Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-20 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що за договором дарування від 03 вересня 1993 року та рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.12.2013 року, він є власником житлового будинку за адресою м. Маріуполь, вулиця Войкова, буд.11. У жовтні 2018 року він звернувся до нотаріальної контори для продажу свого будинку, однак йому повідомили про наявність арешту на вказаному будинку, який був зареєстрований Першою маріупольською державною нотаріальною конторою в 2005 році на підставі даних наданих Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою. Проте що стало підставою накладення вказаного арешту\~ позивачу не повідомили. У звязку із цим вказує про порушення його права власності, а саме повноваження на розпорядження своїм майном та можливість його відчуження. На підставі зазначеного просив зняти арешт з будинку №11, що розташований по вулиці Войкова в Кальміуському районі міста Маріуполя, накладений Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 27.09.2005 року на підставі даних, наданих Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 18.09.1993 року (Архівний номер 238505DONETSK202, архівна дата:05.02.1999 10:23, дата виникнення 05.02.1999, номер реєстру 6572-168, внутрішній номер 9701А82623F0382В2629). Позивач та його представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правничої допомоги по цивільній справі від 24.10.2018 року, у судове засідання не зявилися, надали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про можливість розгляду справи за її відсутністю, позовні вимоги позивача визнала, не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи - Третьої маріупольської державної нотаріальної контори надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також вказував, що в справах нотаріальної контори зберігається Алфавітна книга обліку заборони/арешту з 1978 року по 1998 рік, в якій міститься запис №45 за 1993 рік щодо накладання арешту /заборони на імя [PERSON], відомості щодо підстав накладення арешту/заборони та документів, на підставі яких була накладено арешт відсутні у звязку із передачею справ по 1996 рік включно на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташовано у місті Донецьк та доступ до яких відсутній. Інформацію до Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна арешт на спірний будинок на підставі Алфавітної книги обліку заборони/арешту з 1978 року по 1998 рік та Реєстру Третьої маріупольської державної нотаріальної контори було внесено державним реєстратором Першої маріупольської державної нотаріальної контори. Представник третьої особи - Першої маріупольської державної нотаріальної контори надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч.1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст.41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст.316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб За змістом ст.ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Судом встановлено, що 03 вересня 1993 року між [PERSON], з одного боку, та [PERSON], з іншого боку, було укладено договір дарування будинку №11 по вулиці Войкова в місті Маріуполі, за яким позивач [PERSON] набув право власності на вказаний будинок. Договір посвідчений державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстраційним №3-4609. Згідно з реєстраційним написом від 21.09.1993 року право власності на будинок на підставі договору дарування №3-4609 від 03.09.1993 року було зареєстровано в Маріупольському БТІ у встановленому законом порядку. Заочним рішенням Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 05.12.2013 року за [PERSON] визнано право власності на жилий будинок з усіма відносними до нього надвірними господарськими будівлями і спорудами, розташований за адресою: м.Маріуполь, вул.Войкова, буд.№11. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №27377707 від 27.09.2014 року, за позивачем було зареєстровано право приватної власності на даний будинок у відповідному держаному реєстрі, запис №7146279. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 09.10.2018 року на обєкт нерухомого майна - будинок №11 по вулиці Войкова в Кальміуському районі міста Маріуполі в державному реєстрі заборон зареєстровано обтяження реєстраційний номер 2431792 від 27.09.2005 року реєстратором Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження не вказана, б/н, 18.09.1993,Третя маріупольська держнотконтора. При цьому власником за даним обтяженням зазначено [PERSON], додатковими даними є архівний номер 238505DONETSK202, архівна дата:05.02.1999 10:23, дата виникнення 05.02.1999, номер реєстру 6572-168, внутрішній номер 9701А82623F0382В2629. Згідно із довідкою завідуючого архіву Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області матеріали справи №2-1039/95 за позовом [PERSON] до [PERSON], заінтересована особа Третя Маріупольська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування будинку недійсним, знищені згідно із ст.47 «Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду із зазначенням строків зберігання», затвердженої Наказом Державної судової адміністрації України. Також було надано: -\~ рішення Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 15 грудня 1994 року у справі 2-654 за позовом [PERSON] до [PERSON], заінтересована особа Третя Маріупольська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування будинку недійсним, яким визначено, що договір дарування 03.09.1993 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо дарування будинку №11 по вул.Войкова в м.Маріуполі, визнано недійсним; - ухвалу Донецького обласного суду від 16.03.1995 року, справа\~ за позовом Малай Д.П. до [PERSON], заінтересована особа Третя Маріупольська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування будинку недійсним повернута до Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області для вирішення питання про залучення до участі правонаступника; - ухвалу Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області від 14.10.1995 року, провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON], заінтересована особа Третя Маріупольська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування будинку недійсним, закрито. З вказаних судових рішень вбачається, що питання щодо накладення арешту на вказаний будинок в судовому процесі по справі №2-1039/95 не вирішувалось. Тобто за інформацією, наявною у справі, Іллічівським районним судом м.Маріуполя Донецької області не накладався арешт на спірний будинок. Отже з представлених до суду доказів не вбачається обґрунтованих підстав для подальшого існування обтяження, яке було накладено в 1993 році. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). Застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Згідно з ч.1 ст.3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі за текстом Закон) загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою обєктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно статті 9 Закону до повноважень субєктів державної реєстрації прав належить забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та ведення реєстраційних справ. Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус (стаття 10 Закону). Згідно статті 4 Закону державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних субєкта права, відомостей про обєкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Згідно з частиною 2 статті 22 Закону відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки існування архівного запису в Єдиному реєстрі заборони відчуження обєктів нерухомого майна без підтвердження відповідною документальною постановою суду про підстави накладеного арешту не може бути визнано правомірним, тобто не було доведено правомірності існування накладеного обтяження на будинок на момент прийняття судом рішення, власником якого є позивач. Таким чином на даний час обмежуються законні права позивача щодо вільного розпорядження будинком та реалізації права власності в повному обсязі. Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: approved