Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-22 00:00:00

В січні 2019 року позивач звернулася до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі типового договору № 7 найму житлового приміщення в будинках житлового фонду територіальної громади м.Торецька вона є наймачем житлового приміщення, яке розташоване за адресою: м.Торецьк, вул.Шмідта, 4/1. Крім неї за вказаною вище адресою зареєстрований також [PERSON], [INFO]. Зазначає, що відповідач [PERSON] у вказаній вище квартирі ніколи не проживав, не бере участі в її утриманні, не сплачує комунальні платежі. Зазначає, що їй важко підтримувати приміщення у належному стані, їй приходиться сплачувати фактично надані комунальні послуги за кожну зареєстровану в приміщенні особу, що тягне за собою додаткові матеріальні збитки. Відсутність відповідача, перешкоджає позивачу скористатися правом на оформлення субсидії. Вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку та скористатися правом на оформлення субсидії. Позивач в судове засідання не прибула, просила справу розглянути за її відсутністю, наполягала на задоволенні вимог. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформувала. Уповноважений представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору КП «Торецьккомсервіс» в судове засідання не прибув, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з типового договору № 7 найму житлового приміщення в будинках житлового фонду територіальної громади м.Торецька від 21.01.2019, позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. Згідно довідки б/н від 24.04.2018 року (а.с.6), відповідач по справі [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO]. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сімї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом зясовано той факт, який повністю узгоджується з актом від 06.10.2017 року (а.с. 7), що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], однак за вказаною адресою відповідач з дня прописки не поживає, оскілки знаходиться в Криму. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] з 2014 року, тобто понад півроку, без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved