Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] з позовом про визнання права власності на [ADDRESS] (12 частина у порядку поділу спільного майна подружжя та 12 частину - у порядку спадкування за законом, що відкрилася після смерті дружини). Свої вимоги позивач мотивує тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], яка проживала у [ADDRESS] і яка померла [INFO]. Від шлюбу народжені сини - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (відповідачі по справі). Після смерті дружини відкрилася спадщина на належне їй на праві власності майно (на вищезазначену квартиру). Спадкоємцями першої черги є він, позивач, їх діти та мама померлої. Оскільки в передбачений законом строк спадкоємці (відповідачі по справі) не виявили бажання отримати свою частку у спадковому майні після смерті [PERSON], а саме в шестимісячний строк не звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини відповідно до ст. 1269 ЦК України, він, позивач, має право на отримання права власності на 12 в порядку спадкування за законом. Посилається також на те, що оскільки пайовий внесок було сплачено за спільні кошти подружжя під час зареєстрованого шлюбу, то квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а після смерті спадщина відкрилася саме на 12 частину квартири, тому він, позивач, має право на 12 частину квартири, придбаної під час зареєстрованого шлюбу та 12 частину - у порядку спадкування за законом після смерті дружини. Звернувшись до нотаріальної контори, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутності правовстановлюючих документів на квартиру. Позивач у судовому засіданні, призначеному на 04 квітня 2014 року, позовні вимоги підтримав, посилаючись на викладене у позові. На засідання, призначене на 12 травня 2014 року, не з»явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні, призначеному на 04 квітня 2014 року, позовні вимоги визнали у повному обсязі, не заперечували щодо задоволення позову та визнання права власності на [ADDRESS] за їх батьком, який є позивачем по справі. На засідання, призначене на 12 травня 2014 року, відповідачі не з»явилися, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають. Відповідач [PERSON] до суду не з»явилася, від останньої надійшла заява (з засвідченням нотаріально справжності підпису [PERSON]), яка просила розглядати справу за її відсутності за неможливості з»явитися у зв'язку з похилим віком та станом здоров»я. Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що з 01 листопада 1980 року позивач [PERSON] (далі по тексту позивач) перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого народжені сини - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (далі по тексту відповідачі по справі). (а.с.6) У період спільного проживання, на підставі ордеру від 28.04.1986 р. [PERSON] та її сім»ї була надана [ADDRESS].(а.с.12) Членом ЖБК «Арсеналець-25» та власником зазначеної квартири була [PERSON], яка 28 травня 1992 року повністю сплатила пайовий внесок за квартиру, що підтверджується довідкою «Арсеналець-25» від 12.03.2014 р. (а.с.10) Згідно зі ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», член житлового - будівельного, дачно - будівельного, гаражно - будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. У разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово - будівельного, дачно - будівельного, гаражно - будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Відповідно до ст. 384 ЦК України, член житлово - будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово - будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Встановлено, що сума пайового внеску виплачена повністю, тому [PERSON] фактично була власником [ADDRESS]. Оскільки пайовий внесок було сплачено під час зареєстрованого шлюбу, то відповідно до ст. 22 КпШС України, який був чинним на час виникнення права власності на квартиру, квартира є спільною сумісною власністю подружжя - [PERSON] та [PERSON], який є позивачем по справі. Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення правовідносин між сторонами, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно зі ст. 60 СК України (введеного в дію з 1 січня 2004 року і діючого на час вирішення справи судом), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 28 КпШС України, ч. 2 ст. 60 СК України встановлено презумпцію спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України та ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ч. 1 ст. 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. [INFO] [PERSON] померла. (а.с.5) Після смерті відкрилася спадщина на 12 частину [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 1261, 1267 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Спадкоємцями першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України в рівних частках є позивач - чоловік, сини та мати померлої (відповідачі). Відповідачі в шестимісячний строк не звернулися до нотаріальної контори про прийняття спадщини відповідно до ст. 1269 ЦК України. Ч. 1 ст. 66 Закону України "Про нотаріат" передбачено, що на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Позивач звернувся до нотаріальної контори, однак постановою приватного нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом за відсутності правовстановлюючих документів на квартиру. (а.с.9) Сини померлої та її мати, які є відповідачами, не зверталися до нотаріальної контори про прийняття спадщини, тому не заперечують щодо визнання за позивачем права власності на зазначену квартиру. Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. З огляду на викладене, об'єктивно дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що доводи, викладені в позові, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в частині визнання за позивачем права власності на [ADDRESS] (12 частина квартири, оскільки придбана під час зареєстрованого шлюбу та 12 - у порядку спадкування за законом після смерті дружини). На підставі викладеного,

Outcome: approved