Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

До Новоайдарського районного суду Луганської області надійшла заява [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, заінтересована особа: Військово-цивільна адміністрація міста Щастя Новоайдарського району Луганської області Обґрунтовуючи свої вимоги, заявник посилається на те, що на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 163190, виданого 26.01.2005 року на підставі рішення XVIII сесії ХХІV скликання Щастинської міської ради від 24.06.2004 року він є власником земельної ділянки площею 0,0539 га, яка розташована в межах Щастинської міської ради на території ділянки [ADDRESS] . При видачі вищезазначеного державного акту на право власності на земельну ділянку допущено помилку, а саме в написанні прізвища « [PERSON] », що не збігається з паспортними даними, де зазначено прізвище « [PERSON] ». Помилка у написанні прізвища у зазначеному документі не дає можливості розпоряджатись особистою власністю. У зв`язку з чим вимушений звернутись до суду. Ухвалою суду від 17 грудня 2020 року провадження по справі було відкрито та справа призначена до розгляду в порядку окремого провадження. В судове засідання заявник не з`явився, згідно з поданої заяви просив суд розглядати справу без його участі, заяву просив задовольнити (а.с. 22). Представник заінтересованої особи Військово-цивільної адміністрації міста Щастя Новоайдарського району Луганської області в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заперечень не надав (а.с. 21). З огляду на неявку учасників процесу в судове засідання, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. За результатами дослідження матеріалів справи, оцінивши належність і достовірність доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно з ч .1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Судом встановлено, що відповідно до копії державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 163190, виданого 26.01.2005 року на підставі рішення XVIII сесії ХХІV скликання Щастинської міської ради від 24.06.2004 року земельної ділянки площею 0,0539 га, яка розташована в межах Щастинської міської ради на території ділянки № 5 с/т «Зелена Поляна», земельна ділянка № [NUMBER] власником є [PERSON] , який проживає [ADDRESS] (а.с. 8). Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 30 листопада 2007 року прізвище, ім`я та по батькові заявника зазначено, як « [PERSON] », місце реєстрації: [ADDRESS] (а.с. 5-6). Відповідно до копії кредитного договору №700000857 від 13.08.2007 року прізвище заявника зазначено, як « [PERSON] » відповідно до паспорту серії [NUMBER] виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 18.09.1997 року, з зазначенням місця проживання [ADDRESS] (а.с. 24-25). Як зазначив заявник в своїй заяві, встановлення даного факту необхідно для можливості розпоряджання власним майном. Тако ж судом встановлено, що заявник міняв паспорт та таким чином був допущений невірний переклад прізвища, при отриманні паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Жовтневим РВ УМВС України в Луганській області 30 листопада 2007 року. Вказані анкетні дані ім`я та по батькові, а також адреси реєстрації заявника у зазначених документах співпадають, а тому є всі підстави вважати, що вказаний сертифікат належить саме [PERSON] . Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Згідно з ст. 318 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено: який факт заявник просить встановити та з якою метою; причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. У відповідності до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З поданої заяви та доданих до неї документів вбачається, що звернення заявника до суду викликане з мотивів встановлення юридичного факту, що в подальшому тягне юридичні наслідки, тобто судом встановлено, що факт, який просить встановити заявник породжує юридичні наслідки для заявника, а відтак підлягає встановленню у порядку визначеному ст. ст. 315 ЦПК України. Суд надає віри показам заявника, викладеним в заяві, вважає доведеним даний факт. Інших обставин, які б спростовували твердження заявника, не знаходить, тому кладе їх в основу рішення. Заінтересованою особою не подано заперечень проти задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа, тому суд не вбачає підстав вважати наявність оспорюваних прав (спір про право). Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved