Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому вказує, що вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстровано виконавчим комітетом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, 11 червня 2011 року. Від шлюбу вони мають двоє спільних неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та дочку - [PERSON] , [INFO] . Їхнє сімейне життя з відповідачем спочатку склалось добре, проте з часом шлюбні відносини між ними поступово погіршувались, міжними часто виникалисварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на спільне сімейне життя та ведення спільного господарства. З відповідачем вони разом не проживають, оскільки відповідач відбуває покарання у виді позбавлення волі, у зв`язку з чим перебуває в місцях позбавлення волі у Темнівській виправній колонії № 100 по вул. Харківська, буд. 3, с . Темнівка Харківського району , Харківської області . Також вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги іпідтримки. Збереження шлюбу стало неможливим, у них різні плани щодо майбутнього. Подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає. Збереження сім`ї неможливо, і суперечить її інтересам. Вважає, що надання строку для примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, а лише продовжить їх перебіг в часі, тому просить суд не надавати строк для примирення. Шлюб вони розривають вперше. Нею, не було подано іншого позову до цього ж відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити. Пояснила, що з відповідачем не проживають разом з 2014 року, відколи він вбив її дитину. Просить стягнути з відповідача сплачені нею судові витрати згідно квитанції. Згідно вироку Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 17.12.2015 року № 618/567/14-к [PERSON] засуджений за п. 2 ч. 2 ст. 115 КК України та призначено йому покарання у вигляді 13 років позбавлення волі. Відповідач [PERSON] утримується в ДУ "Темнівській виправній колонії (№100) с. Темнівка Харківського району Харківської області. Тиврівським районним судом 20.06.2019 року за вих. № 145/872/19/6495/2019 на адресу ДУ "Темнівській виправній колонії (№100) с.Темнівка для вручення [PERSON] було направлено копію ухвали від 05.06.2019 року про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками до неї. Запропоновано [PERSON] надати пояснення щодо його позиції по позову та можливості розгляду справи у його відсутності. Згідно повернутої 20.08.2019 року суду розписки [PERSON] отримав дані документи 05.07.2019 року. Надав суду заяву, в якій вказує, що з позовними вимогами [PERSON] згоден, просить розглядати справу у його відсутності. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 11 червня 2011 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 3). В шлюбі у них народилися діти: син - [PERSON] , [INFO] та дочка - [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 4,5). Відповідно до ст.112 ч. 2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору у сумі 768,40 грн.

Outcome: approved