Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, який в ході судового розгляду був неодноразово уточнений, посилаючись на те, що Наказом №323/к від 22.10.2013 року вона була звільнена з займаної посади керівника бюро планування та обліку енергоресурсів відділу головного енергетика за власним бажанням ( ст.38 КзПП України). З вересня 2010 року по день звільнення у відповідача перед позивачем виникла заборгованість по заробітній платі в розмірі 19941 грн.06 коп. В день звільнення вона перебувала на робочому місці і звернулася до керівництва з вимогою про виплату заборгованості по заробітній платі, але їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю на рахунку підприємства грошових коштів. Вважає що своїми діями відповідач спричинив їй моральну шкоду, яка нею оцінена в розмірі 1000 грн. В зв'язку з цим просила суд: стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за період вересня 2010 року по вересень 2013 року в розмірі 19441 грн. 06 коп.; середній заробіток за період затримки розрахунку по заробітній платі з 22.10.2013 року по день судового розгляду 07.03.2014 року в розмірі 6178 грн. 75 коп. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Судові витрати покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала уточнену позовну заяву та просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині наявної заборгованості по виплаті заробітній платі в розмірі 19441 грн.06 коп. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. В частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі просив суд відмовити. Вказав, що відсутня вина підприємства щодо невиплати позивачці заробітної плати в день звільнення, оскільки рахунки підприємства арештовані і у підприємства не має коштів для погашення заборгованості по заробітній платі та виплаті кінцевого розрахунку при звільненні. . Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] наказом ВАТ «Дніпроважпапірмаш» ім. Артема, правонаступник ПАТ « Дніпроважпапірмаш ім. Артема» №422/к від 02 липня 1987 року було прийнято на посаду інженера-технолога відділу головного механіка. Наказом №117/к-1 від 30.04.2013 року з 01.05.2013 року її було переведено керівником бюро планування та обліку енергоресурсів відділу головного енергетика (а.с.10-12). Наказом №323/к від 22.10.2013 року [PERSON] звільнено з 21.10.2013 року із займаної посади за власним бажанням (а.с.12) Відповідно до довідки ПАТ « Дніпроважпапірмаш ім. Артема» заборгованість по заробітній платі [PERSON] за період з вересня 2010 року по вересень 2013 року становить 19441 грн. 06 коп. Відповідно до довідки ПАТ « Дніпроважпапірмаш ім. Артема» середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 63 грн. 75 коп. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Оскільки відповідач порушив строки виплати заробітної плати, передбачені ст. 116 КЗпП України, ст. ст. 21, 24, 25 Закону України "Про оплату праці", суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення заборгованості по заробітній платі у розмірі 19441 гривень 06 копійки законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Як показав позивач та не заперечував представник відповідача на даний час заборгованість по заробітній платі не оплачена. Заявлений позивачем період затримки становить: з 22.10.2013 року по 07.03.2013 року включно та середній заробіток за час затримки складає - 6178 грн.75 коп. ( 63,75 грн. середньоденний заробіток на 97 робочих днів = 6178 грн.75 коп.) . Суд не може прийняти до уваги показання представника позивача, щодо відсутності вини підприємства у зв'язку з тим, що у підприємства арештовані рахунки та відсутні кошти для погашення заборгованості, оскільки відсутність коштів на рахунку підприємства не виключає вину підприємства. Виходячи із вищевикладеного позовні вимоги позивачки в частині стягнення середнього заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку в розмірі 6178 грн. 75 коп. законні та підлягають задоволенню. Позивачкою заявлені позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 1000 грн. Відповідно до ст.237-1 КЗпП України , відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вказала в позовній заяві та в судовому засіданні позивачка порушення її законних, гарантованих Конституцією України, трудових прав привело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, змусило її докладати додаткові зусилля для організації свого життя. Проаналізувавши доводи позивачки та те, що представником відповідача позовні вимоги в цій частині визнані, суд приходить до висновку , що позовні вимоги в цій частині законні та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 499 грн. 80 коп. ( за вимогу майнового характеру: 19441,06 грн. +6178,75 грн. = 25619 грн. 81 коп. х 1% = 256 грн. 20 коп. та за вимогу немайнового характеру - відшкодування моральної шкоди -243 грн. 60 коп. Звідси 256,20+243,60 = 499,80 грн. )

Outcome: approved