overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з заявою до зацікавленої особи - Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, в якій просить встановити факт належності свідоцтва про забудову садиби в Миколаївській області, Новоодеського району, с. Матвєєвка по вул. Фрунзе, буд. 81а (на даний час м. Миколаїв, вул. Маршала Чуйкова, 81а), земельна ділянка під забудову виділена рішенням виконкому Матвіївської сільради, а забудова дозволена згідно рішення виконкому Новоодеської райради № 413 від 17 листопада 1981 року - належним гр. [PERSON], померлій 22 травня 2010 року. Заявники та представник зацікавленої особи в судове засідання не зявились. Згідно наданих заяв, просять справу слухати без їх участі. Заявник вимиоги заяви підтримує в повному обсязі. Дослідивши докази, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. [PERSON] народилась 19 липня 1952 року. Її батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. 17 квітня 1958 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. [PERSON] змінила прізвище на "Вержбицька". 22 травня 2010 року [PERSON], померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-ФП № 118803. Заявник вчасно звернулась до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її матері. Разом з цим, 25 вересня 2014 року державний нотаріус своєю постановою відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити факт належності спадкового майна спадкодавцю 9помилка в прізвищі). Рішенням виконкому Новоодеської районної ради народних депутатів від 17 листопада 1981 року № 413 [PERSON] відведено земельну ділянку для індивідуальної забудови житлового будинку за адресою: м. Нова Одеса, с. Матвіївка, вул. Фрунзе, 81а. Разом з цим, свідоцтво на забудову садиби за вказаною адресою, на підставі вищезазначеного рішення, було видано на ім'я [PERSON]. Як вбачається з відомостей, наданих ММБТІ 12 грудня 2014 року за вихідним № 2/5846, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами № 81а по вул. Маршала Чуйкова (раніше вулиця Фрунзе) в м. Миколаєві зареєстровано за [PERSON] Згідно рішення виконкому Матвіївської сільської ради № 25 від 31 березня 1987 року про прийняття індивідуального домоволодіння, забудовником та власником вказаного будинку є саме [PERSON]. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті встановлюється в судовому порядку. Отже, оскільки обставинами справи підтверджується, що свідоцтво на забудову садиби належить [PERSON], яка померла 22 травня 2010 року, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 16, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, 66. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просила розглядати справу без її участі, позов підтримує, на заочний розгляд справи згодна. Причини неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з довідки форми № 3, виданої ТОВ ЖЕК "Забота" 08 травня 2015 року за № 1290, заявник є членом сім'ї основного квартиро наймача за адресою: [ADDRESS]. Відповідач також зареєстрований за вищевказаною адресою з 2007 року. разом з цим, з акту від 07 травня 2015 року вбачається, що [PERSON] з 2014 року та по теперішній час не проживає за адресою своєї реєстрації. В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки відомості про поважність причин відсутності відповідача за місцем постійного проживання не надані, суд вважає, що він втратив право користування квартирою № 16, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв, вул. Севастопольська, 66. Вказані обставини в повному обсязі підтверджуються матеріалами цивільної справи. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

В травні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві вказували, що відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; просив стягнути заборгованість по кредитному договору № 001-16505-180411 від 18.04.2011 року в розмірі 1008,93 грн., яка саме складається тіла кредиту - 1008,93 грн., простроченого тіла кредиту - 0,00 грн., заборгованості за відсотками - 0,00 грн., заборгованості за комісіями - 0,00 грн., та сплату судових витрат покласти на відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд знайшов позов таким, що підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; заборгованість по кредитному договору № 001-16505-180411 від 18.04.2011 року в розмірі 1008,93 грн., яка саме складається тіла кредиту - 1008,93 грн., простроченого тіла кредиту - 0,00 грн., заборгованості за відсотками - 0,00 грн., заборгованості за комісіями - 0,00 грн. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором; щомісячні платежі здійснював нерегулярно, чим порушував права позивача, що спричинило подання позовної заяви та нарахування штрафів. Станом на 09.04.2015 року [PERSON] має сплатити ПАТ «ДельтаБанк» заборгованість в розмірі 1008,93 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В травні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві вказували, що відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; просив стягнути заборгованість по кредитному договору № 006-16505-010211 від 01.02.2011 року в розмірі 3359,17 грн., яка саме складається тіла кредиту - 1583,73 грн., простроченого тіла кредиту - 599,02 грн., заборгованості за відсотками - 1176,42 грн., заборгованості за комісіями - 0,00 грн., та сплату судових витрат покласти на відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Суд враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд знайшов позов таким, що підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; заборгованість по кредитному договору № 006-16505-010211 від 01.02.2011 року в розмірі 3359,17 грн., яка саме складається тіла кредиту - 1583,73 грн., простроченого тіла кредиту - 599,02 грн., заборгованості за відсотками - 1176,42 грн., заборгованості за комісіями - 0,00 грн. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором; щомісячні платежі здійснював нерегулярно, чим порушував права позивача, що спричинило подання позовної заяви та нарахування штрафів. Станом на 20.04.2015 року [PERSON] має сплатити ПАТ «ДельтаБанк» заборгованість в розмірі 3359,17 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В травні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві вказували, що відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; просив стягнути заборгованість по кредитному договору № 007-16505-160811 від 16.08.2011 року в розмірі 14812,66 грн., яка саме складається тіла кредиту - 8332,24 грн., простроченого тіла кредиту - 2286,31 грн., заборгованості за відсотками - 4194,11 грн., заборгованості за комісіями - 0,00 грн., та сплату судових витрат покласти на відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Суд враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд знайшов позов таким, що підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; заборгованість по кредитному договору № 007-16505-160811 від 16.08.2011 року в розмірі 14812,66 грн., яка саме складається тіла кредиту - 8332,24 грн., простроченого тіла кредиту - 2286,31 грн., заборгованості за відсотками - 4194,11 грн., заборгованості за комісіями - 0,00 грн. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором; щомісячні платежі здійснював нерегулярно, чим порушував права позивача, що спричинило подання позовної заяви та нарахування штрафів. Станом на 20.04.2015 року [PERSON] має сплатити ПАТ «ДельтаБанк» заборгованість в розмірі 14812,66 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

В травні 2015 року до суду надійшла позовна заява ПАТ «Дельта Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позовній заяві вказували, що відповідач [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; просив стягнути заборгованість по кредитному договору № 020-16508-281210 від 28.12.2010 року в розмірі 20880,33 грн., яка саме складається тіла кредиту - 9860,46 грн., простроченого тіла кредиту - 3739,54 грн., заборгованості за відсотками - 7280,33 грн., заборгованості за комісіями - 0,00 грн., та сплату судових витрат покласти на відповідача [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Суд враховуючи факт повторної неявки відповідача в судове засідання та неповідомлення відповідачем про причини неявки до суду на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України вважає за можливе розглянути справу по суті у відсутність неприбувшого відповідача на підставі наявних у справі доказів з ухваленням по справі заочного рішення. Вивчивши матеріали справи, суд знайшов позов таким, що підлягає задоволенню повністю. Судом встановлено, що [PERSON] своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконувала, що призвело до прострочення платежів як за кредитом, так і за процентами; заборгованість по кредитному договору № 020-16508-281210 від 28.12.2010 року в розмірі 20880,33 грн., яка саме складається тіла кредиту - 9860,46 грн., простроченого тіла кредиту - 3739,54 грн., заборгованості за відсотками - 7280,33 грн. Відповідач [PERSON] належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитним договором; щомісячні платежі здійснював нерегулярно, чим порушував права позивача, що спричинило подання позовної заяви та нарахування штрафів. Станом на 20.04.2015 року [PERSON] має сплатити ПАТ «ДельтаБанк» заборгованість в розмірі 20880,33 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 п. 22 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 22 грудня 2006 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 14. Від шлюбу вони мають двох дітей: дочку [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO]. З відповідачкою разом не проживають більше року, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім'я розпалася та існує формально, тому позивач прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 22 грудня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 14. Від шлюбу у них є двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON] [INFO]. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

В травні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 26 лютого 2002 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Нагірянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. З листопада 2013 року шлюбні відносини між ними припинились, основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між сторонами взаєморозуміння та довіри. Діти залишилися проживати з відповідачкою, проте він добровільно взяв на себе обов'язок матеріального утримання та виховання дітей. Примирення між ними неможливе, тому просить шлюб розірвати. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, від неї до суду надійшла заява, в якій вона просить розгляд справи проводити у її відсутності, позов визнає та просить його задовольнити в повному об'ємі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 26 лютого 2002 року сторони зареєстрували шлюб в Нагірянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від шлюбу в них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. З листопада 2013 року шлюбні відносини між сторонами припинились і причиною цьому стали сварки та непорозуміння, відсутність довіри між ними. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved