Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , за участі третьої особи Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як органу опіки та піклування, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з матір`ю. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що 28.04.2017 року уклала шлюб з [PERSON] , який зареєстрований у Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №337. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . З початку грудня 2019 року шлюбно-сімейні відносини фактично припинили, відповідач з сім`єю не проживає. Причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, вирішення побутових питань, ведення домашнього господарства, виховання дитини, сварок, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Вважає, що їх сім`я розпалась остаточно, примирення неможливе, збереження шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам їх дитини. Крім того зазначила, що після розірвання стосунків з відповідачем, дитина постійно проживає з нею за адресою [ADDRESS] . Вказана квартира належить їй на праві власності. Вона працює на посаді директора ТОВ «Петрулап груп» та отримує заробітну плату, також займається підприємницькою діяльністю, зареєстрована як фізична особа - підприємець. Дитина перебуває на її утриманні. Розмір її доходів достатній для забезпечення її потреб та потреб дитини. Вона створила сину належні умови для виховання, навчання та розвитку. На даний час відповідач відсторонився від виховання, утримання та піклування сина. Відповідач чинить їй перешкоди та не надає згоди на зміну місця реєстрації дитини та на її виїзд з дитиною за кордон. Через ймовірний виїзд відповідача за кордон, в подальшому взагалі неможливо буде вирішити дані питання. Тому, [PERSON] просила суд розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] , визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , з нею; стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовче засідання не з`явилися, хоча повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його та позивача участі за наявними матеріалами справи, позов підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Надав письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі. Зазначив, що позов визнає, проти розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини з позивачем не заперечує. Третя особа Виконавчий комітет Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області як орган опіки та піклування в судове засідання свого представника не направили, надали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, надали висновок, затверджений рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області №1079від 12.08.2021 року, про доцільність визначення місця проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . Відповідно до ч.3, ч.4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. В ст.206 ЦПК України встановлено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч.3 ст.200, ст.206 ЦПК України, в зв`язку з визнанням позову відповідачем суд ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Дослідивши надані матеріали, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 28 квітня 2017 року зареєстрували шлюб в Кременчуцькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №337. Цей факт підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим 28 квітня 2017 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 08 серпня 2017 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №1231). З грудня 2019 року сторони не підтримують шлюбні відносини із-за відсутності взаєморозуміння, різних поглядів на обов`язки подружжя, вирішення побутових питань, ведення домашнього господарства, виховання дитини, що призвело до втрати почуттів поваги та любові. Проживають окремо. Примирення неможливо. Дитина [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з матір`ю, [PERSON] (довідка про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області №8484 від 13.04.2021 року) та перебуває на її утриманні. Позивач [PERSON] з 21.08.2018 року працює в ТОВ "Петрулап Груп" на посаді директора та її заробітна плата з жовтня 2020 року по березень 2021 року становить 69000,00 грн. (довідка №3 від 05.04.2021 року). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.3, ч.4 ст.56 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно із положеннями пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Аналізуючи зазначені норми права та встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що подальше спільне подружнє життя сторін і збереження їх шлюбу суперечить інтересам кожного з них та інтересам їх дитини, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.ч.2, 8, 9, 10 ст.7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Згідно зі ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою ВР від 27.02.91 року, держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання й розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла 10 років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно зі ст.141 СК України мати й батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь в її вихованні й має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. У ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, затвердженого рішенням №1079 від 12.08.2021 року, доцільно визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , з матір`ю [PERSON] . З огляду на наведене, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] визначити місце проживання їх малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з матір`ю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В ст.142 ЦПК України встановлено, що у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на наведене, враховуючи, що позов задоволено та позивач його визнав, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] судовий збір в розмірі 908,00 грн. та повернути позивачу [PERSON] з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 908,00 грн. (квитанція №ПН4265683 від 16.04.2021 року АТ «Банк Січ»).

Outcome: approved