Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Котелевської селищної ради Полтавської області про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та визнання в порядку спадкування права власності на нерухоме майно - квартири [ADDRESS], та земельної ділянки площею 0,5975 га, яка надана для ведення підсобного господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS], й до дня смерті належало на праві приватної власності [PERSON], який помер [INFO]. Під час судового розгляду позивачка 24.04.2014 року надала заяву про уточнення позовних вимог, в якій уточнила цільове призначення спірної земельної ділянки та її місце розташування. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що її дядько - [PERSON] помер [INFO], після його смерті вона є єдиною спадкоємицею за законом спадкового майна, а саме квартири [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,5975 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS]; земельної ділянки площею 0,1303 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Для належного оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулася до Котелевської державної нотаріальної контори, однак, відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №67/02-31 від 08.02.2014 року, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру й земельні ділянки. У постанові зазначено, що державний нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки власником квартири самовільно добудовано тамбур а3 пл. 3,6 кв.м. без відповідного рішення органу місцевого самоврядування про дозвіл здійснити таке переобладнання; земельна ділянка площею 0,1303 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, належить на праві приватної власності спадкодавцю [PERSON], хоча повинна належати співвласникам будинку пропорційно праву власності на об'єкт нерухомості, відповідно до вимог ст.ст. 40, 42 Земельного кодексу України, крім того, на запит Котелевської державної нотаріальної контори не надано витяг з Державного земельного кадастру на земельну ділянку площею 0,5975 га, яка надана для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Котелевської селищної ради Полтавської області №207 від 01 липня 2002 року «Про вилучення, передачу і надання земельних ділянок» [PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,12 га, яка надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, що розташована за адресою: [ADDRESS], з порушенням вимог ст.ст. 40, 42 Земельного кодексу України, тобто невірно визначено цільове призначення земельної ділянки, на якій розташований багатоквартирний жилий будинок, та порядок її використання. Згідно з висновком комунального підприємства «Архітектурне бюро Котелевського району» №4 від 12.02.2014 року, самовільно збудований тамбур «а2», гараж «Д», сарай «Е» за адресою: [ADDRESS], здійснено без порушень санітарних, будівельних та протипожежних норм. Також, позивачка вважає, що відсутність у державному кадастрі відомостей щодо належності на праві власності земельної ділянки спадкодавцю, присвоєння земельній ділянці кадастрового номера, позбавляє її права як спадкоємиці за законом отримати у спадщину спадкове майно. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Особи, які беруть участь у справі у судове засідання не з'явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином (а.с.76-80, 83-84, 86, 87). Позивачка подала до суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 81). Відповідач - Котелевська селищна рада Полтавської області 07.05.2014 року подала до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у судовому засіданні без участі представника відповідача. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України, відповідачу відомі та зрозумілі (а.с. 85). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Котелевська державна нотаріальна контора, 24.04.2014 року надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с.82). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Відділ Держземагенства у Котелевському районі Полтавської області, 15.05.2014 року надіслав до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надав (а.с. 88). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Полтавській області, 02.04.2014 року надіслала до суду письмове клопотання про розгляд справи без участі її представника. Проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечень не надала (а.с.67). Відповідно до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Визнання відповідачем пред'явленого позову є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Наслідки визнання позову, передбачені ч.4 ст.174 ЦПК України відповідачам відомі та зрозумілі. Відповідно до ч.1 ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно з ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вище викладене, суд приходить до переконання про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі.

Outcome: approved