ст.ст. 1216, 1217, 1222, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Позивачка у встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивачка є спадкоємцем першої черги, фактично успадкувала майно померлого чоловіка, отримала письмову відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому за нею в судовому порядку може бути визнано право власності в порядку спадкування на вказану квартиру. Таким чином, позивачка, щоб захистити своє право на спадщину, змушена була звернутися до суду із позовом про визнання за нею права власності по 1\\4 частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 13.05.2014р.. Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, що суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі. На підставі ст. ст. 16, 317, 321, 328, 357, 1217-1218, 1261, 1268, 1270, ст..ст.\~10,\~60, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України\~суд, -

Outcome: approved