Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 15 січня 2020 року надійшла позовна заява приватного акціонерного товариства «ВФ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що між ПрАТ «МТС Україна», яке з 23 травня 2017 року змінило свою назву на приватне акціонерне товариство «ВФ Україна», та [PERSON] був укладений Договір про надання послуг мобільного зв`язку. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язалась своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку [PERSON] було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] , який у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) був змінений на № 295369407514. Позивач, свої обов`язки за договором виконав в повному обсязі надавши відповідні послуги, проте відповідачка не виконала обов`язку щодо оплати отриманих послуг з 31 березня 2015 року, у зв`язку з чим з 16 березня 2015 року відповідач має заборгованість за надані телекомунікаційні послуги в сумі 3831,46 грн., яку позивач просив стягнути, а також просив стягнути витрати зі сплати судового збору. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 15 січня 2020 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.20). Згідно із вимогами ч. 6 ст. 187 ЦПК України суддя звернувся до відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області щодо надання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача (а.с.21). До суду 31 січня 2020 року надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача (а.с.22). Ухвалою судді від 31 січня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ПрАТ «ВФ Україна» до [PERSON] про стягнення заборгованості (а.с.23-24). Відповідач клопотань і відзиву на позовну заяву суду не надала, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Зважаючи на ці обставини, суд керується ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), яка згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, та яка визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Строки, встановлені Цивільним процесуальним кодексом України, є обов`язковими для судів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Зазначене є завданням цивільного судочинства та кримінального провадження (стаття 1 ЦПК, стаття 2 КПК). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервали часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторони мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов до таких висновків. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 15 лютого 2013 року між ПрАТ «МТС Україна», яке з 23 травня 2017 року змінило свою назву на ПрАТ «ВФ Україна», та [PERSON] був укладений договір №6139352/1.12484021 про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку на номер телефона [NUMBER] (а.с. 10-12). За умовами договору відповідач зобов`язалась своєчасно сплачувати рахунки за надані послуги та плату за утримання номера в мережі мобільного зв`язку. З метою нарахування тривалості і тарифікації розмов та здійснення розрахунків за послуги зв`язку [PERSON] було присвоєно особовий рахунок № [NUMBER] , який у зв`язку з переходом ПрАТ «ВФ Україна» на нову білінгову систему (автоматизовану систему розрахунків за послуги) був змінений на № 295369407514. Номер телефону обслуговувався в тарифному пакеті GSM «Супер МТС без ПЗЗ 0-50». Позивачем зі свого боку виконані взяті на себе зобов`язання у повному обсязі. 31 березня 2015 року позивачем був направлений відповідачу щомісячний рахунок на сплату за надані телекомунікаційні послуги на суму 3831,46 грн. (а.с. 14), проте сплата цього рахунку не відбулась. 03 травня 2018 року ПрАТ «ВФ Україна» звернулось до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із заявою про видачу судового наказу про стягнення з [PERSON] заборгованості за надані телекомунікаційні послуги. 07 червня 2018 року судом був виданий судовий наказ у справі № 201/4655/18 про стягнення з [PERSON] на користь ПрАТ «ВФ Україна» заборгованості за надані телекомунікаційні послуги в розмірі 3831,46 грн. Проте, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська цей судовий наказ був скасований (а.с. 6). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу. Статтею 903 ЦК України встановлено, що замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч.1 ст. 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору Відповідно до п.5 ч.1 ст. 33 Закону України "Про телекомунікації" споживачі телекомунікаційних послуг зобов`язані виконувати умови договору про надання телекомунікаційних послуг у разі його укладення, у тому числі своєчасно оплачувати отримані ними телекомунікаційні послуги. У ст. 63 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що телекомунікаційні послуги, надаються відповідно до законодавства. Умовами надання телекомунікаційних послуг є: 1) укладення договору між оператором, провайдером телекомунікацій і споживачем телекомунікаційних послуг відповідно до основних вимог до договору про надання телекомунікаційних послуг, установлених НКРЗ; 2) оплата замовленої споживачем телекомунікаційної послуги. Відповідно до пункту 3 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 295 від 11 квітня 2012 року, роумінг послуга, яка забезпечує можливість абонентові одного оператора рухомого (мобільного) зв`язку отримувати послуги в мережі іншого оператора із збереженням початкової реєстрації абонента в телекомунікаційній мережі свого оператора. Своїм підписом [PERSON] підтвердила правильність заповнених нею даних відомостей та отримання нею відомостей та Тарифів та Умов (Правил) користування (а.с. 10-12). Згідно з наданим позивачем звітом за особовим рахунком абонента, сума заборгованості [PERSON] станом 13 квітня 2018 року становить 3831,46 грн. Таким чином, судом установлено, що позивач на підставі договору надав телекомунікаційні послуги [PERSON] за період з 01 березня 2015 року по 30 квітня 2015 року, а відповідач свої зобов`язання зі здійснення оплати за надані послуги не виконала, у зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором №6139352/1.12484021 про надання послуг рухомого (мобільного) телефонного зв`язку у розмірі 3831,46 грн. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України та приймаючи до уваги результат вирішення справи, суд вважає необхідним судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved