Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

В червні 2015 року до суду звернулася первісно із зазначеним позовом [PERSON] та [PERSON], а остання діяла в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Просили визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловою квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування своєї вимоги вказували наступне. Їм на праві власності належить зазначена квартира, в якій також зареєстрований, хоча і не проживає відповідач, який є колишнім чоловіком позивачки [PERSON] Дана обставина заважає їм в повній мірі користуватися та розпоряджатися своєю квартирою, в тому числі оформити та отримати субсидію по сплаті комунальних послуг. Посилаючись на те, що відповідач добровільно не проживає в належній їм на праві власності квартирі, не несе витрат по її утриманню, тому на підставі ст. 317, ст. 391 та ст. 405 ЦК України просили позбавити його права користування їх квартирою. На час розгляду справи [PERSON] вже досяг повноліття та набув всіх прав та обов'язків сторони у цивільному процесі. В судове засідання позивачі не з'явилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, надали заяви з проханням розглядати справу без їх участі, а позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про його час та місце був повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, вважаючи за можливе розглянути справу без участі сторін, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, прийшов до висновку, що позов слід задовольнити виходячи з наступного. Квартира [ADDRESS] належить позивачам в рівних частках. В той же час, в квартирі зареєстрований, але більше двадцяти років не проживає колишній чоловік позивачки [PERSON] - відповідач [PERSON] Наявність такої реєстрації позбавляє позивачів як власників квартири належним чином нею володіти та розпоряджатися. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Також, згідно з вимогами ст. ст. 319, 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На час виникнення спірних правовідносин діяли норми Конституції України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Цивільного кодексу України 2003 року, Житлового кодексу України. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Проте відповідач не має права власності на квартиру або на її частку, в ній добровільно не мешкає, і не є членом сім'ї власників, тому їх позовні вимоги законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судові витрати у виді судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки [PERSON], оскільки згідно з квитанцією від 22 травня 2015 року саме нею він був сплачений за подання цього позову до суду. Враховуючи викладене,

Outcome: approved