Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 28.08.2017 року звернуся позивач з позовом до Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» в якому просила визнати незаконним та скасувати наказ головного лікаря КУ «Міська клінічна лікарня №1» №15-адм від 05.04.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на працівника 1-го гінекологічного відділення». В обґрунтування позову відзначила, що працює на посаді лікаря акушера-гінеколога для надання екстреної допомоги 1 гінекологічного відділення КУ «Міська клінічна лікарня №1» з 2002 року. Наказом головного лікаря вона була притягнуто до дисциплінарної відповідальності нібито за неналежне виконання нормативно-правових актів з лікування хворої та оформлення документації. Вважає наказ незаконним та таким, що винесений з особистих мотивів головного лікаря [PERSON] З дозволу зав.гінекологічного відділення [PERSON] позивач брала участь у лікуванні хворої, яка поступила для надання екстреної допомоги 17.03.2017 року. Основним лікарем, яка повинна була вести всю документацію була [PERSON] Всі документи та дослідження, в тому числі аналізи були проведені та результати містилися в картці. Хвора в результаті лікування залишилася задоволеною та здоровою. У наказі вказано, що позивачем не було здійснено необхідного дослідження, проте хвора надала дослідження, які були зроблені в іншій лікарні, тому результати досліджень були. Вказує на суперечність пункту 4 і 5 наказу. Вказує, що у наказі зазначено про порушення ведення медичної картки: відсутність щоденника спостереження від 27.03.2017 року, відсутність підпису зав.відділення про проведення огляду чи відсутність цього огляду, відсутність відмітки про порушення режиму з боку хворої, проте вирішення таких питань, на думку позивача, не входить до її обов'язків. Вказує, що вона не була ознайомлена з наказом у передбачений законом термін, а тільки 22.05.2018 року. Справа, на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Кравчук Т.С. Ухвалою суду від 29.08.2017 року провадження у справі відкрите. Ухвалою суду від 31.10.2017 року витребувана від КУ «Міська клінічна лікарня №1» медична картка №3087, пояснювальні записки [PERSON] та [PERSON] До суду надійшли заперечення представника КУ «Міська клінічна лікарня №1» Ярош Н.І. на позовну заяву, згідно яких просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на наступне. За особистим проханням позивача та з дозволу завідувача 1 гінекологічного відділення [PERSON] позивачу було дозволено вести лікування пацієнтки (медична картка №3087), однак яка працювала на посаді лікаря акушер-гінеколога для надання екстреної допомоги, що не передбачає ведення стаціонарних пацієнтів. 28.03.2017 року пацієнта самостійно покинула відділення. 03.04.2017р. була проведена рецензія історії хвороби №3087 лікарем акушер-гінекологом вищої категорії, кандидата медичних наук [PERSON], яка зазначила порушення з боку позивача. Наказ позивач не отримала, оскільки наступного дня після прийняття наказу звернулася для надання медичної допомоги, та в подальшому надала листок непрацездатності, на думку відповідача, навмисно. Проте, наказ був відправлений на адресу позивача засобами поштового зв'язку. Крім того, відзначено, що до позивача було застосовано ще одне стягнення у вигляді догани від 16.08.2017 року, яке вже було погоджено з профспілковою організацією. Ухвалою суду від 30.01.2018 року перейдено у підготовче засідання, встановлено загальний порядок розгляду справи. На підставі розпорядження керівника апарату суду №3053/18 від 05.05.2018 року по справі проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Приморського районного суду м. Одеси Бондаря В.Я. Ухвалою суду від 11.05.2018 року справа прийнята до провадження та призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 12.06.2018 року. До суду 12.06.2018 року надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, згідно якого вказано, що позивач вели пацієнту згідно всіх правил та не сама, а спільного з лікарем [PERSON], яка мала здійснювати нагляд за хворою, проте не здійснювала. [PERSON] допомагала лікувати хвору, а обов'язки ведення медично\\ документації з [PERSON] до [PERSON] ніхто не передавав. Представник позивача зазначає, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності не відповідає чинному законодавству, оскільки не зазначено за порушення яких норм на [PERSON] накладено стягнення. У підготовчому засіданні 12.06.2018 року оголошено перерву з метою підготовки заперечень, наступне судове засідання призначене на 15.08.2018 року. У судовому засіданні 15.08.2018 року задоволено клопотання представника позивача та оголошено перерву до 10.10.2018 року для підготовки уточнень позовних вимог. До суду 10.10.2018 року надійшла заява позивача про зменшення позовних вимог, відповідно до яких позивач просила скасувати лише пункт 1 резолютивної частини оспорюваного наказу. У судовому засіданні, що відбулося 10.10.2018 року було задоволено заяву про поновлення процесуального строку та прийнято до розгляду заяву про зменшення позовних вимог, оголошено перерву до 26.11.2018 року. У судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити. Представник відповідача Ярош Н.І. заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на законність та обґрунтованість оспорюваного наказу. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимоги та в результаті необхідності задоволення позову, задля відновлення прав позивача. Судом встановлено, що [PERSON] 16.04.2002 року була прийнята на роботу лікаря акушера-гінеколога для надання екстреної допомоги 1-го гінекологічного відділення комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1». Наказом Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» №15-адм від 05.04.2017 року «Про накладення дисциплінарного стягнення на працівників 1-го гінекологічного відділення» лікарю акушеру-гінекологу [PERSON] за невиконання функціональних обов'язків, що виразилися в не дотриманні протоколу огляду та лікуванні пацієнтки, не дотриманні принципів антибактеріальної терапії, поганому оформленні медичної документації, об'явлено догану. Частиною першою статті 147-1 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) передбачено, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно п.1.1 Посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога 1-го відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» для надання екстреної допомоги [PERSON] лікар-гінеколог для надання екстреної допомоги призначається на посаду та звільняється з неї наказом головного лікаря КУ «МКЛ №1» з дотриманням Кодексу законів про працю України. Таким чином, головний лікар при постановленні наказу про накладення дисциплінарного стягнення діяв в межах повноважень. Згідно зі статтею 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Під порушенням трудової дисципліни слід розуміти винне протиправне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов'язків. Вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни, є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності. Протиправність поведінки працівника полягає у порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, а саме КЗпП України, правилами внутрішнього трудового розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця. Відповідно до роз'яснень, наданих у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" (з наступними змінами), при розгляді судами справ щодо накладення дисциплінарних стягнень судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом для накладення стягнення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи враховувались обставини, за яких вчинено проступок тощо. Суд виходить із того, що накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани є різновидом відповідальності у сфері трудових правовідносин, адже тягне для працівника певні негативні наслідки, в тому числі позбавлення премії, звільнення та інше. Тому в таких правовідносинах застосовуються загальні положення для притягнення винуватої особи до відповідальності, які передбачають необхідність вини працівника у формі умислу або необережності за порушення чітких положень правил внутрішнього трудового розпорядку (трудової дисципліни) або виробничої дисципліни, а також формування у наказі об'єктивної сторони - суті правопорушення. В цьому випадку застосовується презумпція правомірної поведінки працівника, що полягає в обов'язку працедавця довести в судовому засіданні належними та достатніми доказами законність звинувачення працівника в порушенні тих чи інших правил та накладення на нього стягнення. Отже, тягар доведеності правомірності накладення стягнення на працівника та виконання при цьому працедавцем передбачених КЗпП України трудових обов'язків під час судового розгляду спору покладається саме на власника або на уповноважений ним орган. Крім того, застосування догани вимагає від роботодавця чіткого дотримання загального порядку застосування дисциплінарних стягнень, встановленого законодавством, та забезпечення себе достатніми доказами для переконання стороннього наглядача, в тому числі суду, у законності та неупередженості накладеного стягнення. Наказом, що оспорюється перераховані порушення [PERSON], а саме: 1) не дотримання протоколу огляду та лікування пацієнтки; 2) не дотримання принципів антибактеріальної терапії; 3) погане оформлення медичної документації. Порушення норм законодавства України, посадових інструкції, положень та інших нормативних актів, оспорюваним наказом не відзначено. Так, згідно зі статтею 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Пацієнтка [PERSON]. (згідно наказу) звернулася для отримання медичної допомоги 17.03.2017 року, а наказ «Про накладення дисциплінарного стягнення на працівників 1-го гінекологічного відділення» складено 05.04.2017 року, тобто в межах передбаченого строку. До того ж, стаття 149 КЗпП України передбачає, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Письмові пояснення були відібрані у [PERSON] 03.04.2017 року (а.с.160). Пунктом 4.3 Посадової інструкції лікаря акушера-гінеколога 1-го відділення Комунальної установи «Міська клінічна лікарня №1» для надання екстреної допомоги [PERSON] передбачено, що функціональним обов'язком [PERSON] є відповідно до галузевих стандартів грамотно вести медичну документацію, що об'єктивно відповідає зміні стану хворої. Проте, в чому полягало «погане» ведення медичної документації в наказі не зазначено, крім того відповідачем не доведено того, що заповнювати певні медичні документи мала саме [PERSON], враховуючи те, що вона є лікарем екстреної допомоги та вела пацієнтку спільно з іншим лікарем, який займається лікуванням хворих, що перебувають на стаціонарному лікуванні. Щодо недотримання протоколу огляду та лікування пацієнтки та порушення принципів антибактеріальної терапії, то варто відзначити, що протокол огляду, якого мала дотримуватися позивач суду не надано, принципи ведення антибактеріальної терапії взагалі не відзначалися представником відповідача, що не може тлумачитися як не коректна діяльність лікаря за яку варто накладати дисциплінарне стягнення. Пунктом 4.2 Посадової інструкції [PERSON] передбачена відповідальність за неякісну роботу та помилкові дії, так і бездіяльність та не прийняття рішень, які входять в сферу обов'язків та компетенції. Згідно графіку чергувань лікарів відділення гінекології за березень 2017 року, то 27.03.2017 року [PERSON] була вихідна, тому посилання на відсутність запису за цей день, зважаючи на відсутність лікаря на роботі, не може свідчити про недбалість позивача. Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом ч.1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частиною два цієї статті передбачено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. За змістом ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. За таких обставин та правових підстав, зважаючи що доведення правомірності своїх рішення лягає на роботодавця, незважаючи на формальне дотримання вимог притягнення до дисциплінарної відповідальності, суд прийшов до висновку, що відповідачем не наданого доказів, щоб підтверджували висвітлені у оспорюваному наказі порушення, тож позов [PERSON] є таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved