Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-25 00:00:00

В лютому 2021 р.позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідачка є матір`ю дитини,яка з 04.09.2020 р.по теперішній час перебуває у Православному дитячому будинку «Надія» ім.Н.Злотолінської Запорізької єпархії Української православної церкви на повному утриманні як така,що позбавлена батьківського піклування. Відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,з дитиною не спілкується,тривалий час доньку не навідувала,ніякої участі у вихованні та розвитку дитини не приймає,життям та здоров`ям не цікавиться,матеріально дитину не утримує. Батько дитини у свідоцтві про її народження [PERSON] зазначений в порядку ст.135 СК України зі слів матері. Протягом 2019 р. дитина вже була поміщена до КЗ «ЗОЦСПРД»,куди була доставлена працівниками поліції як знайдена без батьків ,після повернення у сім`ю до матері 08.05.2019 р.,відповідачка не змінила ставлення до виховання дитини,яка була вилучена 04.09.2020 р. працівниками поліції за місцем проживання стороннього чоловіка,встановлено факт розбещення малолітніх. Відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.184 ч.1 КУпАП. Як зазначає позивач, відповідачка не виявляє цікавості до життя дитини,здоров`я,успіхів у навчанні та розвитку здібностей, подальшою долею дитини не переймається,матеріально дитину не утримує,не приділяє достатньої уваги та наполегливості у встановленні з дитиною стійкого емоційного зв`язку,дитина має особливі потреби та перебуває на обліку у лікаря-психіатра КУ ОКПЛ». Станом на час звернення до суду з позовом,відповідачка не ініціювала перед органом опіки питання повернення дитини у родину,повідомивши спеціалістів цього органу про відсутність такого наміру через неможливість надати доньці належний догляд та допомогу. Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON] ,2008 р.н.,та стягнути з неї аліменти на утримання дитини на користь особи чи установи,на утриманні якої буде знаходитись дитина,у розмірі ј частини від усіх видів доходів(заробітку),але не менше ніж 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи від дня подання позову,до повноліття дитини. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 22.03.2021 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Відповідач відзиву на позов не надала. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі,додатково повідомив,що з часу подання позову до суду відповідачка до органу опіки не з`являлась,долею дитини не цікавилась,із заявою про її повернення на виховання у сім`ю не зверталась. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, судова повістка була вручена їй особисто під розписку,про що у справі є поштове повідомлення. Інформація про виклик відповідача в судове засідання також розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Враховуючи,що відповідачка належним чином повідомлена про дату,час і місце судового засідання,не з`явилася в судове засідання без повідомлення причин,не подала відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідачки на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився ,надав письмову заяву про розгляд справи без його участі та підтримав позов в інтересах дитини,що не перешкоджає розгляду справи без його участі. Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню,виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом даного позову є вимога органу опіки в інтересах малолітньої дитини до її матері про позбавлення батьківських прав. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] ,яка з 04.09.2020 р.проживає на повному утриманні у Православному дитячому будинку «Надія» ім.Н.Злотолінської Запорізької єпархії Української православної церкви,куди була доставлена згідно акту працівників поліції як знайдена без батьків,не за місцем проживання. Батько дитини у свідоцтві про її народження [PERSON] зазначений в порядку ст.135 СК України зі слів матері. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідачка з 04.09.2020 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні доньки,з нею не спілкується без жодних перешкод для цього,питання про повернення дитини у сім`ю матері не ініціювала,за місцем перебування дитину не навідувала тривалий час. Фактично мати дитини з вересня 2020 р. самоусунулася від виконання батьківських обов`язків,після повідомлення від органів опіки про розпочату профілактичну роботу щодо неї,до органів опіки не з`явилась,ставлення до виконання батьківських обов`язків не змінила,повернення дитини у родину не бажає,матеріально її не утримує та в інший спосіб ніяк про доньку не піклується. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 12.02.2021 р.,малолітня [PERSON] ,2008 р.н.,з 24.04.2019 р.перебуває на обліку в органі опіки та піклування як така,що опинилася у складних життєвих обставинах , з 26.03.2019 р.по 08.05.2019 р. знаходилась у КЗ ЗОЦСПРД,після повернення у родину також за нею не було забезпечено належного нагляду,дитина потребує лікування вузьких спеціалістів через певні розлади ,перебуває на обліку у лікаря-психіатра. Під час спілкування з працівниками органу опіки відповідачка повідомила про відсутність у неї наміру повертати дитину в родину через неможливість надати дитині належний догляд та допомогу,на користь самоусунення матері від виховання дитини свідчить і той факт,що протягом часу розгляду справи вона не змінила ставлення до виконання батьківських обов`язків,дитини не допомагала ні матеріально,ні морально,її долею не цікавилася. Ці обставини розцінюються як свідоме ухилення від виконання матір`ю своїх батьківських обов`язків,що суперечить інтересам дитини та є грубим порушенням вимог чинного законодавства. Позбавлення відповідачки батьківських прав відносно [PERSON] ,2008 р.н.,є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків,що відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідачка як мати [PERSON] ,2008 р.н.,не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини,не створюють умов для отримання дитиною освіти. Фактично між дитиною та матір`ю з вини останньої втрачено особистий контакт і припинені родинні стосунків,притаманних сім`ї. Відповідачка наразі переймається влаштуванням свого власного життя,без врахування інтересів дитини та її прав на виховання у повній сім`ї з батьками, намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлювала,це вказує на те,що самоусунення матері від участі у житті дитини є для неї зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідачка без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно дитини, небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї надалі,суд прийшов до висновку,що винна поведінка матері відносно доньки знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачки необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки матері відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст 181 СК України,за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів,які підлягають стягненню з відповідачки,яка добровільно не виконує обов`язку матері та батька матеріально утримувати дитину, суд враховує відсутність відомостей про наявність у них інших утриманців та обмежень у працевлаштуванні,відсутність з її боку участі в матеріальному забезпеченні дитини у будь-який спосіб та вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини від усіх видів її доходу(заробітку) щомісячно,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 12.02.2021 р.з дати звернення позивача з цим позовом до суду до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви,що передбачено ч.1 ст.191 СК України. При цьому отримувачем аліментів суд зазнає особу або установу,на утриманні якої [PERSON] ,2008 р.н.,буде знаходитись після набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки суд стягує на користь держави судовий збір з вимог майнового та немайнового характеру,від попередньої сплати якого позивач звільнений. На підставі ст.ст.150,164, 165,180-183,191,243 СК України, ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved