Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В своїй позовній заяві позивач вказував на те, що 21 листопада 1997 року помер її чоловік [PERSON], який був зареєстрований в [INFO]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з частки квартири № 9, що розташована по вулиці Шкільна, 2, в смт. Братське Братського району Миколаївської області. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину на вказану вище квартиру позивач не має можливості, оскільки дана квартира, згідно свідоцтва про право власності на житло від 21 лютого 1995 року, належить на праві спільної сумісної власності - позивачу та [PERSON], і отримана ними в порядку приватизації житла у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та не було виділено частку померлого у майні співвласників, угоди про поділ часток укладено між власниками не було. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити їх повністю. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі та пояснив суду, що він у встановлений строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та після спливу строку знову звернувся із заявою про відмову від спадщини, однак нотаріус відмовляється від прийняття даної заяви посилаючись на сплив вказаних термінів. Дослідивши надані докази, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. 21 листопада 1997 року помер [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається з частки квартири № 9, яка розташована по вулиці Шкільна, 2, в смт. Братське Братського району Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 21 лютого 1995 року, згідно якого, вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності - [PERSON] та [PERSON], і отримана ними в порядку приватизації житла у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Позивач, дружина спадкодавця, та відповідач, син останнього, є спадкоємцями 1-ї черги за законом, інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом не має. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте отримати свідоцтво на право на спадщину за законом неможливо, оскільки не було виділено частку померлого у майні співвласників, угоди про поділ часток укладено між власниками не було. Відповідно до довідки КП "Вознесенське МБТІ" від 21.02.2017 року, право приватної власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 21.02.1995 р. (а.с. 25). Відповідно до копії будинкової книги, позивач проживала в [INFO] до 23.02.2017 року (а.с. 22). Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України визначено, що співвласники мають право на виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки, домовленості між співвласниками щодо розміру часток вказаної нерухомості не існувало, ці частки є рівними. З огляду на це, суд вважає за можливе виділити по 1/2 частці кожному: [PERSON], який помер 20 листопада 1997 року, та [PERSON][ADDRESS], що розташована по вулиці Шкільна, 2, в смт. Братське Братського району Миколаївської області. Позивач фактично вступив у володіння та користування спадковим майном, так як, на момент відкриття спадщини проживав разом із спадкоємцем та розпорядився особистими речами померлого. Цивільні відносини по даній справі виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України від 01 січня 2004 року, а саме спадщина відкрилася 11 березня 2001 року, тому на дані правовідносини поширюється дія норм Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР, в редакції 1963 року чинній на час виникнення даних правовідносин, спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», передбачений ст. 549 ЦК шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачем право приватної власності на 1/2 частку квартири № 9, що розташована по вулиці Шкільна, 2, в смт. Братське Братського району Миколаївської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 20 листопада 1997 року. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved