Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] подано до суду позов до [PERSON] про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону. Вимоги мотивуються тим, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] настоюють на позовних вимогах про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону, так як договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відсутність в договорі оренди землі передбачених законодавством істотних умов є підставою для визнання цього договору недійсним відповідно до закону.Позивачу [PERSON] про порушення свого майнового стану стало відомо у грудні 2015 року. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону не визнає, так як відповідно до нотаріально посвідченої довіренності від 16 січня 2012 року, виданої [PERSON], цей договір оренди між сторонами підписано уповноваженою особою. Судово-почеркознавча експертиза є неналежним доказом у цивільній справі. Просить застосувати до спірних правовідносин строк позовної давності, так як [PERSON] про договір оренди землі було відомо у 2012 році. В судове засідання представник третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - відділу Держгеокадастру в Устинівському районі Кіровоградської області не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність чи про причини неявки не подано. Заслухавши сторони, ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Державного акта на право приватної власності на землю, [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 7,01 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. За договором оренди землі від 12 квітня 2007 року, [PERSON] (орендодавець) передав в платне користування СЗАТ «Агро Стар» (орендар), земельну ділянку, площею 7,01 га на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області строком на п'ять років. Державна реєстрація договору оренди землі проведена Устинівським районним відділом КРФ ДП «Центр ДЗК» 25 травня 2007 року за №156. Договір оренди землі між [PERSON] та СЗАТ «Агро Стар», відповідно п. 3.1 цього договору, припиняється 25 травня 2012 року, відповідно до абз.1 ч.1 ст.31 Закону України «Про оренду землі», так як договір оренди землі припиняється в разі: закінчення строку, на який його було укладено. Статтею 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Частинами 1,5 ст.6, ст.13, ст.14 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України , Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. За нотаріально посвідченою довіреністю від 16 січня 2012 року, [PERSON] уповноважує [PERSON] та [PERSON] на вчинення цивільно-правових правочинів, бути його представником зі всіма повноваженнями, в тому числі з питань укладення чи розірвання договору оренди земельної ділянки, площею 7,38 та площею 7,01 га на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області. За договором оренди землі від 20 квітня 2012 року, [PERSON] (орендодавець) передав в платне користування [PERSON] (орендар), земельну ділянку, площею 7,01 га на території Степанівської сільської ради Устинівського району Кіровоградської області строком на десять років. У резолютивній частині цього договору зазначено: «Орендодавець» «[PERSON]», «Орендар» «[PERSON]», є підписи сторін: «Орендодавець» підпис - «[PERSON].», «Орендар» - підпис нерозбірливий. Державна реєстрація договору оренди землі у відділі Держкомзему у Устинівському районі Кіровоградської області проведена 03 травня 2012 року за № 352580004001502, тобто, до припинення договору оренди землі між [PERSON] та СЗАТ «Агро Стар», який закінчується 25 травня 2012 року. Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за №1460 від 11 жовтня 2016 року встановлено, що підписи від імені «[PERSON].» в розділі «Реквізити сторін» від імені «Орендодавець» в договорі оренди землі між сторонами від 20 квітня 2012 року, державна реєстрація 03 травня 2012 року (які надані у двох примірниках) виконані не самим [PERSON], а іншою особою. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] не надали суду доказів про підтвердження досягнення сторонами при укладенні договору оренди землі згоди щодо всіх істотних умов, передбачених ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є обов'язковими для цього виду договорів, та кореспондується з положеннями ст.ст. 10, 60 ЦПК України, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень. Відповідачем [PERSON] та представником відповідача [PERSON] не надано суду письмових документів з їх правовим обгрунтуванням про визнання судово-почеркознавчої експертизи неналежним доказом у цивільній справі відповідно до положень ч.1.ст.59 ЦПК України, так як суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Пунктами 1,8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року за № 9 встановлено, що цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України, Земельним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів», Законом України від 6 жовтня 1998 року «Про оренду землі» та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи. Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Частинами 1,2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції на дату укладення договору оренди землі) встановлено, що істотними умовами договору оренди землі є:об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Частина 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", кореспондується із положеннями ч.1 ст.638 ЦК України, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законом, як істотні. Позивачем [PERSON] та представником позивача [PERSON] належними письмовими доказами доведено, що підписи від імені «[PERSON].» в розділі «Реквізити сторін» від імені «Орендодавець» в договорі оренди землі між сторонами від 20 квітня 2012 року, державна реєстрація 03 травня 2012 року, виконані не самим [PERSON], а іншою особою та про недотримання при цьому передбаченої законодавством письмової форми договору, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи Кіровоградського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз за №1460 від 11 жовтня 2016 року. Представником відповідача [PERSON] подано суду заяву про застосування до спірних правовідносин між сторонами строку позовної давності, так як [PERSON] про договір оренди землі було відомо у 2012 році. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] заперечують проти застосування до спірних правовідносин між сторонами строку позовної давності, так як [PERSON] про договір оренди землі стало у відомо у грудні 2015 року. Статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Перебіг строку позовної давності у спірних правовідносинах між сторонами починається не з моменту, коли сторони домовилися про користування відповідачем [PERSON] земельною ділянкою та отримання [PERSON] орендної плати за користування землею, а з часу, коли позивач [PERSON] дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права, тобто, укладення договору оренди землі від його імені. Згідно матеріалів справи та письмових доказів, позивачу [PERSON] стало відомо про існування спірного договору оренди землі у відділі Держеокадастру в Устинівському районі Кіровоградської області у грудні 2015 року (лист від 23 грудня 2015 року (а.с.10). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто, можливості реалізувати свої права в примусовому порядку через суд. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (1950 р.), ратифікованою Законом від 17 липня 1997 р. №475/97-ВР, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. При встановлених обставинах, заява представника відповідача [PERSON] про застосування до спірних правовідносин між сторонами строку позовної давності з моменту укладення договору оренди землі та отримання орендної плати задоволенню не підлягає, як необгрунтована, відповідно до ст.261 ЦК України, а згідно письмових документів та доказів позивачем [PERSON] не пропущено строк позовної давності для звернення до суду за захистом порушеного майнового права за договором оренди землі. Договір оренди землі між сторонами не відповідає положенням ч.ч.1,2 ст.15 Закону України «Про оренду землі», ст.638 ЦК України - щодо істотних умов договору оренди землі. При встановлених обставинах, позовні вимоги про визнання договору оренди землі недійсним відповідно до закону підлягають задоволенню як обгрунтовані, так як волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.3,4,5 ст.203 ЦК України); відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону(ч.2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі»); недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч.1 ст.216 ЦК України). Судові витрати по справі підлягають відшкодуванню позивачу [PERSON] відповідно до положень ч.1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved