Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, вказав, що з 05.03.2011 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина - [PERSON] , [INFO] .12.12.2014 року за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між нею та відповідачем було розірвано. З листопада 2012 року вони з відповідачем припинили спільне проживання. Відповідач переїхав в іншу квартиру та перестав приймати участь у вихованні сина і надавати будь-яку матеріальну допомогу. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно дитини - [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] у судовому засіданні 04.10.2019 року позовні вимоги підтримала в повному обсязі покладаючись на обставини викладені у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відзиву на позовну заяву до суду не надавав. Представник служби у справах дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради до суду не з`явився. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Вислухавши позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] та [PERSON] з 05.03.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбу, актовий запис № 76, 12.12.2014 року за рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. Рішення набрало законної сили 10.02.2015 року (а.с. 10, 11, 12-13 - копії свідоцтв про шлюб, про народження, рішення суду). Відповідач [PERSON] ухиляється від утримання сина [PERSON] , не приймає участі у його вихованні та не цікавиться його життям. Дитина [PERSON] навчається в Криворізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 108, та його батько [PERSON] , не приводить сина до школи і не забирає зі школи, не спілкується з вчителями з приводу успішності навчання та поведінки, не бере участі в шкільних зборах та заходах які організовує школа для учнів і батьків. За місцем мешкання дитини [PERSON] , за за адресою: [ADDRESS] , відповідач не мешкає з листопада 2012 року, участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 14 - довідка КЗШ № 108, а.с. 15 - акт з місця мешкання). Вказані обставини підтверджено поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які зазначили про період, коли бачили відповідача востаннє. Таким чином, судом встановлений факт ухилення від виконання відповідачем батьківських обов`язків, що є підставою відповідно до ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, так як не піклується про нього, не займається його вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров`ям дитини. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесід з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються зазначеної справи. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 08.05.2019 року № 8/22-2132 виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . З висновку також вбачається, що відповідач у телефонній розмові відмовлявся прийти до служби у справах дітей та повідомив, що питання щодо позбавлення його батьківських прав його не цікавить. Суд вважає за необхідне прийняти його до уваги при винесенні рішення, оскільки він обґрунтований. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Враховуючи письмові докази по справі, те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, не цікавиться здоров`ям дитини, не дбає про її фізичний та розумовий розвиток, не спілкується з нею, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений нею судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved