Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-02 00:00:00

В грудні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним, посилаючись на наступні обставини. На підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31.01.1994 року, виконком Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області, посвідчив, що квартира [ADDRESS] (двадцять сім) , бувша [ADDRESS] , належить [PERSON] . Загальна площа квартири становить 36,9 кв.м., житлова площа 18,4 кв.м., складається з однієї житлової кімнати, коридору, кухні, ванної, туалету, балкону. [PERSON] був літньою людиною, дуже хворів та неодноразово звертався до медичних закладів зі скаргами на стан свого здоров`я, зловживав алкогольними напоями. 17.11.2015 року Білоцерківським міжрайонним психіатричним МСЕК, [PERSON] , [INFO] , була встановлена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 486. Згідно довідки № 23 від 26.11.2015 року, під час чергового виклику невідкладної допомоги 103, [PERSON] , було встановлено діагноз: гіпертензивний криз. хв. Альцгеймера. Хвороба Альцгеймера - це захворювання мозку дегенеративного характеру, що виникає зазвичай у літньому віці після 60 років. Основний симптом - прогресуюче ослаблення розумових здібностей. Порушується пам`ять, орієнтація, мова, мислення - аж до повної інтелектуальної безпорадності. [PERSON] був батьком [PERSON] (далі - Позивач) та колишнім чоловіком [PERSON] . Остання подала до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області заяву про визнання гр. [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , недієздатним та призначення над ним опікуна, а саме її - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Обґрунтувавши це тим, що, згідно довідки № 2278, що видана Білоцерківським психонаркологічним територіально медичним об`єднанням від 17.11.2015 року, [PERSON] перебував під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра з приводу органічного ураження головного мозку з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням до ступеню недоумства. Згідно довідки до акта огляду МСЕК, серія АВ від 17.11.2015 року, [PERSON] , [INFO] встановлено інвалідність на строк - довічно. Також, за висновком МСЕК про умови та характер праці, встановлено, що [PERSON] , [INFO] потребує постійного стороннього догляду. Згодом до органу опіки та піклування виконавчого комітету Білоцерківської міської ради звернулася гр. [PERSON] з заявою про надання згоди щодо призначення її опікуном над колишнім чоловіком [PERSON] 1936 року народження, у разі визнання його, рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, недієздатним. Дане звернення гр. [PERSON] було розглянуто на засіданні опікунської ради, згідно протоколу № 16 від 02.12.2015 року, та встановлено, що згідно довідки ЛКК стан здоров`я [PERSON] дозволяє їй виконувати обов`язки опікуна, де в порядку подання до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, Опікунська рада виконавчого комітету Білоцерківської міської ради, на підставі ч. 1 ст. 60 ЦК України, просила встановити опіку над гр. [PERSON] , 1936 року народження, у разі визнання його рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області недієздатним та призначити гр. [PERSON] опікуном над гр. [PERSON] , 1936 року народження. [INFO] , батько Позивачки , [PERSON] помер. Згідно довідки № 106/о № 189 від 07.12.2015 року, зазначено причину смерті [PERSON] , а саме: застійна серцева недостатність хронічна ішемічна хвороба серця артеріальна гіпертензія хронічна судинна мозкова недостатність. Згодом, до [PERSON] , приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, звернулась спадкоємець [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , яка зареєстрована в [ADDRESS] , - дочка спадкодавця із заявою під № 34, про прийняття спадщини на майно, яке залишилося після померлого [INFO] , її батька [PERSON] . Для оформлення своїх спадкових прав [PERSON] було надано заповіт посвідчений Білоцерківською державною нотаріальною конторою Київської області від 10.03.1998 року, за реєстровим № 5-1247, в якому [PERSON] заповідав [PERSON] квартиру під № 45 (сорок п`ять), що знаходиться в [ADDRESS] . Однак, з оглянутих документів нотаріусом, встановлено, що спадкове майно на час смерті [PERSON] складалося не з цілої квартири, а з частки квартири під № 45 (сорок п`ять), що знаходиться в [ADDRESS] , що підтверджується правовстановлюючим документом, свідоцтвом на право власності на житло № [NUMBER], виданим 31.01.1994 року виконкомом Білоцерківської міської ради народних депутатів, зареєстрованим Білоцерківським міжміським бюро технічної інвентаризації 19.02.1994 року за реєстровим № 12341. Право власності на 1/2 частку квартири зареєстроване за [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 25.12.2014 року, номер запису про право власності 8232626, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 539143132000. Вищевказаний правовстановлюючий документ містить відмітку про посвідчення договору дарування 1/2 частки квартири Другою Білоцерківською міською Державною нотаріальною конторою 25.12.2014 року за реєстром № 3-2103, від імені [PERSON] на ім`я [PERSON] (далі Відповідач). А тому, постановою від 13.09.2016 року [PERSON] , приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири під № 45 (сорок п`ять), що знаходиться в [ADDRESS] , після померлого [INFO] [PERSON] . Згодом виявилось, що відповідно до договору дарування частки квартири, з однієї сторони [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , - Дарувальник, з другої сторони - [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , - Обдаровувана, 25.12.2014 року уклали договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 3-2103, та посвідчено Приймак А.П. , державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області. Також, зазначено, що у зв`язку із хворобою Дарувальника та на його особисте прохання договір посвідчено у хворого удома за адресою: [ADDRESS] . Згідно з історії хвороби та історії життя, спадкодавець [PERSON] був літньою людиною у 79 річному віці пережив не одну хворобу, зловживав алкоголем у зв`язку з чим він неодноразово лікувалася у різних психіатричних закладах, однак стан його фізичного та психічного здоров`я з часом тільки погіршувався. А останньою краплею був вирок - хвороба Альцгеймера, яка проявилася згодом. Хвороба Альцгеймера має декілька стадій. Першим симптомом хвороби Альцгеймера зазвичай є втрата пам`яті на недавні події. Наприклад, хворий може не помічати, як в ході однієї бесіди кілька разів розповідає одну й ту ж історію, або може забувати певні події. З часом хворий забуває виконувати навіть найпростіші завдання. Він виявляється не в змозі впізнавати обличчя і користуватися предметами повсякденного побуту, забуває навіть імена дітей і онуків. Можливі зміни особистості. [PERSON] був відкритою, щирою людиною, в якого не було секретів від колишньої дружини, [PERSON] , а тим паче, від рідної дочки. При зустрічі батько постійно розказував історії, а також новини, які траплялися з ним протягом дня. А тому не розповісти про укладення договору батько не міг. Тепер зрозуміло, що можливою причиною була перша стадія Альцгеймера, яка проявляється непомітно та безболісно. Адже на жаль, на ранніх стадіях багато людей не розцінюють ці зміни як патологічні і вважають, що це - компонент нормального старіння. Насправді, це не так, а симптоми можуть розвиватися поступово і залишатися нерозпізнаними протягом тривалого часу, як і сталося у даному випадку із [PERSON] . Тому, вважає, що на час укладення договору дарування, [PERSON] мав психічне захворювання, яке позбавляло його можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. [PERSON] ніколи не мав довірливих стосунків з [PERSON] (Відповідачем), вона ніколи не доглядала за ним під час хвороби, не відвідувала, коли [PERSON] був у лікарні. А тому при здоровому глузді на вряд чи хтось на благодійній основі, без стороннього впливу укладав би договір дарування, не маючи при цьому близьких відносин або певної взаємної домовленості, відносно вигідності такого договору як з однієї сторони, так і з іншої. Єдиними, хто опікувався [PERSON] це були лише дочка - [PERSON] , та його колишня дружина, мати позивачки - [PERSON] . Тому, вважає, що є всі підстави вважати договір дарування 1/2 частки квартири за адресою: [ADDRESS] , недійсним. Просила суд визнати договір дарування 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який укладено 25.12.2014 року між покійним [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] та [PERSON] , РНОКПП: [NUMBER] , недійсним (а.с. 3-9 том 1). Ухвалою судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранова А.Ю. було відкрито провадження у зазначеній справі та призначено розгляд справи у відкритому судовому засіданні (а.с. 36 том 1). Ухвалою суду від 21 лютого 2017 року витребувано з Білоцерківської міської лікарні № 4 та з Білоцерківської міської лікарні № 2 медичну документацію (історію хвороби, амбулаторну карту) [PERSON] , 1936 року народження, який проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с. 45 том 1). Ухвалою суду від 27 березня 2017 року накладено арешт на 1/2 частину квартири в житловому будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що належить [PERSON] (а.с. 103-104 том 1). Ухвалою суду від 27 березня 2017 року витребувано з Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області належно завірену копію договору дарування 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який укладено 25.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] та копію листів журналу реєстрації правочинів, стосовно посвідчення договору дарування 1/2 частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , який укладено 25.12.2014 року (а.с. 112 том 1). Ухвалою суду від 21 квітня 2017 року було призначено посмертну судово - психіатричну експертизу (а.с. 163-164 том 1). Висновком судово-психіатричного експерта № 123ц від 06.09.2017 року, для відповіді на поставленні перед експертами запитання необхідно надати додаткові відомості: допитати свідків (родичів, сусідів, друзів підекспертного), особливо медиків, що здійснювали медичну допомогу підекспертному, що необхідно для проведення в подальшому додаткової посмертної судово-психіатричної експертизи [PERSON] (а.с. 171-174 том 1). Ухвалою судді від 26 жовтня 2017 року відновлено провадження у вищезазначеній справі (а.с. 176 том 1). Ухвалою суду від 22 січня 2018 року призначено додаткову посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 214-215 том 1). Висновком судово-психіатричного експерта № 41ц від 11.07.2018 року зазначено, що визначити ступень розладів та їх вплив на здатність підекспертного розуміти значення своїх дій та керувати ними у період, який цікавить суд, а саме 25.12.2014 року, а також точний час виникнення цього захворювання та час, коли почалася деменція, неможливо через недостатність медичних даних та суперечливість показів свідків (а.с. 237-241 том 1). Ухвалою судді від 10 серпня 2018 року відновлено провадження у вищезазначеній справі (а.с. 242 том 1). Дана цивільна справа тривалий час перебувала на розгляді у головуючого судді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Цуранова А.Ю. Розпорядженням № 808 від 30 жовтня 2018 року зроблено повторний автоматизований розподіл справи у зв`язку із закінченням 19.10.2018 року у судді Цуранова А.Ю. повноваження в мажах 5-ти річного терміну (а.с. 1 том 2). Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначено головуючого суддю Орєхова О.І. та матеріали справи були переданні останньому для розгляду (а.с. 2 том 2). Ухвалою судді від 05 листопада 2018 року прийнято до провадження цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Друга Білоцерківська міська державна нотаріальна контора Київської області про визнання договору дарування 1/2 частини квартири недійсним. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання у справі (а.с. 3-4 том 2). Ухвалою суду від 04 грудня 2018 року в підготовчому засіданні було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу (а.с. 20-22 том 2). Ухвалою суду від 28.08.2019 року відновлено провадження у зазначеній справі та призначено підготовче засідання (а.с. 41-42 том 2). Ухвалою суду від 30 вересня 2019 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с. 63-64 том 2). В судовому засіданні 24 жовтня 2019 року були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на прохання експертного закладу (а.с. 77-81 том 2). Ухвалою суду від 11 листопада 2019 року призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу та вирішення експертам поставлено наступні питання: «Чи міг покійний [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , за своїм психічним станом, з урахуванням похилого віку, наявних у нього хвороб станом на 25.12.2014 року, під час підписання договору дарування 1/2 частини квартири [ADDRESS] , який зареєстровано в реєстрі за № 3-2103 та посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської нотаріальної контори Київської області Приймак А.П., правильно розуміти значення своїх дій та в повній мірі керувати ними та чи впливала хвороба та яким чином на психічний стан, свідомість, розуміння дій та усвідомлення дійсності [PERSON] станом на 25.12.2014 року, під час підписання ним договору дарування 1/2 частини квартири, який зареєстровано в реєстрі за № 3-2103 та посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської нотаріальної контори Київської області Приймак А.П.?» (а.с. 93-95 том 2). 09 липня 2020 року матеріали цивільної справи з висновком судово-психіатричного експерта № 1 від 14.01.2020 року надійшли на адресу суду, про що свідчить штам суду на обкладинці. Ухвалою суду від 10 липня 2020 року відновлено провадження у справі та судове засідання у справі призначено на 03 серпня 2020 року (а.с. 104-105 том 2). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, 03.08.2020 року за вх. № 29557 судом отримано клопотання від представника позивача [PERSON] , який просив розгляд даної справи здійснювати без його участі та участі позивача в заочному порядку. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне оголошення (а.с. 107 том 2). Третя особа в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, в матеріалах справи міститься лист, отриманий судом 06.11.2019 року за вх. № 40730 за підписом державного нотаріуса Приймак А.П., в якому просила слухати справу без її участі та на розсуд суду (а.с. 86 том 2). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки учасники судового розгляду в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 03.08.2020 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 31.01.1994 року, виконком Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області, посвідчив, що квартира [ADDRESS] ( колишня [ADDRESS] ), належить [PERSON] . Загальна площа квартири становить 36,9 кв.м., житлова площа 18,4 кв.м., складається з однієї житлової кімнати, коридору, кухні, ванної, туалету, балкону (а.с. 13 том 1). [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 08.12.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с. 12 том 1), де після смерті останнього залишилось спадкове майно. Згідно довідки № 106/о № 189 від 07.12.2015 року, зазначено причину смерті [PERSON] , а саме: застійна серцева недостатність хронічна ішемічна хвороба серця артеріальна гіпертензія хронічна судинна мозкова недостатність (а.с. 23 том 1). З наявного в матеріалах справи свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом від 13 вересня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1936 року народження, який помер [INFO] , є [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки квартири під [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності на житло № [NUMBER], виданого 31 січня 1994 року виконкомом Білоцерківської міської Ради народних депутатів Київської області (а.с. 14 том 1). Встановлено в судовому засіданні, що померлий [PERSON] був батьком позивача [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON] . Відповідно до договору дарування частки квартири, де з однієї сторони [PERSON] , який був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , - Дарувальник, з другої сторони - [PERSON] , що зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , - Обдаровувана, 25.12.2014 року уклали договір дарування, який зареєстровано в реєстрі за № 3-2103, та посвідчено Приймак А.П. , державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області (а.с. 15 том 1). Пунктом 1 зазначеного договору дарування, Дарувальник подарував та безоплатно передав Обдарованій, а Обдарована прийняла в дар від Дарувальника 1/2 частину квартири під № 45 , що знаходиться [ADDRESS] . Постановою від 13.09.2016 року приватного нотаріуса Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Кушнір Н.Б., [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частку квартири під [ADDRESS] , після померлого [INFO] (а.с. 16 том 1). Звертаючись до суду з позовними вимогами про визнання недійсним договору дарування частини квартири, позивач [PERSON] посилалася на те, що її батько не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в момент укладання договору дарування, так як мав психічне захворювання. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 ст. 16 ЦК України встановлено способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. До них належать: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Отже, особа може скористатись не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який здатен захистити інтереси власника суб`єктивного права та припинити їх порушення на майбутнє або усунути загрозу його порушення. За вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно із частиною першою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (частина третя статті 215 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним згідно частини першої статті 225 ЦК України має бути встановлена судом абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення правочину він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове зворушення тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд призначає судово-психіатричну експертизу. Розгляд вимог про визнання правочину недійсним з цих підстав здійснюється з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так й інших доказів, які підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент укладення оспорюваного правочину громадянин не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними. Оскільки у частині першій статті 225 ЦК України вживається термін "момент" вчинення правочину, то в разі призначення психіатричної експертизи слід ставити перед експертом запитання стосовно конкретно визначеного відрізку часу, оскільки протягом дня психічний стан особи може змінюватись. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи саме в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях. Зазначене узгоджується з правовим висновком, висловленим у постановах Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року N 6-9цс12, від 28 вересня 2016 року N 6-1531цс16, та постановою Верховного Суду від 14 листопада 2018 року N 61-5896св18. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів. Зазначена правова позиція міститься і в постанові Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2019 року у справі справа N 311/3823/15-ц, провадження N 61-13462св18. 17.11.2015 року Білоцерківським міжрайонним психіатричним МСЕК, [PERSON] , [INFO] , була встановлена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 486. Згідно довідки № 23, від 26.11.2015 року, під час чергового виклику невідкладної допомоги 103, [PERSON] , було встановлено діагноз: гіпертензивний криз. хв. Альцгеймера. Хвороба Альцгеймера - це захворювання мозку дегенеративного характеру, що виникає зазвичай у літньому віці після 60 років. Основний симптом - прогресуюче ослаблення розумових здібностей. Порушується пам`ять, орієнтація, мова, мислення - аж до повної інтелектуальної безпорадності. З довідки № 2278, що видана Білоцерківським психонаркологічним територіально медичним об`єднанням від 17.11.2015 року, [PERSON] перебував під диспансерним наглядом у лікаря-психіатра з приводу органічного ураження головного мозку з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням до ступеню недоумства (а.с. 21 том 1). Згідно довідки до акта огляду МСЕК, серія АВ від 17.11.2015 року, [PERSON] , [INFO] встановлено інвалідність на строк - довічно. Також, за висновком МСЕК про умови та характер праці, встановлено, що [PERSON] , [INFO] потребує постійного стороннього догляду (а.с. 22 том 1). Крім того, з матеріалів справи вбачається, що поданням про встановлення опіки та призначення опікуна недієздатної особи, Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради від 02.12.2015 року звертався до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області (а.с. 17 том 1). Зазначеним поданням Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради просив суд встановити опіку над гр. [PERSON] , 1936 року народження у разі визнання його рішенням суду недієздатним. Отже, вищезазначене свідчить про те, що померлий [PERSON] потребував стороннього догляду та була необхідність у визнанні останнього недієздатним та призначення опікуна. В судовому засіданні, яке відбувалося 24 жовтня 2019 року були допитані в якості свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , про що свідчить протокол судового засідання (а.с. 77-81 том 2). Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є лікарем швидкої допомоги. Після 70 років [PERSON] часто викликав бригаду лікарів. З 2010-2011 року померлий переніс інсульт, хронічна хвороба та був постійним їхнім пацієнтом. На момент огляду не міг вказати, який день, хто рядом знаходиться, присутні провали в пам`яті. Самостійно не міг рухатися, був присутній постійний тремор рук. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що він є фельдшером станції екстреної медичної допомоги. Він неодноразово виїжджав обслуговувати цю особу, прізвище зазначеної особи він не пам`ятає. В 2011 році людина була похилого віку, важко було зрозуміти скарги, так як останній не міг чітко їх висловити та не міг самостійно себе обслуговувати. В квартирі було неохайно, враження у нього було таке, що в літньої людини було слабоумство. Коли приїзжав на виклики в квартирі була жінка. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є старшою сестрою позивача. Спірна квартира повинна була бути у власності позивача, про це всі знали. Вважає, що не справедливим, що 1/2 частка квартири належить відповідачу. Зазначала, що померлий вже з 2012-2014 року не розумів значення своїх дій. Не визнавав її, матір (дружину), сестру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що вона є сестрою [PERSON] . Батько не міг подарувати відповідачу квартиру, оскільки завжди наголошував, що квартира залишиться доньці [PERSON] . Останні п`ять років до смерті, батько не впізнавав людей, її, як доньку, не розумів обставин. За клопотанням позивача [PERSON] судом було призначено по справі посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно з вимогами пункту 2 частини першої статті 105 ЦПК України призначення експертизи є обов`язковим у разі заявлення клопотання про призначення експертизи хоча б однією зі сторін, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи. Висновком судово-психіатричного експерта № 1 від 14.01.2020 року встановлено, що [PERSON] станом на 25.12.2014 року страждав на органічне ураження головного мозку змішаного генезу (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія, алкогольна інтоксикація) із слабоумством. За своїм психічним станом [PERSON] 25.12.2014 року не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними (а.с. 101-103 том 2). Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Частиною 1 статті 79 визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Отже, в судовому засіданні під час розгляду даної цивільної справи знайшло своє підтвердження того, що померлий [PERSON] під час укладання спірного договору дарування не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved