Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в січні 2016 року до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до відділу ДВС Івано-Фанківського міського управління юстиції про зняття арешту із нерухомого майна - нежитлових приміщень №2, 29, 30, 31 загальною площею 27.6 м.кв. по [ADDRESS], згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та №49201177, виданого головним державним виконавцем ВДВС Івано-Фанківського міського управління юстиції Юрчаком В.А.. Ухвалою суду від 08.06.2016р. до участі у справі залучено співвідповідачем ТОВ «Івано-Франківськміськбуд». Представник позивача в судових засіданнях підтримав заявлені вимоги в повному обсязі, в подальшому клопотавши про завершення слухання справи без його участі. Представник відповідача 1 позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог, вказавши на правомірність дій органу ДВС, в подальшому в судове засідання не з'явився. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести розгляд справи. Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу звільнення з-під арешту майна, що перебуває в у власності позивача. Так, 20.05.2010 року між ТОВ «Івано-Франківськміськбуд» та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу за №1114, а саме нежитлових приміщень №ІІ, 29, 30, 31 загальною площею 27.6 м.кв. по [ADDRESS] (а.с.2-3, 5-6). Реєстрація права власності своєчасно проведена не була позивачем, однак звернувшись на проведення дій по реєстрації права власності, позивач дізналася про арешт цих приміщень. Так, на підставі постанови Управління ДАБІ в Івано-Франківській області було накладено штраф на ТОВ «Івано-Франківськміськбуд» за правопорушення у сфері містобудівної діяльності від 26.08.2015 року, як наслідок на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження від 03.11.2015р. було накладено арешт на майно боржника в т.ч. дані приміщення та оголошення заборони його відчуження та зроблено запис за №49201177, виданого головним державним виконавцем ВДВС Івано-Фанківського міського управління юстиції Юрчаком В.А. (а.с.33-35). Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що її ніхто не повідомляв щодо арешту майна, яке належить їй на праві власності, договори купівлі-продажу нерухомого майна ніким не оспорювались і не визнавались недійсними. Згідно ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст.114 ЦПК України, позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Однією з підстав позову є встановлення належності арештованого майна. У такому випадку порушується спір про право цивільне, в процесі вирішення якого допитують свідків, досліджують письмові та речові докази, вивчають матеріали кримінальних справ на предмет того, чи не здобуто це майно злочинним шляхом, тощо. З'ясувавши обставини справи, суд повинен вирішити справу на підставі тієї матеріально-правової норми, яка регулює цей вид суспільних відносин, повинен обрати і застосувати відповідно до обставин справи, що розглядається, відповідну норму (чи норми) права. Застосування відповідної норми передбачає і правильне тлумачення судом цієї норми права. Тільки після перевірки і дослідження всіх обставин справи в судовому засіданні суд, ухвалюючи рішення, робить остаточний висновок про дійсні взаємовідносини сторін і дає остаточну правову оцінку обставинам справи. Судом при розгляді даної справи було встановлено, що позивач правомірно набула право власності на нерухоме майно, однак своєчасно не зареєструвала набуте право власності в встановленому порядку. А тому, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судові витрати позивач не просив стягувати з відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст.54,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 638-640,655-657 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved