Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради житловий будинок № 8 по вулиці Луговій в селі Торчиця належав до майна колгоспного двору, на час припинення якого 15 квітня 1991 року в ньому проживали, були його членами та згідно діючих на той час ст. ст. 120,123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України Про власність набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору [PERSON]Я, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках. [PERSON] в 1999 році та [PERSON] 1991 році вибули з вказаного колгоспного двору та після вибуття з нього не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору. 06 липня 2013 року померла [PERSON]. Спадщину після її смерті прийняла спадкоємці за заповітом її дочка [PERSON]. Спадкоємці за заповітом, діти спадкодавиці, [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини. 19 квітня 2013 року помер [PERSON]. Спадщину після його смерті прийняла його дочка [PERSON]. Спадкоємець за заповітом, дружина спадкодавця, [PERSON] подала заяву про відмову від прийняття спадщини. [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на імя померлих не видала, що позбавляє їх (позивачів) можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. Житловий будинок загальною площею 71,3 кв. метри житловою площею 34,1 кв. метри вартістю 261045 гривень. Земельна ділянка під будинком не приватизована. Позивачі просять визнати: - за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 06 липня 2013 року матері [PERSON] на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку та право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/4 частину вказаного житлового будинку, - за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті 19 квітня 2013 року батька [PERSON] на 1/4\~ частину даного будинку та право власності в порядку визначення частки з майна колгоспного двору на 1/4 частину вищевказаного житлового будинку. Позивачі в судове засідання не прибули, до суду позивачі подали заяви, відповідно до яких справу просять розглядати у їх відсутність, позовні вимоги підтримують (а. с. 91). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву, відповідно до якої проти задоволення позовних вимог сільська рада не заперечує, справу просить розглядати у відсутність представника сільської ради (а.с. 105). Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши заяву [PERSON] сільської ради про визнання вказаного позову, та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки (а. с. 15 -18) та довідки [PERSON] сільської ради (а. с. 34) житловий будинок № 8 по вулиці Луговій в с. Торчиця Ставищенського району Київської області, 1955 року побудови, належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору 15 квітня 1991 року в ньому проживали, були членами двору і в подальшому не вибули з двору та згідно діючих на той час ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України Про власність набули права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору, [PERSON] (голова двору), [PERSON] (дочка останньої), [PERSON] (зять голови двору) та [PERSON] (її внучка), кожен на ? його частину (а. с. 17-18). Також членами двору були [PERSON] та [PERSON] (внуки голови двору), які згодом відповідно до виписок за 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005 роки (а. с. 15-21) вибули з вказаного колгоспного двору в 1990 року та в 1999 році, відповідно, і більше у двір не поверталися, та після вибуття із вказаного двору не зверталися за витребуванням частки з майна колгоспного двору, і через сплив трирічного строку давності, передбаченого статтею 71 ЦК України (1963 р.), втратили право на її витребування. З матеріалів спадкової справи (а. с. 69- 83) встановлено, що 19 квітня 2013 року помер [PERSON] (а. с. 71), спадщину після смерті якого за законом прийняла його дочка [PERSON], як спадкоємець, яка постійно проживала із спадкодавцем на час смерті спадкодавця (час відкриття спадщини) відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261, 1268 ч. 3 ЦК України (а. с. 69, Спадкоємиця за законом, дружина спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини після смерті чоловіка відмовилась, подавши приватному нотаріусу Ставищенського РНО Київської області [PERSON] відповідну заяву відповідно до ст. 1273 ЦК України. (а. с. 44-57). З матеріалів спадкової справи (а. с. 36-68) встановлено, що 06 липня 2013 року померла [PERSON], спадщину після смерті якої за заповітом прийняла її дочка [PERSON], подавши приватному нотаріусу Ставищенського РНО Київської області [PERSON] заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269, 1270 ЦК (а. с. 36, 43, 45). Інші спадкоємці за заповітом, діти спадкодавиці, [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини на користь [PERSON] у встановлений шестимісячний строк відповідно до ч. 1 ст. 1274 ЦК України (а. с. 37, 38). [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на спірний житловий будинок на імя спадкодавців за їх життя не видавала (а. с. 32). До 01.01.2013 року право власності КП КОР «Південне БТІ» на вказаний будинок не реєструвало (а. с. 29). В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на нерухоме майно за адресою № 8 по вулиці Луговій в селі Торчиця Ставищенського району Київської області відсутні (а. с. 101). Житловий будинок загальною площею 71,3 кв. метри житловою площею 34,1 кв. метри вартістю 261045 гривень (а.с. 24-28) розташований на земельній ділянці, яка не приватизована (а. с. 30). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] (за життя), як голова колгоспного двору, [PERSON] (за життя), [PERSON] та [PERSON], як члени двору, набули право власності на вищевказаний житловий будинок, як члени колгоспного двору, відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.), кожен на ? його частину; після смерті 19 квітня 2013 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частину вказаного будинку набула позивач [PERSON]; після смерті 6 липня 2013 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/4 частину вказаного будинку набула позивач [PERSON], а і оскільки представником відповідача [PERSON] сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок та в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved