Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла їхня мати - [PERSON] , після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями та земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташовані за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] вчинила заповіт, яким зазначене майно заповідала [PERSON] та [PERSON] . Тобто позивачі являється спадкоємцями за заповітом, однак прийняти спадщину вони не можуть, оскільки про існування заповіту не знали та вчасно не подали до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд надати їм додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини терміном в три місяці. Ухвалою суду від 22 червня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. У підготовче судове засідання позивачі та їхній представник не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, представник позивачів подала до суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач в підготовче судове засідання свого представника не направив, про місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності його представника, позов визнає в повному обсязі. Третя особа в підготовче судове засідання не з`явилась, про місце та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не відомі. У відповідності до ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Стаття 3 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] /а.с. 16/. Після її смерті залишилося спадкове майно, яке складається із житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та земельної ділянки для будівництва та обслуговування будівель і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства площею 0,4525 га, розташованої за цією ж адресою /а.с. 21-26/ Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кисельова Н.В. відмовив позивачам у заведенні спадкової справи та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після померлої [PERSON] , оскільки спадщину у встановлений строк спадкоємці не прийняли, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №22/02-21 від 18.05.2021 року. Як вбачається із матеріалів справи, померла [PERSON] за життя вчинила заповіт, яким все своє майно заповідала в рівних частинах [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується заповітом від 16.09.2011 року, посвідченим державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрований в реєстрі за №2-1945. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина третя статті 1222, частина перша статті 1220, частина перша статті 1270 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з частиною другою статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (частина перша статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно із пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Прийняття спадщини як за заповітом, так і за законом є правом спадкоємця й залежить виключно від його власного волевиявлення. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Таким чином, відповідно до наведених вище положень цивільного законодавства України для набуття прав щодо вступу в спадщину, на спадкоємця покладається вимога подати відповідну заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Судом встановлено, що позивачі у встановлений ст.1270 ЦК України строк не подали до нотаріальної контори заявиу про прийняття спадщини, оскільки не знали про існування заповіту. Враховуючи, що позивачі є спадкоємцями за заповітом, а також поважність причини, яка перешкоджала їм подати заяву про прийняття спадщини, суд вважає за можливе надати [PERSON] та [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі викладеного,

Outcome: approved