Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2018 року позивачі [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивачі вказали, що проживають та є власниками житлового будинку по вул. Центральна,32 в с. Великі Чорнокінці Чортківського району Тернопільської області. В будинку зареєстровані дочка [PERSON] та внук [PERSON], однак вони не проживають протягом останніх двох років. Їхня реєстрація в будинку створює незручності, оскільки позивачам доводиться сплачувати комунальні послуги в більшому розмірі, вони не має можливості оформити субсидію. Тому позивачі просять визнати [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. Позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять задовольнити. Відповідачка [PERSON] та [PERSON]. в судове засідання не зявилися, від неї надійшла заява, в якій вона просить суд справу розглядати за їхньою відсутності, позовні вимоги визнають повністю. Суд, вислухавши позивачів та представника позивачів, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником ? частини будинку на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом, ще ? частина будинку йому належить на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а ? частина домоволодіння належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В будинку позивачів значаться зареєстрованими відповідачі [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], які фактично там не проживають і будинком не користуються більше року. Актом обстеження встановлено, що громадяни [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку по вулиці Центральна №32 зареєстровані, але не проживають з червня 2016 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 352,40 гривень згідно квитанції Чортківського відділення Тернопільської філії "Приватбанк" 0.0.1124169559.1 від 03 вересня 2018 року, що становить 176 гривні 20 копійок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved