Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить стягнути з [PERSON] на свою користь суму боргу за договором позики від 04.07.2013 року у розмірі 27 364, 07 доларів США., за договором позики від 25.07.2013 року у розмірі - 3 622, 07 доларів США, а також судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 04 липня 2013 року між сторонами укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач передав відповідачу грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики, повернення боргу повинно було здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 05.09.2013 року. Окрім того, відповідач зобов'язалась сплачувати щомісячно 2% від суми позики. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] 25 липня 2013 року було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого позивач додатково передала відповідачу грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, про що складено відповідну розписку. Відповідно до умов договору позики, повернення боргу повинно було здійснюватися шляхом повернення всієї суми боргу у строк до 25.08.2013 року. В подальшому сторони домовились, що строк повернення загальної суми боргу за договорами позики продовжений до 25.10.2013 року. У порушення умов розписок, відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконує, у визначений строк борг не повернула. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Також зазначила, що у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причин неявки суду не повідомила, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. Як вбачається із матеріалів справи між [PERSON] та [PERSON] 04.07.2013 року укладено договір позики, що оформлено письмовою розпискою, відповідно до якого [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 20 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 2% щомісячно від суми позики. Згідно умов договору [PERSON] зобов'язалась повернути всю суму боргу у строк до 05.09.2013 року. Крім того, між [PERSON] та [PERSON] 25 липня 2013 року укладено договір позики, що також оформлено письмовою розпискою, відповідно до якого [PERSON] додатково отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 4 000 доларів США, із кінцевім терміном повернення заборгованості 25.08.2013 року. В подальшому [PERSON] та [PERSON] домовились про продовження строку повернення грошових коштів за договорами позики до 25.10.2013 року. Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Приписами ч. 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Судом встановлено, що відповідач [PERSON] належним чином свої зобов'язання не виконувала, у визначені договором строки погашення заборгованості не здійснила, внаслідок чого у відповідача перед позивачем станом на 26.11.2014 року склалась заборгованість: за договором позики від 04.07.2013 року - сума основного боргу у розмірі 20 000, 00 доларів США, проценти у розмірі 6 679, 00 доларів США; за договором позики від 25.07.2013 року - сума основного боргу у розмірі 3 500, 00 доларів США. У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми. У зв'язку із простроченням відповідачем сплати суми основного боргу, позивачем нараховано: за договором позики від 04.07.2013 року 685, 07 доларів США річних; за договором позики від 25.07.2013 року 122, 07 доларів США річних. Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем складає 30986,14 доларів США. При цьому, стягненню за рішенням суду заборгованість підлягає у грошовій одиниці - гривні, з огляду на наступне. Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України). Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету. Отже, заборгованість за договорами позики підлягають стягненню у національній грошовій одиниці - гривні. Згідно відомостей Національного банку України, станом на день винесення рішення, 18.02.2015 року офіційний курс гривні по відношенню до іноземних валют встановлено в розмірі за 100 доларів США, 2 679, 96 грн. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, матеріалів справи та враховуючи, що відповідач взяті на себе зобов'язання за договором позики належним чином не виконує, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача боргу на загальну суму 830 118,69 грн. Таким чином, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved