Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про надання права на виїзд за кордон малолітньої дитини без згоди батька. В судовому засіданні представник позивача по справі [PERSON]- [PERSON] позов підтримав, уточнивши позовні вимоги з мотивів, викладених в позовній заяві, який просить задоволити. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання не прибув, однак про час і місце слухання справи був повідомлений вчасно належним чином через оголошення в пресі в газеті «Галичина» № 149 (4902) від 03-04 жовтня 2014 року. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України / постановляє заочне рішення /. Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, перевіривши матеріали справи прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступних підстав: Згідно ч.2 ст. 4. Закону України" Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини для її виїзду за кордон проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків аба законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. З відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини ( ч.1,2 ст. 155 СК України) . В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі проживали в зареєстрованому шлюбі, який 13.10.2010 року розірвано в судовому порядку / а.с.7/. Від шлюбу у сторін по справі народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем по справі та перебуває на її утриманні та вихованні і про що ствердив в судовому засіданні представник позивача по справі [PERSON] - [PERSON] Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 13.10.2014 року з відповідача по справі [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття / а.с.8/. Згідно медичної довідки №168 від 11.07.2014 року дитина сторін по справі дочка [PERSON], [INFO] часто хворіє респіраторними захворюваннями і їй рекомендовано оздоровлення / а.с.20/. Як встановлено в судовому засіданні позивач по справі [PERSON] має намір тимчасово вивезти неповнолітню дочку за кордон, а саме: в республіку Чехія для відпочинку та оздоровлення. Жодних контактів з відповідачем у неї не має, і місце проживання його не відоме, в зв'язку з цим остання не має змоги отримати від відповідача по справі [PERSON] згоди на виїзд неповнолітньої дитини - дочки [PERSON], [INFO] за межі України. У відповідності до п.2 Протоколу №4 Міжнародної Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1959 р.), ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод людей. Стаття 3 цього ж протоколу передбачає, що нікого не може бути позбавлено права в'їзду на територію держави, громадянином якої він є. За змістом ст.ст.3,6 Конвенції про права дитини(20.11.1989 р.), ратифікованої Постановою ВРУ №789-Х11 від 27.02.1991 р., держави-учасниці забезпечують, що першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, їй необхідно забезпечити такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, і що держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Статтею 8 Конвенції передбачено, що держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ст. 8 Закону України « Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Статтею 12 СК України встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На підставі ст. 7 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.п. 16,18 «Правил оформлення і видачі паспортів громадянина України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» оформлення паспорта /проїзного документа/ здійснюється на підставі заяви батьків ( законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Судом не встановлено, що на даний час існують будь-які обмеження для надання дозволу на виїзд за кордон для відпочинку та оздоровлення малолітній [PERSON] Враховуючи, що згоду батька [PERSON] на тимчасовий виїзд за кордон малолітньої доньки [PERSON] отримати неможливо, а її тимчасовий виїзд за кордон разом з мамою [PERSON] для відпочинку в республіці Чехія необхідний для здорового розвитку малолітньої, а тому суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задоволити. Крім того, слід стягнути з відповідача по справі [PERSON] в користь позивача по справі [PERSON] судові витрати по справі, а саме: 243 грн. 60 коп. судового збору та 120 грн. за розміщення оголошення у пресі, а всього 363 грн. 60 коп. А тому суд, оцінюючи здобуті докази по справі, прийшов до висновку про задоволення позову. На підставі Протоколу №4 Міжнародної конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 р.(Рим 04.11.1950р), Конвенції про права дитини (20.11.1989р.), ст.33 Конституції України, ст.ст. 12,154,155 СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved