Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась в суд з позовом до Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що являється спадкоємницею за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року в с. Малий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області. Після її смерті залишилося спадкове майно, до складу якого увійшло право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 28 лютого 1997 року, на підставі рішення Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 386-р від 06 травня 1996 року. Своє спадкове право на вищевказану земельну частку (пай) позивачка не може оформити в державній нотаріальній конторі, у зв'язку з тим, що правовстановлюючий документ виданий 28 лютого 1997 року, тобто вже після смерті матері, а тому є незаконним. Також, вона не може оформити свої спадкові права через відсутність належного підтвердження родинних відносин між нею та матір'ю, оскільки в свідоцтві про її народження в графі «мати» вказано, як «[PERSON]», замість вірного "[PERSON]». Представник позивачки - дочка [PERSON], що діє на підставі довіреності, подала до суду заяву, якою підтримала обставини, викладені в позовній заяві в обґрунтування заявлених позовних вимог, які просила задовольнити, розглянувши справу без її участі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву, якою просив розглянути справу без його участі, не заперечив проти задоволення позову. Враховуючи те, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріли справи, суд дійшов до висновків про наступне. Відповідно до положень ст. ст. 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно положень ч. 1 ст. 529 ЦК України при при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що [INFO] року померла [PERSON] в с. Малий Чернятин Старокостянтинівського району Хмельницької області, про що складено відповідний запис № 5, згідно даних повторного свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницькій області 01 березня 2016 року. За даними довідки виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району від 10 березня 2016 року за № 276 [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала [ADDRESS] та після її смерті в управління та розпорядження спадковим майном з [INFO] року вступила спадкоємець за законом - її дочка [PERSON], яка доглядала матір та похоронила її. Аналогічного змісту і довідка виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району за № 389 від 11 квітня 2016 року. Тобто, позивачка фактично прийняла спадщину після смерті матері [PERSON] в порядку ст.ст. 529, 548, 549 ЦК України (1963 року), шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що слідує із змісту вищевказаних довідок виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району. Позивачка подала відповідну заяву від 24 лютого 2016 року до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори, на підставі якої була заведена спадкова справа № 221/2016 року до майна померлої (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 43439670, видана Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 31 березня 2016 року). Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 24 травня 2016 року за № 1937/01-16, вбачається, що позивачка являється єдиним спадкоємцем до майна померлої, яка подала заяву про прийняття спадщини. Інших спадкоємців, а також передбачених законом та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає. Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON] і померлою [INFO] року [PERSON], як між дочкою та матір'ю підтверджується: паспортними даними позивачки, записами про її народження та одруження, довідкою виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району за № 389 від 11 квітня 2016 року про те, що [PERSON], яка померла [INFO] року на день смерті була зареєстрована та проживала однією сім'єю разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS] У відповідності до даних довідки виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району від 19 квітня 2016 року за № 411 стверджується, що померла [PERSON] була матір'ю [PERSON] Аналогічного змісту вищевказані довідки виконавчого комітету Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району № 389 від 11 квітня 2016 року та № 276 від 10 березня 2016 року. До складу спадкового майна після смерті [PERSON] увійшло право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало померлій [PERSON] на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 28 лютого 1997 року, на підставі рішення Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 386-р від 06 травня 1996 року. Згідно інформації управління Держгеокадастру № 469 від 15 квітня 2016 року згідно Державного акта на право колективної власності № 30 від 28 грудня 1995 року - землю передано у колективну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до рішення Великочернятинської сільської ради народних депутатів від 24 травня 1995 року. Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори Заваротної Т.В. від 08 квітня 2016 року за № 1340/02-31 позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом право на дану земельну частку (пай), в зв'язку з тим, що видача та реєстрація вищевказаного сертифіката на право на земельну частку (пай) здійснювалась після смерті [PERSON], а тому державна реєстрація права власності не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є сертифікат на право на земельну частку (пай), а також рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). В ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»,зазначено, що право на земельну частку (пай) мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів,сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Також ч. 3 ст. 1 цього ж Закону передбачено, що право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону, основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно п. 2 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Положеннями ст.ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Перешкодою для оформлення [PERSON], [INFO], своїх спадкових прав є також те, що в повторному свідоцтві про її народження серії [NUMBER], виданому відділом запису актів громадянського стану м. Старокостянтинова Камянець-Подільської області 21 липня 1949 року, в графі «мати» вказано помилково «[PERSON]», в той час, як в повторному свідоцтві про смерть серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Великочернятинської сільської ради Старокостянтинівського району Хмельницької області 01 березня 2016 року вказано вірного "[PERSON]». Проаналізувавши зібрані у судовому засіданні докази, кожний окремо та в їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», розміром 2,28 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж в натурі в с. Великий Чернятин Старокостянтинівського району, що належало їй на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданого 28 лютого 1997 року, на підставі рішення Старокостянтинівської районної державної адміністрації № 386-р від 06 травня 1996 року, а також про доведеність факту родинних відносин між позивачкою [PERSON] та померлою [PERSON], як відповідно між дочкою та матір'ю. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved