Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за участю третьої особи [PERSON] про визнання права особистої власності на частку у спільному майні та права користування земельною ділянкою на якій розміщене це нерухоме майно, в обгрунтування якого вказала, що позивач [PERSON] є співвласником 1/2 частини будинку [ADDRESS] в рівних частках із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на підставі Свідоцтва про право на спадщину від 10 грудня 1980 року, реєстровий №1789, виданого Хорольською державною нотаріальною конторою Полтавської області (на даний час квартира [ADDRESS] . Власником іншої 1/2 частини цього будинку, був [PERSON] , за заявою якого прийнято рішення №122 від 19.06.1985 р. виконкомом Хорольської Міської Ради народних депутатів "Про перерахунок часток на домоволодіння [ADDRESS] , і видано Свідоцтво на право особистої власності на домоволодіння (у частках) від 1 липня 1985 року. Відповідно до Рішення від 19.06.1985 р. №122 виконкому Хорольської Міської Ради та Свідоцтва на право особистої власності на домоволодіння від 1 липня 1985 р. частка [PERSON] у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] (два жилих будинки під літерами А-1; А 1-1), складає 1/5, а частка співвласників [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у праві власності складає 4/5. При житті [PERSON] не вимагав виділу або поділу майна, що є у спільній частковій власності. Письмовий договір про виділ у натурі частки з нерухомого майна, або про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, між співвласниками домоволодіння [ADDRESS] , не укладався і нотаріально не посвідчувався (вимоги ч.ч.1; 4 ст. 364; ч.ч. 1; 3 ст. 367 ЦК України). Спадщину, половину будинку якою користувався [PERSON] (квартира 2), що складає 1/5 частку у праві спільної часткової власності, прийняли його діти, а саме відповідачі по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , частка кожного у спадковому майні складає - 1/15 (1/5:3). Після прийняття спадщини відповідачами по справі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] не припинялося, а відбулася лише заміна в суб`єктному складі цих правовідносин. Проте, 02.04.2008 р. виконавчим комітетом Хорольської Міської Ради на ім`я померлого [PERSON] , було видано Свідоцтво про право власності [NUMBER] на квартиру [ADDRESS] та проведено його реєстрацію як окремого об`єкта права власності в порушення права спільної часткової власності (ст. 356 ЦК України) та вимог цивільного законодавства щодо порядку виділу та поділу майна, що перебуває у спільній частковій власності ( ч. 4 ст. 364; ч. 3 ст.367 ЦК України). На підставі незаконного акта органу місцевого самоврядування державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори 19.05.2008 року були видані Свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , як на окремий об`єкт нерухомого майна. Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 10.10.2017 р. по цивільній справі №548/1460/16-ц, встановлено що правоустановчі документи на квартиру [ADDRESS] , як на окремий об`єкт нерухомого майна, було видано внаслідок незаконного правового акта органу місцевого самоврядування. У зв`язку з цим, рішенням суду від 10.10.2017 р. визнано незаконними і скасовано: - Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 02.04.2008 р. виданого виконавчим комітетом Хорольської Міської Ради на ім`я померлого [PERSON] ; - Свідоцтво про право на спадщину ВКО 001028 від 19.05.2008 р. на ім`я [PERSON] , виданого державним нотаріцсом Хорольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1258; - Свідоцтво про право на спадщину ВКО 001023 від 19.05.2008 р. на ім`я [PERSON] , виданого державним нотаріусом Хорольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1246; - Свідоцтво про право на спадщину ВКО 001026 від 19.05.2008 р. на ім`я [PERSON] , виданого державним нотаріцсом Хорольської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за №1251; Скасовано у Реєстрі прав власності на нерухоме майно, відомості про право власності на квартиру [ADDRESS] , за померлим [PERSON] та його спадкоємцям: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як такі що внесені у Реєстр з порушенням права спільної часткової власності. Рішення суду набрало законної сили. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 31.05.2019 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 10.10.2019 року закрито підтовче провадження та справу призначено до розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не з"явилася, але її представник - адвокат Легка Л.М. подала до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримала та прохала його задовольнити з підстав наведених у ньому. Відповідачі та третя особа в судове засідання не з`явилися з невідомих суду причин, хоча належним чином були повідомлені відповідно до ч. 11 ст.128 ЦПК України про дату, час і місце розгляду справи, відзиву не подали, а тому на підставі ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, проти чого заперечень від позивача не надходило. За відсутності учасників процесу розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Враховуючи вимоги ч. 1 ст. 280 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши, відповідно до ст.ст. 89, 263 ЦПК України, докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням від 10.10.2017 р. по цивільній справі №548/1460/16-ц встановлено та підтверджено, що квартира [ADDRESS] складає 1/5 частку у праві спільної часткової власності на домоволодіння (два жилих будинки) та перебуває у спільній частковій власності до цього часу (арк. 2 останній абзац, акр. 3 перший і другий абзац, судового рішення від 10.10.2017 р. по цивільній справі №548/1460/16-ц). Згідно частини 4-ої статті 82 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи в якій беруть участь ті самі особи або особа щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які брали участь у розгляді цивільної справи № 548/1460/16-ц, не повідомили суд і учасників цивільного процесу що вони відчуджили квартиру [ADDRESS] , за договором купівлі-продажу від 24.02.2012 року [PERSON] , а 31.05.2016 р. провели державну реєстрацію права власності за цим договіром. У зв`язку з цим, позивач [PERSON] вимушена була звернутися до суду з позовною заявою про визнання незаконним і скасування Договіру купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладеного між продавцями [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідченого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівною 24 лютого 2012 року за реєстровим №180, як укладеного на підставі правоустановчих документів визнаних судом незаконними та які відповідно до закону, є недійсними з моменту їх видачі. (ч.1 ст. 236 ЦК України). Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24.09.2018 р. по цивільній справі № 548/1576/18, визнано незаконним і скасовано договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] . А-1 , з господарськими будівлями, що розташована в [ADDRESS] (тридцять) та має наступні характеристики: загальна площа 44,4 кв. м., житлова 17,0 кв.м., кількість кімнат 2(дві), сарай літ. В, погріб літ. Н, укладений 24 лютого 2012 року між продавцями: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та покупцем [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області Береза Дарія Василівною 24 лютого 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №180. Цим же рішенням суду зобов`язано державного реєстратора (він же приватний нотаріус Хорольського районного нотаріального округу Полтавської області) Горбань Владислава Володимировича до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внести запис про скасування державної реєстрації права власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 44,4 кв.м., житловою 17,0 кв.м. за [PERSON] (запис номер 14783639 від 31.05.2016 року), як такий, що внесено до Державного реєстру прав з порушенням права спільної часткової власності на житловий будинок. Рішення суду відповідно до статті 273 ЦПК України набрало законної сили. Предметом позову по цивільної справі №548/1460/16-ц та цивільній справі №548/576/18 (рішення від 10.10.2017 р. та рішення від 24.09.2018 р.) Хорольського районного суду Полтавської області була лише частина вимоги, право на яку має позивач, щодо відновлення становища яке існувало до порушення права спільної часткової власності на об`єкт нерухомого майна що розміщений за адресою: [ADDRESS] , внаслідок видання незаконного правового акта органом місцевого самоврядування. Позовні вимоги позивача про визнання права особистої власності на частку у спільному майні, ґрунтуються на переважному праві співвласника перед іншими особами на купівлю частки у праві спільної часткової власності, якою є квартира [ADDRESS] , яке було порушено внаслідок прийняття незаконного акту органом місцевого самоврядування. Відповідно до вимог частини 1 статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною оголошеною для продажу та на інших умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Про те, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності співвласників житлового будинку встановлено судовими рішеннями, що набрали законної сили (рішення суду від 10.10.2017 р. по цивільній справі №548/1460/16-ц та рішення суду від 24.09.2018 р. по цивільній справі №548/576/18). У зв`язку із визнанням незаконним і скасування, рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 24.09.2018 року по цивільній справі №548/576/18, договіру купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , позивач [PERSON] , як співвласник будинку [ADDRESS] , що знаходиться у спільній частковій власності бажає скористатися переважним правом купівлі частки у праві спільної часткової власності, шляхом переведення на неї прав і обов`язків покупця. Належними відповідачами по справі є: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , як спадкоємці померлого [PERSON] , які відповідно до цивільного законодавства України прийняли спадщину. Скасування рішенням Хорольською районного суду Полтавської області від 10.10.2017 р. по цивільній справі №548/1460/16-ц, свідоцтва про право на спадщину на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виданих державним нотаріусом із порушенням права спільної часткової власності на житловий будинок, не позбавляє їх права на спадщину, відповідно до вимог частини 3 статті 1296 ЦК України, якою встановлено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину, не позбавляє спадкоємця права на спадщину. [PERSON] на даний час не є власником квартири [ADDRESS] , так як право власності на квартиру вона набула за договіром, який визнано незаконним і скасовано судом. (рішення суду від 24.09.2018 року по цивільній справі №548/576/18). [PERSON] , як третя особа по справі, має права на відшкодування збитків відповідно до частини 1 статті 661 ЦК України. Ціна в договорі купівлі-продажу квартири, укладеного 24 лютого 2012 року, встановлена за домовленістю сторін в сумі 26909 грн. що відповідає вартості квартири, згідно оцінки КП Лубенське міжміське бюро технічної інвентаризації. Враховуючи що договір купівлі-продажу квартири визнано незаконним і скасовано рішенням суду 24.09.2018 року, вартість квартири обраховується за цінами які існують на день визнання незаконним і скасування договіру. [PERSON] квартиру [ADDRESS] використовувала як складське, амбарне приміщення для зберігання зерна, запасних частин до автомобіля та інших предметів господарського призначення. На даний час квартира знаходиться у непридатному для житла стані. Згідно висновку експерта, вартість квартири з господарськими будівлями станом на теперішній час, складає: 42265 грн. (сорок дві тисячі двісті шістдесят п`ять) яку, позивач [PERSON] внесла на депозитний рахунок суду. Відповідно до частини 4 статті 362 ЦК України у разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може пред`явити до суду позов про переведення на нього прав та обов`язків покупця, одночасно позивач зобов`язаний внести на депозитний рахунок суду грошову суму яку за договором повинен сплатити покупець. Позовну давність за цим позовом слід обраховувати відповідно до вимог частини 2 та частини 3 статті 264 ЦК України з дня набрання законної сили рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 24.09.2018 року по цивільній справі №548/576/18, яким визнано незаконним і скасовано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Згідно частини 1 статті 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без змін її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Земельним Кодексом України також передбачено перехід права власності або користування на земельну ділянку у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду (ч.1; 2 ст.120 ЗК України). У зв`язку з цим, відповідно до вимог частини 1 статті 188 ЦПК України в одній позовній заяві об`єднано дві позовні вимоги пов`язані між собою: основна вимога: про визнання права особистої власності на квартиру [ADDRESS] похідна: про визнання права користування земельною ділянкою на якій вони розміщені. Згідно рішення №227 від 28.05.2015 року Хорольської Міської Ради. про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою, загальна площа земельної ділянки за адресою [ADDRESS] , що підлягала передачі у власність [PERSON] , як власнику квартири [ADDRESS] , складає - 0,07 га, із них по цільовому призначенню: 0,02 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; 0,05 га - для ведення особистого селянського господарства. Земельна ділянка до цього часу не приватизована і знаходиться у користуванні [PERSON] (довідка держгеокадастр від 05.06.2018 року №578/176-18). Згідно частини 2 статті 120 ЗК України якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Враховуючи, що право позивача, як співвласника спільної часткової власності було порушено внаслідок незаконного правового акта органу місцевого самоврядування, що встановлено рішенням суду від 10.10.2017 року по цивільній справі №548/1460/16-ц яке набрало законної сили, відповідно до вимог частини 2 статті 393 ЦК України, позивач [PERSON] має право на відновлення того становища яке існувало до видання цього акта, у тому числі і на переважне, перед іншими особами, право купівлі частки у праві спільної часткової власності, якою є квартира [ADDRESS] . Статтею 41 Конституції України закріплені фундаментальні права особи в сфері приватної власності, згідно якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян. Відповідно до статті 81 Земельного Кодексу України громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, прийняття спадщини. Відповідно до ст. 377 Цивільного Кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Пунктом п`ятим постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому, діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналогічні роз`яснення викладені у п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ за № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», зокрема, якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред`явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно п. 3.1 вказаного листа право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved