Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

До суду 08.07.2021 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Матеріали справи суддя отримала 09.07.2021 року. В обґрунтування позову посилалась на те, що між нею та відповідачем 09.11.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис №463 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилалась на те, що у ході спільного життя з`ясувалось, що сторони мають різні погляди на життя та шлюб, почали погіршуватись стосунки та фактично подружні стосунки були припинені. Сторони прийняли спільне рішення про розірвання шлюбу 28.06.2021 року. На теперішній час позивача вважає, що їх подальше сумісне життя є неможливим, а тому просила шлюб між ними розірвати. При цьому просила вирішити питання про стягнення з відповідача на її користь аліментів та утримання двох неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Посилалась на те, що відповідач працює в Південному відділенні комплектування відділу комплектування Іміджево-видавничого центру Національної гвардії України, отримує стабільну заробітну плату, а тому розмір аліментів просила визначити в частці від доходу чоловіка. Ухвалою суду від 12.07.2021 року було відкрито провадження у справі. Через неявку сторін, розгляд справи 30.08.2021 року був відкладений на 21.09.2021 року. За клопотання відповідача розгляд справи 21.09.2021 року був відкладений на 05.10.2021 року з наданням часу відповідачу на ознайомлення з матеріалами справи, подання відзиву, а також доказів щодо заробітної плати. У судовому засіданні 05.10.2021 року були присутні позивача та її представник [PERSON] , які позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Позивачка заперечувала проти примирення та наполягала на розірванні шлюбу та пояснила, що у відповідача дуже часто стали приступи агресії до неї, і з фізичним впливом також, часто її принижує та ображає у присутності дітей, і тепер вона вже не може цього терпіти, бо хоче спокою для себе і для дітей. Також з`явився відповідач, надав до суду копію довідку про заробітку плату, позовні вимоги визнав та, оскільки позивачка не бажає примиритись, згоден на розірвання шлюб . Також визнав вимоги щодо сплати аліментів. При цьому пояснив, що дійсно між ними виникають сварки, декілька разів він вчиняв щодо дружини фізичний вплив, але він дуже любить дітей і займається ними, забезпечує матеріально. У відповідності до ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Суд, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, заслухавши пояснення присутніх осіб, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом установлено,\~що 09 листопада 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ізмаїльського міського управління юстиції в Одеській області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , про що складено актовий запис №463 та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . Від шлюбу у сторін народились спільні діти: [PERSON] , [INFO] ; [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час однією сім`єю сторони не проживають, спільне домогосподарство не ведеться, фактичні шлюбні відносини припинені з червня 2021 року. Діти після припинення шлюбних відносин залишаються на вихованні у матері. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами втрачено почуття любові одне до одного. Родина фактично припинила існувати та її відновлення неможливо, у позивача відсутні які-небудь почуття до відповідача, їх шлюбний союз зберегти неможливо, на примирення позивач категорично не згодна, що підтверджується її поясненнями в судовому засіданні. Із урахуванням\~викладеного,\~приймаючи до\~уваги відсутність\~згоди позивачки\~на примирення\~та наполяганні\~на розірвання\~шлюбу,\~оцінивши шлюбні\~взаємовідносини сторін,\~суд вважає,\~що між\~сторонами склалися\~відносини,\~при яких\~збереження сім`ї\~неможливо,\~подальше спільне\~життя подружжя\~і збереження\~шлюбу суперечило\~б їх\~інтересам та\~інтересам їх\~дитини,\~як це\~передбачено ст.\~112\~Сімейного Кодексу\~України,\~тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Отже в цій частині позов суд задовольняє. Із приводу вимог позивача про стягнення аліментів. Згідно пояснень позивачки, на сьогоднішній день відповідач не бере участь в утриманні дітей, останні проживають разом із нею та вона повністю опікується та утримає їх матеріально. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею\~ст. 51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст. 180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3\~ст. 181 СК України). Відповідно до вимог\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності\~до ч.1-3\~ст.\~183\~СК України,\~частка заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1\~ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд вбачає,\~що відповідач є працездатною людиною за станом здоров`я та спроможний платити аліменти на утримання дітей, останній проходить військову службу за контрактом осіб офіцерського складу у Південному відділенні комплектування відділу комплектування Іміджево-видавничого центру Національної гвардії України на посаді начальника відділення комплектування з 03.08.2017 року по теперішній час (довідка від 01.10.2021 року). Згідно довідки про доходи, виданої Іміджево-видавничим центром Національної гвардії України 01.10.2021 року, за період із січня 2021 року по вересень 2021 року заробітна плата відповідача склала 193\~429, 05 грн.. Відомостей щодо перебування у відповідача інших осіб на утриманні суду не надано. Підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримувати дітей, передбачених ст.188 СК, не встановлено. Позивачка є інвалідом третьої групи безстроково, про що свідчить довідка до акту огляду МСЕК від 29.07.2020 року. Із урахуванням викладеного, зважаючи на визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову [PERSON] та стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дітей у розмірі, визначеному в позові. Частиною 1\~статті 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 08.07.2021 року. Відповідно до п.1 ч.1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Із приводу розподілу судових витрат. Відповідно до ч. 1\~ст. 133 ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6\~ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 908 грн.. Також суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 908 грн. (сплачений за вимогу про розірвання шлюбу). Крім того, 02 липня 2021 року між позивачем та адвокатом Тищенко С.Ю. було укладено Договір про надання правової допомоги (а.с.22), згідно якого гонорар адвоката був визначений сторонами у сумі 2800 грн.. Відповідно до ч. 3\~ст. 133 ЦПК України\~до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. На підтвердження розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу, позивачем надано розрахункову квитанцію №1 від 02.07.2021 року на вказану суму 2800 грн. (а.с.23). Таким чином, вказані обставини дають суду підстави вважати, що з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 2800,00 гривень. На підставі викладеного та

Outcome: approved