Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, інфляційних втрат та 3% річних на загальну суму 21440.13 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 13.07.2015 року відповідач взяла у неї в борг гроші в сумі 20000.00грн., які зобов»язувалася повернути до 01.12.2015 року, про що дала відповідну розписку, проте, на момент звернення до суду відповідач свої зобов»язання не виконала, жодних дій щодо повернення боргу не вчиняє, що і змусило [PERSON] звернутися до суду з даним позовом. Учасники провадження в судове засідання не з»явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце його проведення; представник позивача надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги [PERSON] про стягнення суми боргу визнала в повному обсязі, проти стягнення судових витрат, пов»язаних з наданням позивачу правової допомоги адвокатом в розмірі 2000.00 грн. заперечує; вважає, що 300.00 грн. буде достатньо на відшкодування вищевказаних судових витрат. Судом на підставі ч.2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України (надалі також - ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч. 2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 202 ЦК України зазначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Згідно з висновками Верховного Суду України, викладеними у Постанові від 18.09.2013 р. у справі № 6-63цс13 про стягнення боргу за договором позики, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Зважаючи на вказане в судовому засіданні доведено факт одержання відповідачем позики від позивача; вимог про визнання недійсним договору позики, в тому числі і з підстав вчинення насильства, погроз, обману, внаслідок помилки, чи з будь-яких інших підстав [PERSON] до позивача не пред'являла. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Крім цього, згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Як було встановлено в судовому засіданні, 13.07.2015 року відповідач отримала у позику від позивача грошові кошти в сумі 20000 грн., які зобов»язалася повернути до 01.12.2015 року, що підтверджується розпискою, яка наявна в матеріалах справи (а.с.4.27), проте на день розгляду справи вищевказаний борг не повернула. За таких обставин, виходячи з того, що [PERSON] прострочила виконання грошового зобов»язання і її борг складає 20000 грн., суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача 3% річних, розмір яких становить 300.13 грн. та інфляційних втрат, які становлять 1140.00 грн. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідач в судове засідання не з»явилася, своїм правом надати суду пояснення та заперечення проти позову не скористалась, розрахунки, надані позивачем не спростувала. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. Позивачем понесені і документально підтверджені судові витрати у виді сплати судового збору в розмірі 551.20 грн., які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі. Що стосується витрат, пов»язаних з наданням позивачу правової допомоги в розмірі 2000.00 грн., то суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно ст. 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та адвокатом [PERSON] 31.05.2016 року було укладено договір про надання правової допомоги, п.4.1 якого встановлено, що винагорода за послуги адвоката становить 2000 грн., які згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера №16 від 31.05.2016 року сплачені позивачем адвокату. Проте, враховуючи ступінь складності справи, час достатній для підготування позовної заяви, обсяг та обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку, що відшкодуванню на користь позивача підлягає 1000.00 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved