Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-22 00:00:00

В квітні 2021 року позивач звернувся до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області до [PERSON] із позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26.11.2020 року в м. Хмільник по проспекту Свободи [PERSON] керуючи транспортним засобом ВАЗ 2121, д.н.з. [NUMBER] , не врахував дорожньої обстановки, що склалася на нерегульованому перехресті, повертаючи ліворуч при дозволеному сигналі світлофора по вул. Літописна не надав дорогу автомобілю «Citroen-Berlingo», д.н.з. [NUMBER] під керуванням позивача, який рухався на зустріч, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 16, 6 ПДР України, за що постановою суду відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Внаслідок ДТП, яка сталася з вини [PERSON] , автомобіль позивача отримав механічні пошкодження та 09.12.2020 року позивач звернувся до ПАТ «СН «ТАС» із заявою про страхове відшкодування та йому було відшкодовано 33504, 48 грн, при цьому не враховано 2500 грн франшизи, яка відповідачем у добровільному порядку не відшкодувалася. Також [PERSON] було завдано і моральну шкоду, яка полягає в душевних стражданнях, порушення режиму сну, потребах користуванням послугами таксі, для забезпечення побутових запитів сім`ї позивача, що в свою чергу призводить до додаткових грошових витрат, погіршення стану здоров`я і призвело до негативних змін в його житті. Завдану моральну шкоду оцінено в 5000 грн. У зв`язку із викладеним позивач вимушений звернутися із вказаним позовом до суду. В судове засідання позивач не з`явився, але подав до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзиву від відповідача до суду не надходило. Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився у судове засідання, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до постанови Хмільницького міськраойнного суду Вінницької області від 22.12.2020 року, встановлено, щзо 26.11.2020 року о 07:24 год. в м. Хмільник по проспекту Свободи [PERSON] керував транспортним засобом ВАЗ-2121, державний номерний знак [NUMBER] , не врахував дорожню обстановку, що склалась на не регульованому перехресті, повертаючи ліворуч при дозволеному сигналі світлофору на вул. Літописну не надав дорогу автомобілю "Citroen-Berlingo", д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався на зустріч, що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п. 16.6 ПДР України. [PERSON] визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 340 гривень на користь держави. (а.с.4) Положенням ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР/7997707, цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в АТ «СГ «ТАС». (а.с.5) Згідно листа АТ «СГ «ТАС» № 20362/9120 від 14.12.2020 року, сума страхового відшкодування в розмірі 33504, 58 грн відшкодована [PERSON] з вирахуванням франшизи в сумі 2500 грн. (а.с.6) Щодо позовної вимоги про відшкодування майнової шкоди, то слід зазначити наступне. Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з положенням ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до п. 36,6 ст. 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільної-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. А тому позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача майнової шкоди у вигляді франшизи в розмірі 2500 грн підлягають задоволенню. Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, то слід зазначити наступне. Згідно зі ст.ст. 22, 23 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на роз`яснення, що містяться у вказаній вище Постанові Пленуму ВСУ, зобов`язання відшкодувати моральну шкоду виникає за наявності: а) моральної шкоди як наслідку порушення особистих немайнових прав або посягання на інші нематеріальні блага; б) неправомірних рішень, дій чи бездіяльності заподіювача шкоди; в) причинного зв`язку між неправомірною поведінкою і моральною шкодою; г) вини заподіювача шкоди. Враховуючи обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 5000 грн., є обґрунтованим. Так, розмір відшкодування має бути співмірним з нанесеною моральною шкодою. Крім того, відшкодування моральної шкоди не може бути засобом отримання доходу. В позовній заяві позивач зазначає, що моральна шкода полягає у порушенні нормального способу життя останнього, оскільки з моменту ДТП до проведення необхідних ремонтних та відновлювальних робіт автомобіля, позивач був позбавлений можливості користуватись транспортним засобом, що потягло за собою незручності та додаткові витрати. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» (остаточне рішення від 17 червня 2011 року) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів. В рішенні ЄСПЛ від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин. Таким чином розмір заявленої позивачем моральної шкоди відповідає обсягу його страждань внаслідок потрапляння в ДТП. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому позов підлягає задоволенню. Вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 22, 23, 1166, 1187, 1192, 1195 ЦК України, ст.. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та

Outcome: approved