Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

В червні 2017 року позивачі звернулися до суду із позовом, в якому просили скасувати усиновлення [PERSON], [INFO], який був усиновлений ними на підставі рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 11.02.2016 року. На обґрунтування позову вказували, що в усиновленої ними дитини виявилась психічна хвороба, про яку вони не знали під час усиновлення та не могли знати. Позивачі в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, викладених в заяві. В судовому засідання позивачі пояснили, що рішенням Ленінського районного суду міста Миколаїв від 11 лютого 2016 року (цивільна справа № 2-о/489/30/16) вони усиновили малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Між позивачами та малолітньою дитиною [PERSON] (тепер [INFO]), склались відношення, притаманні батькам з дітьми. З іншою дитиною - [PERSON] (тепер [INFO]) відносини у позивачів не склались. Стверджували, що на час звернення до суду для усиновлення хлопчика, суду був наданий висновок про стан його здоров'я, який об'єктивно не відповідав дійсному стану здоров'я дитини. Вказували, що у зв'язку з безпідставно агресивною поведінкою дитини та багатьох скарг на нього з боку інших дітей, їх батьків та вихователів змушені були змінювати дошкільні навчальні заклади. Також і вдома, проживаючи разом з батьками, сестрою [PERSON], [INFO], та молодшим братом [PERSON] , [INFO], поведінка дитини була агресивною, нестриманою та дратівливою, у зв'язку з чим вони змушені були звертатися за допомогою до психіатра. Спочатку звернулись до КУ «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» з анамнезом поганої поведінки, агресивності, бажання всіх вбити, нестандартної полової зацікавленості, безконтрольності, того, шо вмисно мочиться на обої в домі, спражняється в штани та розмазує все по стінах. Після закінчення лікування хлопчику встановили діагноз: F=90.0 порушення активності до уваги та додатковий діагноз: гіперметропія слабкого ступеня, дизартрія. Призначили лікування - психологопедагогична корекція. У зв'язку з тим, що поведінка дитини не змінилась позивачі звернулись до Одеського обласного медичного центру психічного здоров'я, де [PERSON] перебував на обстеженні та лікуванні в психіатричному стаціонарі з 23 січня до 13 березня 2017 року та був виписаний з діагнозом: органічний емоційно-лабільний розлад, імпульсивний тип (психопатоподібний варіант) . Епісіндром за анамнезом. F-06.6. У зв'язку з тим, що вказаний діагноз за консультацією лікарів є невиліковним, про що вони не знали та не могли знати, просили про скасування усиновлення. Позивачі [PERSON] та [PERSON] окремо наголосили суду на те, що протягом двох років надавали дитині багато турботи та ласки, проте на треперішній час вони вичерпали усі можливі способоби допомогти дитині адаптуватися у їх сім' та соціумі, натомість проживають у постійному страху за життя та здоровя інших своїх двох дітей, які часто потерпають від фізичних нападів [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] нмає жодних родинних, братських почуттів, навпаки [PERSON] його боїться, намагається проводити час з молодшим братом , а [PERSON] уникає. [PERSON] у їх сімї в подальшому може принести значну шкоду перш за все [PERSON] та [PERSON], як фізичну, так і психічну, не кажучи вже про те, що вони , як батьки вимушені весь час наглядати за [PERSON], тим самим позбавляючи інших дітей своєї уваги та виховання. Представник відповідача Служби у справах дітей Миколаївської міської ради в судовому засіданні позов не визнала, вказуючи на те, що усиновлена дитина під час перебування в Комунальному закладі Миколаївської обласної ради «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» не виявляла агресії та відхилень в його розвитку, на які посилаються позивачі, не було помічено. Просила відмовити в задоволенні позову- за його недоведеністю. Представник відповідача Служби у справах дітей Овідіопольської районної державної адміністрації Одеської області в судовому засіданні пояснила, що сім'я [PERSON] перебувала на обліку протягом двох років, зазначала, що позивачі зарекомендували себе з позитивного боку, створивши дітям необхідні умови для їх розвитку. Стверджувала, що внаслідок агресивної поведінки з боку малолітньої дитини [PERSON], [INFO] батьки уклали договір на соціальний супровід сім'ї , проте участь була припинена без досягнення позитивних змін. Просила суд ухвалити рішення в інтересах дитини та не заперечувала проти задоволення позову. Вислухавши пояснення сторін, допитавши спеціаліста та свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини. Позивачі з 05 квітня 2013 року перебувають у шлюбі. Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаїв від 11 лютого 2016 року позивачі усиновили малолітнього [PERSON], [INFO]. На підставі рішення суду внесли зміни до актового запису усиновленої дитини, а саме: внесли зміни до актового запису про народження [PERSON], в якому зазначили прізвище - [INFO], ім'я - [INFO] по батькові - [INFO], місце народження - місто Іллічівськ, Одеська область, дата народження - [INFO] року та отримали повторне свідоцтво про народження в якому батьком зазначено [PERSON], мамою - [PERSON]. Під час усиновлення вказаної дитини батькам було повідомлено про наявність діагнозу - спазм акомодації, а також про затримку фізичного розвитку, двосторонній гострий середній катаральний отит, гострий обструктивний бронхіт. Спеціалісти служби у справах дітей неодноразово відвідували родину [PERSON], проводили обстеження умов проживання, позитивно характеризують родину [PERSON]. Родина перебувала під соціальним супроводом у 2017 році Проте, в листопаді 2017 року було прийнято рішення про зняття з соціального супроводу сім'ї без досягнення позитивнго результату. Встановлено, що [PERSON] емоційно не проявляє любові до батьків, іноді його поведінка виходить за рамки соціально прийнятного поводження. Згідно з характеристикою [PERSON], виданого Молодіженським дошкільним навчальним закладом «Тополька» [PERSON] потребує медичного втручання у зв'язку з тим, що його поведінка загрожує оточуючим. З епікризу з історії хвороби [PERSON], [INFO], виданого Комунальною установою «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» вбачається, що дитина поступила на лікування до вказаного закладу 13.10.2016 року за направленням районного психіатра у зв'язку із скаргами батьків на агресивну та неадекватну поведінку, з анамнезом поганої поведінки, агресивності, бажання всіх вбити, в дитячому садку покусав вихователя, нестандартної полової зацікавленості, безконтрольності, того, що вмисно мочиться на шпалери в домі, спорожняється в штани та розмазує все по стінах. Був виписаний 28.10.2016 року із діагнозом: F=90.0 порушення активності до уваги та додатковий діагноз: гіперметропія слабкого ступеня, дизартрія. Призначено лікування - психолого-педагогічна корекція. В подальшому [PERSON] перебував на обстеженні та лікуванні в психіатричному стаціонарі Комунальної установи «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» з 23 січня в зв'язку з погіршенням його стану здоров'я та збільшенням агресії. 13 березня 2017 року був виписаний з діагнозом: Органічний емоційно-лабільний розлад, імпульсивний тип (психопатоподібний варіант) . Епісіндром за анамнезом. F-06.6. Допитані в судовому засіданні в якості свідка дружина рідного брата позивача [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], що є хресною по відношенню до інших дітей, що є у родині, в судовому засіданні підтвердили наявність фактів щодо агресивної та неадекватної поведінки дитини. Допитана в судовому засіданні в якості свідка практичний психолог Комунального закладу Миколаївської обласної ради «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» [PERSON] в суді пояснила, що агресивної поведінки [PERSON] в період його перебування у центрі не було помічено, а всиновлювачем доведено усю необхідну інформацію про стан здоров'я та поведінку дитини. Допитана у судовому засіданні в якості спеціаліста лікар-психіатр Комунальною установою «Одеський обласний медичний центр психічного здоров'я» [PERSON] в судовому засіданні підтвердила наявність в [PERSON] встановленого діагнозу, вказуючи на те, що такий діагноз відноситься до тяжкої хвороби, яку неможливо вилікувати. Суду пояснила, що органічні зміни в головному мозку дитини тягнуть за собою агресивні прояви його поведінки, які можуть корегуватися лише медикаментозними препаратами, а по мірі дорослішання дитини ці прояви також будуть посилюватися та можуть мати непередбачувані прояви та наслідки. Таким чином суд приходить до висновку про наявність у [PERSON] психічної тяжкої невиліковної хвороби - Органічний емоційно-лабільний розлад, імпульсивний тип (психопатоподібний варіант) . Епісіндром за анамнезом. F-06.6, про що усиновлювачі не знали і не могли знати на час усиновлення. Крім того, ухвалюючи рішення, суд враховує, що на утриманні позивачів є також інші діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які часто страждають від агресивних дій їх брата - [PERSON], [INFO]. Суд зазначає, що усиновлення може бути скасовано або визнано недійсним тільки за рішенням суду за позовами батьків, усиновлювача, опікуна, піклувальника, органу опіки та піклування, прокурора, а також усиновленої дитини, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 240 СК України, п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав"). Відповідно до положень частини 1 ст. 238 СК України усиновлення може бути скасоване за рішенням суду, якщо: 1) воно суперечить інтересам дитини, не забезпечує їй сімейного виховання; 2) дитина страждає недоумством, на психічну чи іншу тяжку невиліковну хворобу, про що усиновлювач не знав і не міг знати на час усиновлення; 3) між усиновлювачем і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачем своїх батьківських обов'язків. Усиновлення скасовується від дня набрання чинності рішенням суду, як зазначено в ч.4 ст. 238 СК України. Згідно зі ст. 239 СК України у разі скасування усиновлення, у разі скасування усиновлення припиняються на майбутнє права та обов'язки, що виникли у зв'язку з усиновленням між дитиною та усиновлювачем і його родичами. У разі скасування усиновлення відновлюються права та обов'язки між дитиною та її батьками, іншими родичами за походженням. У разі скасування усиновлення дитина передається за бажанням батьків або інших родичів їм, а якщо це неможливо, - вона передається на опікування органові опіки та піклування. У разі скасування усиновлення дитина має право на збереження прізвища, імені та по батькові, які вона одержала у зв'язку з усиновленням. За бажанням дитини їй присвоюється прізвище, ім'я, по батькові, які вона мала до усиновлення. За ст. 241 СК України, після набрання чинності рішенням суду про визнання усиновлення недійсним або скасування усиновлення суд у місячний строк зобов'язаний надіслати копію рішення до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Орган державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про скасування усиновлення або визнання його недійсним вносить відповідні зміни до актового запису про народження дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає встановленим, що [PERSON], [INFO], хворіє на тяжку психічну невиліковну хворобу - Органічний емоційно-лабільний розлад, імпульсивний тип (психопатоподібний варіант). Епісіндром за анамнезом. F-06.6, про що усиновлювачі не знали і не могли знати на час усиновлення та внаслідок певних вад розвитку та психічного стану дитини, які прогресують зі зростанням дитини - між усиновлювачами і дитиною склалися, незалежно від волі усиновлювача, стосунки, які роблять неможливими їхнє спільне проживання і виконання усиновлювачами своїх батьківських обов'язків. При цьому у суду немає обгрунтованих підстав не погодитися з медичними висновками про стан здоров'я дитини та поясненнями спеціаліста-психіатра в судовому засіданні щодо характеру захвороювання дитини та його невиліковності. При цьому приймає до уваги пояснення спеціаліста стосовно того, що таку хворобу можливо було виявити лише при тривалому постійному спостереженні дитини лікарем-психіатром та за дпомогою додаткових медичних обстежень , що обєктивно не могло бути зроблено при перебуванні дитини в Центрі, що і потягло за сосбою неповне інформування усиновителей про стан здоровя дитини. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права. А в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV, стаття 27 Віденської конвенції про право міжнародних договорів). Отже, статтею 8 Конвенції гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя не становить порушення статті 8 Конвенції, якщо воно здійснене «згідно із законом», відповідає одній чи кільком законним цілям, про які йдеться в пункті 2, і до того ж є необхідним у демократичному суспільстві для забезпечення цих цілей (пункт 50 рішення Європейського Суду у справі «Хант проти України»). З огляду на осбтавини справи, безпосередні пояснення позивачів та свідків у судовому засіданні, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких скасування усиновлення не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини, статті 8 Конвенції (див. наприклад пункт 59 рішення Європейського Суду у справі «Ньяоре проти Франції»), і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини» оцінка яких включала в себе оцінку і знаходження балансу між усіма елементами, необхідними для прийняття рішення в даному випадку стосовно даної особи (див. пункт 47 Зауважень загального порядку Комітету ООН з прав дитини № 14 (2013) про право дитини на приділення першочергової уваги якнайкращому забезпеченню його інтересів (Пункт 1 статті 3)) - адже позивачі неодноразоао зазначали, що вичерпали усі доступні їм можливості щодо виховного впливу на [PERSON], як у [PERSON] відсутня емоційна прихильність до них, як до батьків, так і у них відсутні теплі батьківські почуття до нього , як до свого сина . А лише медикаментозне лікування дитини без додаткової корекційної роботи та створення для дитини сприятливих умов для лікування та розвитку вочевидь не може відповідати інтересам самого [PERSON]. За такого, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved