overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, зацікавлена особа - Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Васікова Л.Є. про встановлення факту родинних відносин, у якій зазначає, що заявниця є дочкою [PERSON], [INFO] Однак при оформленні паспорту громадянина України прізвище матері змінилось на [PERSON]. Після смерті матері заявниці було відмовлено в отриманні свідоцтва на право власності на спадщину, оскільки в свідоцтві про смерть вказано прізвище [PERSON]. У зв'язку з наведеним, заявник просить його заяву задовольнити. Зацікавлена особа у судове засідання не з'явилась, про день та час судового засідання була повідомлена належним чином, причини неявки суду не сповістила. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення вимог виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця є дочкою [PERSON], [INFO] Однак при оформленні паспорту громадянина України прізвище матері змінилось на [PERSON]. Після смерті матері заявниці було відмовлено в отриманні свідоцтва на право власності на спадщину, оскільки в свідоцтві про смерть вказано прізвище [PERSON]. Статтею 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до роз'яснень, даних у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, розглядаються у судовому порядку, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, а тому встановлює факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] є донькою [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, згідно якого бажає розірвати шлюб з відповідачем, так як вони спільно не мешкають приблизно 8 років, між ними склались відносини, які привели до неможливості зберігання сім'ї, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Сторони спільних неповнолітніх дітей не мають. Майнового спору немає. Позивачка надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, на розірванні шлюбу наполягала, оскільки приблизно 8 років з відповідачем вони разом не мешкають. Відповідач також надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав, на розірвання шлюбу погодився. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 11 грудня 2006 року, який зареєстровано Гусинською сільською радою Куп'янського району Харківської області, актовий запис за № 06, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3), спільних неповнолітніх дітей не мають. Сторони втратили взаєморозуміння і взаємну повагу, шлюбно-сімейні відносини не підтримують приблизно 8 років, родина фактично розпалась. Причини, яка б дала суду підставу вважати, що сторони мають можливість примиритися, немає. Майновий спір між сторонами відсутній. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 111 Сімейного Кодексу України передбачає, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За час, на протязі якого справа перебувала в провадженні суду, сторони не досягли спільної згоди і не повідомили суду про відновлення шлюбно-сімейних відносин, примирення не відбулось. За таких обставин, беручи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає доцільним позов задовольнити. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. При реєстрації шлюбу сторони свої прізвища не змінювали. Враховуючи те, що позивач є інвалідом 2 групи,що підтверджується копією посвідчення ( а.с. 2) та згідно п. 9 ст. 5 Закону Україн "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору за подання даного позову, витрати по його сплаті в сумі 551,20 грн., на підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача у дохід держави, оскільки позов про розірвання шлюбу є обгрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, згідно якого бажає розірвати шлюб з відповідачем, так як останнім часом між ними склались відносини, які привели до неможливості зберігання сім'ї, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Від шлюбу спільних дітей не мають. Майновий спір відсутній. Позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити повністю, на розірванні шлюбу наполягала,так як причин для примирення немає, оскільки вони від початку червня 2015 року спільно з відповідачем не мешкають, майновий спір на даний час відсутній. Відповідач також надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнає, на розірвання шлюбу згоден., претензій не має. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 24 березня 2007 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис за № 76, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с.3,5). Від цього шлюбу сторони не мають спільних дітей. Позивач є матір'ю неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.6). Сторони втратили взаєморозуміння і взаємну повагу, шлюбно-сімейні відносини не підтримують і фактично не мешкають від початку червня місяця 2015 року, родина фактично розпалась. Причини, яка б дала суду підставу вважати, що сторони мають можливість примиритися, немає. Майновий спір на даний час між сторонами відсутній. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 111 Сімейного Кодексу України передбачає, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За час, на протязі якого справа перебувала в провадженні суду, сторони не досягли спільної згоди і не повідомили суду про відновлення шлюбно-сімейних відносин, примирення не відбулось. За таких обставин, беручи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає доцільним позов задовольнити. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. У позовній заяві [PERSON] вказала, що після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "[PERSON]". На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, згідно якого бажає розірвати шлюб з відповідачем, так як останнім часом між ними склались відносини, які привели до неможливості зберігання сім'ї, відсутнє взаєморозуміння та взаємоповага один до одного. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Майнового спору та спору про місце проживання дитини немає. До суду [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала і просила їх задовольнити повністю, на розірванні шлюбу наполягала, так як причин для примирення немає, оскільки вони спільно з відповідачем не мешкають з квітня місяця 2015 року, майновий спір і спір про місце проживання дитини відсутні (а.с.13). Відповідач також надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав, на розлучення згоден, майнових претензій до позивачки та спору про місце проживання дитини не має (а.с.14). Фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Судом встановлено, що сторони знаходяться у шлюбі з 08 серпня 2001 року, який зареєстровано Відділом реєстрації актів громадянського стану Куп'янського міського управління юстиції в Харківській області, актовий запис за № 112, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], яка мешкає з позивачкою (а.с.4-6). Сторони втратили взаєморозуміння і взаємну повагу, шлюбно-сімейні відносини не підтримують і фактично не мешкають з квітня місяця 2015 року, родина фактично розпалась. Причини, яка б дала суду підставу вважати, що сторони мають можливість примиритися, немає. Майновий спір та спір про місце проживання дитини між сторонами відсутні. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст. 111 Сімейного Кодексу України передбачає, що суд вживає заходи щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Згідно ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За час, на протязі якого справа перебувала в провадженні суду, сторони не досягли спільної згоди і не повідомили суду про відновлення шлюбно-сімейних відносин, примирення не відбулось. За таких обставин, беручи до уваги, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, суд вважає доцільним позов задовольнити. Відповідно до ч.8 ст. 235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Позивач у заяві просила залишити їй прізвище "[PERSON]". На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , котра сталася [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка дружина померлого [PERSON] та спадкоємиця за законом. Після смерті останнього позивачка прийняла спадщину, та звернулася до державного нотаріуса Першої чернігівської державної нотаріальної контори, в.о. державного нотаріуса Ріпкинської районної державної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений будинок у порядку спадкування, але їй було відмовлено. Причиною відмови стало те, що вище зазначений житловий будинок належав [PERSON] , який помер [INFO] , спадкоємцем якого стала його дружина, [PERSON] , яка прийняла спадщину та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом № 1166 від 23.06.1992 та померла [INFO] , спадкоємцем якої за заповітом став чоловік позивача, [PERSON] , який прийняв спадщину, але не оформивши своїх спадкових прав помер. Тому позивачка не може реалізувати своє право на спадкування в позасудовому порядку і вимушена звернутися з позовом до суду. У підготовче засідання позивачка та її представник не з`явилися, надіславши до суду заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду клопотання, в якому просив справу розглядати у його відсутність, визнав заявлені вимоги та стосовно їх задоволення поклався на розсуд суду. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема в порядку спадкування. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , котра сталася [INFO] . Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка донька померлої [PERSON] та спадкоємиця за заповітом. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON] відмовився від своєї частки у спадщині на користь позивача. Після смерті [PERSON] позивачка прийняла спадщину, та звернулася до приватного нотаріуса Ріпкинського районного нотаріального округу Чернігівської області із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначений будинок у порядку спадкування, але їй було відмовлено. Причиною відмови стала саме невизначеність часток [PERSON] та [PERSON] у спільному майні, оскільки житловий будинок з господарськими спорудами був побудований батьками позивача в 1967 році (згідно технічної документації) та перебував у власності колгоспного двору, головою якого була [PERSON] . Станом на 15.04.1991 в будинку були зареєстровані [PERSON] (голова колгоспного двору) та її чоловік [PERSON] (член колгоспного двору). Таким чином, власниками даного будинку на праві спільної сумісної власності були [PERSON] і [PERSON] . В той же час, частки [PERSON] і [PERSON] не визначалися, що і стало підставою для відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину на даний будинок. Тому позивачка не може реалізувати своє право на спадкування в позасудовому порядку і вимушена звернутися з позовом до суду. У підготовче засідання позивачка та її представник не з`явилися, надіславши до суду заяви, в яких просили справу розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Представник відповідача у підготовче засідання не з`явився, надіславши до суду клопотання, в якому просив справу розглядати у його відсутність та визнав заявлені вимоги в повному обсязі. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши позовну заяву та додані до неї письмові докази, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження обставин справи. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема в порядку спадкування. Таким чином, суд доходить висновку, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS], зазначивши, що житло належало її матері - [PERSON], котра померла [INFO] року. Позивач вказувала, що вона вступила у володіння спадковим майном, однак позбавлена у повній мірі реалізувати право на спадкування, через відсутність правовстановлюючих документів на будинок та відмову державного нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину. Під час судового розгляду до участі у справі, в якості співвідповідача, було залучено [PERSON]. До початку з"ясування фактичних обставин справи [PERSON] уточнила заявлені вимоги та просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями. В судовому засіданні позивач підтримала уточнені вимоги, пояснивши, що просить визнати за нею право власності на ? частину нерухомого майна, без виділення в натурі його часток. Представник відповідача - територіальної громади, в особі Любецької селищної ради, надіслав до суду заяву про визнання уточненого позову. Представник співвідповідача у вирішенні спору поклався на розсуд суду, вказавши на невідповідність підстав, зазначених у позові, фактичним обставинам справи та неналежне виконання державним нотаріусом своїх службових обов"язків. Заслухавши пояснення з'явившихся учасників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнений позов підлягає задоволенню. У відповідності до п.2 ч.1 ст.549 ЦК УРСР (редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він подав нотаріальній конторі заяву про її прийняття. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] і [PERSON] мають право на спадкування за заповітом після [PERSON], смерть якої настала [INFO] року. 02.02.1995 року [PERSON] і [PERSON] подали до Ріпкинської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері. В судовому засіданні встановлено, що нерухоме майно перебувало у власності спадкодавця, однак правовстановлюючі документи на домоволодіння відсутні у зв'язку з тим, що діючим на момент спорудження житлового будинку законодавством, державна реєстрація такого майна не вимагалась. Вказана обставина є перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину. Частиною 3 ст.1296 ЦК України (в редакції 2003 року), передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення додаткового строку для подання заяви на прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог пояснила, що не встигла своєчасно оформити спадкові права після смерті тітки [PERSON], спадкоємцем якої вона є за заповітом. Вважає причини пропуску строку на прийняття спадщини поважними, у зв'язку з чим просила встановити додатковий строк подання заяви на прийняття спадщини. Представник позивача підтримав позов, просив суд надати [PERSON] додатковий трьохмісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з огляду на поважність причин пропуску строку спадщини. Представник відповідача визнав позов, про що наддав суду письмову заяву, клопотав про розгляд справи у його відсутності Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, проаналізувавши наявні докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] померла [INFO], і після неї відкрилась спадщина у вигляді майна та майнових прав. Спадкоємцем [PERSON] за заповітом є позивач, як це вбачається із оглянутих судом письмових доказів, в т.ч. заповіту [PERSON], паспорту позивача. Зі змісту частини 3 ст. 1272 ЦК України вбачається, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Із досліджених судом доказів вбачається, що після відкриття спадщини позивач не встиг своєчасно оформити свої спадкові права через ряд об'єктивних обставин, в т.ч. у зв'язку із постійним проживанням за межами України, на значній віддалі від місця відкриття спадщини. Сукупність цих обставин суд вважає достатньо вагомими причинами, які перешкодили позивачу своєчасно особисто звернутись до державної нотаріальної контори по місцю знаходження спадкового майна, як це передбачено ч. 2 ст.1269 ЦК України, у встановлений шестимісячний строк. Крім того, суд приймає до уваги ту обставину, що позов [PERSON] визнано представником відповідача, і це визнання не суперечить вимогам закону, не порушує прав та інтересів інших осіб. Як вбачається з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що причини пропуску строку прийняття спадщини є поважними, а отже є підстави для задоволення позову. З урахуванням вимог позивача та обставин справи, суд вважає, що для прийняття спадщини достатнім буде трьохмісячний строк, який повинен обчислюватись з часу набрання рішенням суду законної сили.

Outcome: approved