Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за позикою. В позові зазначила, що 2 грудня 2011 року вона надала в борг відповідачеві [PERSON] 1250 доларів США, що еквівалентно 14 837 гривні 50 копійок, які останній зобов'язався повернути до 02 грудня 2012 року. На підтвердження укладення договору позики та передачі грошей [PERSON] видав позивачу власноручну письмову розписку, в якій зазначено, що він отримав у неї 1250 доларів США терміном на 1 рік, що еквівалентно 14837 гривням 50 копійок. У встановлений договором позики термін відповідач борг позивачу не повернув, постійно обіцяючи це зробити, тобто не виконав умови укладеного між нами договору позики. Сума основного боргу, що має бути позивачу повернута згідно договору позики, складає 14837 гри. 50 коп. ( 1250 доларів США х 11,87 ). Відповідно до вимог закону відповідач у разі невиконання зобов'язання по поверненню позики повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також проценти від простроченої суми, встановлені договором, однак позивач наполягає лише на стягнені з відповідача лише суми боргу за договором позики. Відповідач в добровільному порядку не повертає отримані у позивача в борг кошти, на її неодноразові звернення про повернення коштів реагує лише обіцянками, тому позивач була змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала та додала, що впеше передала грошові кошти в сумі 1000 доларів США відповідачу ще у 1995р. Грошову позику відповідач їй так і не повернув, а віддавав лише проценти. Тому, позивач та відповідач домовилися, що відповідач поверне їй позичені кошти в сумі 1250 доларів США в річний строку та написав їй розписку датовану 2.12.2011р. про те, що бере дану суму в борг. В річний термін відповідач позику не повернув і тому вона звернулася до суду. Відповідач [PERSON] позов не визнав та суду показав, що гроші були позичені ним не у 2011р., а у 1995р. в сумі 1000 доларів США. Після отримання позики він віддавав проценти, і за цей час вже віддав процентів на суму набагато більшу ніж сама сума позики. Не заперечив факту того, що не віддав основну суму позики, яку отримав саме у сумі 1250 доларів США, та факт написання розписки від 2.12.2011р., але зазначив, що вважає своє зобов»язання виконаним, так як повернув процентів на суму значно більшу ніж позика. Заслухавши пояснення по справі, вивчивши матеріали по справі, суд встановив наступне: У 1995р. між сторонами виникли зобов»язання з приводу того, що позивач по справі надала у позику відповідачу грошові кошти в сумі 1000 доларів США. Вказаний факт не заперечується сторонами, тому додаткового доказування за ст.61 ЦПК України не потребує. В подальшому вказані правовідносини були продовжені і виконувалися відповідачем лише в частині оплати процентів обумовлених сторонами за позикою, що визнано обома сторонами. Оскільки, основна сума позики та частина процентів повернута не була, сторони уклали між собою новий правочин позики, за яким відповідач визнав за собою обов»язок повернення позики на суму 1250 доларів США, що було оформлено написанням розписки від 2.12.2011р. У відповідності до домовленістю сторін, позика мала бути повернута у річний термін, про що свідчить текст вищевказаної розписки (а.с.6). Факт власноручного написання тексту даної розписки відповідачем підтверджено у судовому засіданні самим [PERSON] Оригінал розписки оглянуто у судовому засіданні. Таким чином, судом було встановлено, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються нормативними положеннями ст.ст.525,523,549-552,611,625,1050 ЦК України. Так, зокрема, за ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти,або інші речі,визначені родовими ознаками, а позичальник забов"язується повернути позикодавцеві таку саму ж суму грошових коштів (суму позики),або таку ж саму кількість речей того ж роду та такої ж якості.Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей,визначених родовими ознаками. В силу ст.1049 ЦК України позичальник забов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самі сумі,або речи визначені родовими ознаками) у строк та в порядку,що встановлений договором. При цьому, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. На стягненні процентів позивач не наполягає. Факт отримання відповідачем від позивача суми позики саме на суму 1250 доларів США підтверджено самим відповідачем. Тому, враховуючи вказане, суд вважає підтвердженою ту обставину, що сторони дійсно вступили у правовідносини, що виникають з правочину позики і чінність його не спростована стороною відповідача, доказ повернення суми позику суду не наданий, в зв»язку з чим позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. Враховуючи курс національної валюти по відношенню до долара США на час подачі позову до суду, що відповідає волі позивача до стягнення підлагає 14 837 грн.50 коп. ( 1250 доларів США х 11,87 = 14 837,50 грн.). Також з відповідача слід стягнути на користь позивача документально підтверджені судові витрати, що складаються з витрат на оплату судового збору на суму 243 грн.60 коп. Встановив: Керючись ст.ст.625,1046,1048,1049,1050,1054 ЦК України, ст.ст.15,30,60,61,88,213,214,215,223 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved