Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги зменшила. Суду пояснила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі 12 листопада 2004 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них з відповідачем не склалось. Через постійні конфлікти, суперечки, різні погляди на сімейне життя, ведення спільного господарства між ними стало неможливим і нестерпним, шлюбні відносини між ними припинені, на даний час вони з відповідачем проживають окремо. Крім того пояснила суду, що відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітні дітей, хоча працездатний, працює та отримує заробітну плату. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В частині позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дітей в розмірі по 300,00 грн. щомісячно відмовилась. Відповідач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги в частині позовних вимог про розірвання шлюбу визнав повністю, не заперечив проти їх задоволення та прийняття рішення суду судом під час попереднього розгляду справи. Суду пояснив, що їх шлюб дійсно існує формально, вони з позивачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, втратили один до одного почуття любові, перспектив для збереження сім'ї не вбачається. Що стосується позовних вимог в частині стягнення аліментів на їх неповнолітніх дітей, то позовні вимоги визнав частково та пояснив, що розмір аліментів, які позивач просить суд з нього стягнути є завищеним. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2004 року. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданим 12 листопада 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 12 листопада 2004 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження 2004 року 11 місяця 12 числа зроблено запис за №1647. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина стверджується дослідженими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 30 березня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в м.Рівне, про що в Книзі реєстрації народжень 2005 року жовтня місяця 06 числа зроблено відповідний актовий запис за №2069. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]; та свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 07 грудня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] року в м.Рівне, про що в Книзі реєстрації народжень 2009 року грудня місяця 07 числа зроблено відповідний актовий запис за №3174. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Протягом тривалого часу сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків, втратили один до одного почуття любові та поваги. Від надання терміну для примирення сторони в судовому засіданні відмовились, перспектив для збереження сім'ї не вбачається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Тому суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного Кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України "Про державний бюджет України на 2014 рік" від 16 січня 2014 року №719-УІІ прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1032 грн., прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років на день прийняття рішення судом становить 1286,00 грн. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що відповідач у добровільному порядку у належному розмірі коштів на утримання неповнолітніх дітей позивачу не надає, не допомагає позивачу створювати належні умови для розвитку природних здібностей синів, а також те, що відповідає є працездатним, отримує заробітну плату і відповідно до наданої довідки від 20 січня 2014 року його заробітна плата за грудень 2013 року становить 4096,14 грн., та те, що батьки зобов'язані порівну утримувати дитину до досягнення нею повноліття, тому з врахуванням вимог розумності та справедливості, діючи в інтересах обох сторін та виключно дітей, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при подачі позову до суду позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 243,60 грн. згідно квитанції №96 від 24 січня 2014 року, рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved