Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що 09 серпня 2007 року зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON], який зареєстрований Городищенським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, про що зроблено запис в Книзі реєстрації актів про одруження - №81. Від шлюбу мають дитину доньку [PERSON], [INFO]. Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2010 року, шлюб між ними розірваний. З часу розірвання шлюбу, відповідач участі у вихованні дитини не бере, коштів на її утримання не надає, проживає окремо, кошти на утримання дитини відмовляється платити. На утримання дитини державної допомоги не отримує. Неповнолітня дитина повністю перебуває на її утриманні та її батьків. Інших дітей на утриманні відповідач не має. Прийняла рішення звернутися до суду за захистом прав дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, мотивуючи тим, що прийняла рішення звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів, оскільки дитина перебуває на її утриманні та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі позову до суду. Відповідач позов визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, які полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідно до свідоцтва про народження Серії 1-СР №063312, позивачка і відповідач є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.4). Згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2008 року шлюб між сторонами розірваний (а.с.5). Як вбачається із змісту довідки Городищенської міської ради м.Городище Черкаської області від 26 червня 2017 року №3235 позивачка разом з неповнолітньою дитиною проживає в [INFO], що і підтвердили сторони в судовому засіданні (а.с.7). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні неповнолітньої дитини про її стан здоров»я, дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно, та у відношенні відповідача, а саме, що він не працюючий, не має інших утриманців, фізично здоровий, згідний сплачувати аліменти і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як такого, що має можливість сплачувати аліменти у частці від заробітку, як то визначено ст.183 СК України. Позов підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON], довідкою Городищенської міської ради м.Городище Черкаської області від 26 червня 2017 року №3235, копією рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 28 жовтня 2008 року. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved