Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітньої дитини та стягнення аліментів звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини повністю підтримала, в частині позовних вимог про стягнення аліментів позивач розмір заявлених аліментів зменшила. Суду пояснила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2015 року, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалось. На протязі останніх двох років вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітнього сина. Тому просить суд шлюб між нею та відповідачем розірвати, визначити місце проживання неповнолітнього сина з матірю та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі по 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття. В судове засідання відповідач не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою рекомендованим листом. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2015 року. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ №110302 виданим 06 вересня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 вересня 2015 року, про що складено відповідний актовий запис №1246. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №261910 виданим 30 серпня 2016 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Рівненській області з якого вбачається, що [PERSON] народився 21 серпня 2016 року в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №2337. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та бюджету, фактично їх сімя розпалась, перспектив для збереження сімї не вбачається, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки від відповідача не надійшло заперечень того, що після розірвання шлюбу їх спільний з позивачем неповнолітній син буде проживати з матір»ю, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018 році прожитковий мінімум\~дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не надає позивачу належної матеріальної допомоги на утримання їх неповнолітнього сина, а також те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду в частині в частині позовних вимог про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, а в частині позовних вимог про розірвання шлюбу позивач сплатила судовий збір в розмірі 640,00 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати в частині стягнення аліментів слід стягнути з відповідача в дохід держави, а в частині розірвання шлюбу слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved