Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] після смерті якого залишилося спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS]. Бажаючи оформити спадщину, нотаріусом їй було відмовлено в цьому, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно і рекомендовано звернутися в суд. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивачка [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує та просить такі задоволити. Відповідачка [PERSON] подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, визнає позовні вимоги [PERSON] Відповідач [PERSON] подав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує відносно заявлених [PERSON] позовних вимог. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до таких висновків. В судовому засіданні достовірно встановлено, що [INFO] в м.Виноградів помер батько позивачки - [PERSON]. Дана обставина стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2009 року. Після його смерті відкрилась спадщини, зокрема, на житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] Закарпатської області. Батьком позивача за життя заповітного розпорядження залишено не було. Спадкоємцями до майна померлого за законом першої черги є його дружина та діти - сторони по справі. Як вбачається з свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 13.06.2001 року, що видане на підставі розпорядження голови Виноградівської РДА №326 від 12.06.2001 року, [PERSON] є власником жилого будинку в [ADDRESS]. Однак, вказане свідоцтво втрачено, у позивачки залишилася лише його копія. Згідно довідки Чорнотисівської сільської ради №445 від 21.04.2017 року власником житлового будинку в [ADDRESS] являється [PERSON], який помер [INFO] згідно погосподарської книги №1 особового рахунку [NUMBER]. Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» №223 від 07.04.2017 року вбачається, що житловий будинок, який розташований в [ADDRESS], будівництвом завершений, рахується за [PERSON] В зв'язку з необхідністю прийняття спадщини, що залишилася після смерті батька, позивачка звернулася із заявою до державного нотаріуса Виноградівської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 Цивільного кодексу України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивачка надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивачка [PERSON] як спадкоємець після смерті спадкодавця батька [PERSON] має законне право на визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування.

Outcome: approved