Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

В травні 2016 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є власником квартири [ADDRESS] м. Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Крім нього, за вказаною адресою також зареєстрована його донька Ґрьонквіст [PERSON]. Проте, з 2008 року вона не проживає в його квартирі. На теперішній час його дочка проживає в Швеції і повертатися в місто не збирається. У звязку з цим йому самому приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в його помешканні, тощо. Вважає, що доньку необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання Ґрьонквіст [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно заявнику для зняття останньої з реєстраційного обліку за адресою Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Представник позивача в судовому засіданні також підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені вимоги визнає проти їх задоволення не заперечує. Свідок [PERSON] суду зазначила, що вона є матірю Ґрьонквіст [PERSON]. Суду підтвердила, що їх донька в 2008 році виїхала до Швеції, де проживає по теперішній час. В Швеції донька вийшла заміж і повертатися до м. Торецька не збирається. На даний час вона оформлює громадянство в Швеції. Вислухавши пояснення всіх учасників судового засідання, показання свідка, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Згідно положень ст.ст. 317, 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення\~ або\~ не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено на підставі свідоцтва про народження (а.с. 7) та свідоцтва про зміну імені (а.с. 6) позивач по справі [PERSON] є батьком відповідача Ґрьонквіст [PERSON]. Відповідно до правовстановлюючих документів на квартиру (а.с. 9-12) позивач по справі [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] м. Торецька (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Згідно довідки про склад сім'ї відповідач по справі Ґрьонквіст [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO] (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS], тобто за адресою позивача по справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом зясовано той факт, який повністю узгоджується з показаннями свідка [PERSON], що донька позивача по справі Ґрьонквіст [PERSON] в 2008 році виїхала до Швеції, де проживає до наступного часу. Тому позивач по справі вимушений нести всі витрати по утриманню квартири, сплаті комунальних послуг, тощо. Факт того, що відповідач Ґрьонквіст О.І. не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом вуличного комітету (а.с. 8). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач Ґрьонквіст О.І. з 2008 року, тобто понад один рік, без поважних причин відсутня за місцем своєї реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved