Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Адміністрація КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» звернулася до суду з вказаною заявою мотивуючи її тим, що [PERSON], [INFO] здобула середню освіту, працювала кондитером, після 1 курсу була зґвалтована, перенесла гінекологічну операцію. Після цього працювала в Конотопі швачкою. Інвалід ІІ групи безстроково. Психічно хвора з 1988 року. З цього часу 14 разів була госпіталізована в ЧПНЛ. До КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» переведена з Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні 04 червня 2004 року. Після переводу 20 разів поступала до Валківської психіатричної лікарні, останній раз поступила 09 листопада 2015 року де знаходиться по теперішній час. Рішенням Прилуцького міськрайнного суду Чернігівської області від 18 грудня 2006 року, [PERSON] визнана недієздатною та призначено її опікуном [PERSON]. У судовому засіданні лікар-психіатр підтримав подану заяву, проти якої не заперечує і прокурор. Опікун [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений. Психічний стан [PERSON] не дозволяє їй знаходитися в судовому засіданні. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] інвалід ІІ групи безстроково. Психічно хвора з 1988 року. З цього часу 14 разів була госпіталізована в ЧПНЛ. До КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» переведена з Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні 04 червня 2004 року. Після переводу 20 разів поступала до Валківської психіатричної лікарні, останній раз поступила 09 листопада 2015 року де знаходиться по теперішній час. Рішенням Прилуцького міськрайнного суду Чернігівської області від 18 грудня 2006 року, [PERSON] визнана недієздатною та призначено її опікуном [PERSON]. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 Закону визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевно хворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі в примусовому порядку. Зі змісту заяви та висновку комісії лікарів-психіатрів КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» вбачається, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих, її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, а тому на думку суду не продовження її госпіталізації в психіатричному закладі в примусовому порядку завдасть шкоди її здоров'ю та може у подальшому завдати шкоди здоров'ю інших осіб, скоювати будь-які неправомірні дії (а.с. 3). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі в примусовому порядку до 6 місяців, оскільки вона страждає тяжким психічним розладом, внаслідок чого неспроможна задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. На підставі викладеного,

Outcome: approved