Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом ,посилаючись при цьому на те,що 03.09.2014року відповідно до свідоцтва про народження І-ОК №276088 від 03.09.2014, актовий запис №145, було зареєстровано народження її дочки [PERSON] [PERSON] народження ,з визнанням батьківства [PERSON], відповідно до ст.126СК України.З кінця 2015року спільне життя з відповідачем не склалося, проживають окремо.Дочка проживає разом з нею та перебуває повністю на її утриманні .Відповідач не займається вихованням дочки та матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить стягнути з [PERSON] ,аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] в розмірі ј частини з усіх видів доходу , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 01.03.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до підготовчого судового засідання на 20.03.2018 року на 13 годину. Ухвалою від 11.04.2018року було закінчено підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 02 травня2018року о 15год.00хв. 02.05.2018 оголошено перерву для повторного виклику відповідача. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Київській області,[PERSON] зареєстрований : [INFO]. Відповідач викликався неодноразова за вищевказаною адресою, але судові повістки повернулися з відміткою, «не проживає».Разом з тим відповідно до ч.11 ст.128 ЦПК України ,відповідач викликався до суд через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України,яке розміщено 12.04.2018 та 04.05.2018 року .З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату,час і місце розгляду справи. Суд вважає до відповідач належним чином повідомлений про розгляд справи відповідно до вимог ст.128,133 ЦПК України . Відповідач в судове засідання на повторний виклик не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи. Зважаючи на те , що в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін , суд вважає за можливе розглянути заочно справу без відповідача з ухваленням заочного рішення. Дослідивши письмові докази ,суд вважає позов обґрунтованим і таким ,що підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено. Сторони не перебуваючи у зареєстрованому шлюбі , 03.09.2014року відповідно до свідоцтва про народження І-ОК №276088 від 03.09.2014, актовий запис №145, зареєстровали народження їх спільної дочки [PERSON] [PERSON] народження ,з визнанням батьківства [PERSON], відповідно до ст.126СК України. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], батьком є [PERSON], мати [PERSON]. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Пленум Верховного Суду України в своєму Пленумі від 15 травня 2006 року за №1 « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів « в п.17 зазначив що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей,непрацездатних чоловіка,дружини, батьків,повнолітніх дочки, сина інших обставин,що мають значення. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 3 ст.181 Сімейного кодексу України,визначено,що за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері ,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів,визначений рішенням суду ,змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Щодо розміру аліментів,то суд беручи до уваги матеріальний стан як відповідача , так і позивача та враховуючи ту обставину , що за законом обов'язок утримання неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, суд приходить до висновку про необхідність встановлення розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку ( доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,щомісячно на дитину від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved