Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вказаним позовом, в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №19 у будинку №2 по провулку Привокзальний в місті Жовті Води Дніпропетровської області. В позовній заяві посилалась на те, що вона за договором про поділ спільного майна від 18.03.2016 року набула право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. При укладенні договору про поділ спільного майна відповідач [PERSON] взяв на себе обовязок повністю звільнити спірну квартиру та знятися з реєстрації за місцем проживання в зазначеній в договорі квартирі протягом шести місяців з дня підписання цього договору (п.7 Договору), тобто до 18.09.2016 року. В порушення взятих на себе обовязків [PERSON] в обумовлений строк з реєстрації у спірній квартирі не знявся. Позивач позбавлена можливості оформити та отримати субсидію на оплату комунальних послуг, оскільки не може за встановленим порядком надати відомості про зареєстрованого в квартирі особу відповідача та про її доходи. Це створює перешкоду у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном. Тим самим порушується її право власності на вказану квартиру. Позивач у судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Надала письмову заяву, в якій вона просить розглянути справу у її відсутності та задовольнити позов, проти ухвалення заочного рішення не . Відповідач в судові засідання не зявляється, заяви про розгляд справи за його відсутності не подає, заперечень щодо позову не надає. Поштові конверти, направлені на адресу відповідача з повідомленням про день, час та місце судового засідання, повертаються з відміткою "За закінченням терміну зберігання". Згідно ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, судовий виклик вважається їм врученим належним чином. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення без участі відповідача на підставі письмових доказів, які є у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до\~ст.386 ЦК України\~власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За змістом\~ст. 72 ЖК України\~дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 18.03.2016 року позивач [PERSON] за нотаріально-посвідченим договором про поділ спільного майна набула право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]. При укладенні договору про поділ спільного майна відповідач [PERSON] взяв на себе обовязок повністю звільнити спірну квартиру та знятися з реєстрації за місцем проживання в зазначеній в договорі квартирі протягом шести місяців з дня підписання цього договору (п.7 Договору), тобто до 18.09.2016 року (а.с.10). Факт належності квартири [ADDRESS] на праві особистої приватної власності підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно (а.с.11). Однак, в порушення взятих на себе обовязків за договором поділу спільного майна від 18.03.2016 року [PERSON] в обумовлений строк з реєстрації із вказаної вище квартири не знявся, що підтверджується довідкою про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 14 травня 2017 року, виданою ОСББ «Привокзальний,2» та інформацією, отриманою судом в порядку ст. 121 ЦПК України (а.с.12, 14). Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі №2 по провулку Привокзальний в м. Жовті Води посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а вона позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою в тому числі оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. Аналіз наведених доказів дає суду змогу прийти до висновку, що відповідачі дійсно, на протязі більш ніж шести місяців, без будь-яких поважних причин не мешкає у спірному приміщенні, свої зобовязання за договором щодо зняття з реєстрації не виконав, а тому повинен бути визнаний таким, що втратив право користування ним. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір»,ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (а.с.2). З урахуванням наведеного,

Outcome: approved