Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги мотивує тим, що шлюб з відповідачем вони зареєстрували 24 жовтня 1992 року у виконавчому комітеті Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №09. Від сіпльного проживання у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] та дочка, [PERSON] , [INFO] . З відповідачем, прожили у спільному шлюбі 27 років. Причиною звернення в суд із позовною заявою про розірвання шлюбу, зазначає що в останні роки не можуть, як сім`я проживати разом, виконуючи сімейні обов`язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми. Вони постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки та непорозуміння на грунті ревнощів в присутності дітей нанесли їй душевні травми. Чоловік їй неоднаразово зраджував. Вважає, що такі відносини можуть в подальшому суттєво вплинути на психіку їх неповнолітніх дітей, погляди на життя, в тому числі, на життя в шлюбі та формування їх світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та дружиною, які є основою будь-якої сім`ї. Вона неоднаразово звертала увагу чоловіка на необхідність змінити свою поведінку, однак відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Відповідач, особисто вирішив сам розірвати з нею будь-які стосунки, пішов з помешкання, де вони спільно проживали до своїх батьків. Відповідач матеріально не забезпечує та не приймає участі у вихованні дітей. На даний час, відповідач, знаходиться на сезонних роботах в м. Києві. З цих та інших об`єктивних обставин вважає, що шлюб між ними існує лише формально, примирення з підстав, наведених вище, та інших суб`єктивних обставин, не являється можливим. Крім того, зважаючи на те, що розірвання шлюбу подружжя не звільняє того з подружжя, котрий проживає чи проживатиме сам, від виконання обов`язків по вихованню та утриманню неповнолітніх дітей, вважає за необхідне пред`явити до відповідача цивільний позов про стягнення з нього аліментів на її користь, як особи, з якою проживають малолітні діти, на їх утримання, у зв`язку із чим в цій частині позовних вимог суть позову зводиться до наступного. Відповідач, постійного місця роботи не має, однак працює на сезонних роботах, тому слід вважати, що його дохід (заробіток) є нерегулярним та мінливим. Звертає увагу суду на те, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обов`язкового утримання з його боку. Вона змушена сама утримувати та виховувати неповнолітніх дітей, при тому що вона отримує лише соціальну допомогу, як малозабезпечена сім`я та компенсацію за надання соціальної послуги інваліда 3-ї групи, якої недостатньо для належного, необхідного та достатнього забезпечення і утримання неповнолітніх дітей та її особистого проживання. На підставі наведеного, просила винести рішення яким шлюб між ними розірвати. Після реєстрації розірвання шлюбу залишити їй прізвище - [PERSON] . Стягнути з відповідача на її користь, аліменти на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] та дочки, [PERSON] , [INFO] , встановивши їх у твердій грошовій сумі по 1109 гривень, щомісячно, на кожну дитину окремо, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць. Ухвалою судді Рахівського районного суду Закарпатської області, Марусяк М.О. від 06.04.2020 відкрито провадження у справі. Вирішено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження. Надано відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі, для подання відзиву на позовну заяву. Сторони в судове засідання не викликались, відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України. З реєстру про вручення поштових відправлень слідує, що відповідач, [PERSON] отримав ухвалу про відкриття провадження по справі - 21 липня 2020 року, однак відзиву чи клопотання про надання строку на примирення на день судового розгляду справи не надав. Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи, що відповідачем у встановлений законом строк відзив не подано, в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд, прийшов до наступного висновку. Згідно частини 1 статті 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 24 жовтня 1992 року у виконкомі Білинської сільської ради Рахівського району Закарпатської області, про що складено відповідний актовий запис №09. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка, [PERSON] , [INFO] , батьком яких, згідно свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 20 листопада 2002 року та серії [NUMBER] від 25 серпня 2010 року записано відповідача, [PERSON] . Наразі діти перебувають на утриманні матері, яка є позивачем у справі. Відповідач, в порушення своїх батьківських обов`язків, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Позивач, [PERSON] проживає у житловому будинку [ADDRESS] . Вказані обставини підтверджуються довідкою виконавчого комітету Білинської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області №267 від 10.03.2020 та актом обстеження матеріально-побутових умов від 10.03.2020 . Відповідно до ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В роз`ясненнях Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Поряд з цим у відповідності до ч.1 ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Із статті 56 СК України вбачається, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. Позивач, [PERSON] , у позовній заяві зазначила, що миритися з чоловіком за будь-яких обставин не бажає. Відповідач, [PERSON] відзиву на позов чи клопотання про надання строку на примирення не подавав. Таким чином, враховуючи, що шлюб [PERSON] та [PERSON] не може бути збережений, оскільки зазначені обставини свідчать про те, що він фактично розпався, спільне життя подружжя і збереження сім`ї стало неможливим, його формальне існування обмежує особисту свободу позивача, порушує її особисті інтереси, що має істотне значення. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач, [PERSON] , як особа, яка змінила своє прізвище при реєстрації шлюбу, виявила бажання залишити собі прізвище - [PERSON] . Згідно вимог ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до статті 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років становить: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень; Таким чином, станом на сьогоднішній день мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 929,50 грн. для дитини віком до 6 років та 1159 грн. для дитини віком від 6 до 18 років. Згідно ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Крім того, у відповідності до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів на одну дитину має бути відповідним вартісній величині, достатній для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Виходячи з наведеного, суд вважає, що відповідач зобов`язаний надавати дітям утримання, достатнє для задоволення їх розумних потреб, враховуючи стан здоров`я дітей, їх матеріальне становище, а також зі свій стан здоров`я та матеріальне становище. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач надала достатньо доказів того, що неповнолітні діти: дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на її утриманні та не мають самостійного доходу, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Поряд з цим, відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, відзив на позов не подано, за таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Аліменти на утримання дитини згідно ст.191 СК України присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви, в даному випадку з 11.03.2020. В силу вимог ст.115 Сімейного Кодексу України, рішення суду про розірвання шлюбу, після набранням ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення, для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб. Отже, копію рішення суду, після набрання ним законної сили, слід надіслати до Рахівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), для виконання. Питання про відшкодування судових витрат позивачем не ставилося. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач, [PERSON] при пред`явленні позову щодо вимоги про стягнення аліментів, була звільнена від сплати судового збору, на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог ст.141 ЦПК України, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в сумі 840 грн. 80 коп. В силу ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved