Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою до Ізяславської районної державної адміністрації Хмельницької області, Завадинецької сільської ради Ізяславського району Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: відділ Держгеокадастру в Ізяславському\~ районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області Ізяславського районного суду Хмельницької області про визнання державного акта на право власності на земельну ділянку недійсним та визнання права\~ власності на земельну ділянку в порядку спадкування. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просила суд їх задовольнити повністю, визнавши за нею в порядку спадкування після смерті батька право власності на земельну ділянку. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи не надійшло. У відповідності до ст. ст.\~169, ч. 4,\~226 ЦПК України\~суд за згодою позивача вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Третя особа явку уповноваженого представника у судове засідання не забезпечила. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши, наявні в матеріалах справи письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3\~ст. 212 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що 20.02.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-БВ №272064 від 01.03.2016 р., актовий запис №2. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на право на земельну ділянку розміром 2,9149 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Завадинецької сільської ради Ізяславського району. Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом останнього про народження позивачки серії І-БВ №407912 та свідоцтвом\~ про шлюб серії І-БВ № 259817. Крім позивача спадкоємцем за законом являється дружина [PERSON], яка відмовилася нотаріально від прийняття спадщини (а.с. 9). Судом констатується, що в Ізяславській державній нотаріальній конторі відкрита спадкова справа за № 105/2016 р. після смерті [PERSON] та залишилося спадкове майно, а саме земельна ділянка розміром 2,9149га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Завадинецької сільської ради Ізяславського району. Разом з тим, на підставі розпорядження №430 Ізяславської райдержадміністрації від 26.08.2008 року спадкодавцю [PERSON] була надана у приватну власність земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,9149 га. У ході розгляду встановлено, що [PERSON] належить державний акт серії ЯЕ № 025400 на право власності на земельну ділянку розміром 2,9149 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею. В державному акті було зроблено помилку і записано помилково кадастровий номер 6822182400:01:001:0189. Після звернення позивача в нотаріальну контору для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на дану земельну ділянку не змогла, оскільки у витязі з Державного земельного кадастру, виданого відділом Держгеокадастру в Ізяславському районі від 19.07.2016 р. кадастровий номер цієї земельної ділянки значиться 6822182400:04:001:0189. Згідно довідки відділу Держгеокадастру (а.с.19) вказано, що при видачі державного акта на право власності на земельну ділянку розміром 2,9149 га було неправильно визначено і записано в державний акт кадастровий номер земельної ділянки 6822182400:01:001:0189.Вказаний кадастровий номер належить іншій земельній ділянці. Згідно\~ст.1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)»\~право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Отже, з моменту державної реєстрації зазначеного вище державного акта на право власності на земельну ділянку спадкодавець набув права власника земельної ділянки, тобто права володіти, користуватись та розпоряджатися своєю власністю. Між тим, судом встановлено, що в повній мірі реалізувати своє право власності на земельну ділянку позивач, як спадкоємець, не може, оскільки в державному акті про право власності на землю неправильно визначено і записано в державний акт кадастровий номер такої земельної ділянки. Згідно ст.22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952 IV від 01.07.2004 року, документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Не розглядаються документи з підчищеннями або дописками, закресленими словами та іншими необумовленими витратами, заповнені олівцем, з пошкодженнями, що не дають змоги однозначно тлумачити їх зміст, а також оформленні з порушенням вимог законодавства. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено перелік основних способів захисту цивільних прав і інтересів, серед яких припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно Інструкції «Про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних та на право власності і право постійного користування землею» затвердженої наказом Держкомзему України від 04.05.99р. №43 виправлення в державних актах не допускаються. Необхідність визнання державного акту недійсним в судовому порядку обумовлюється ще й тим, що державний акт на право власності на землю підлягає обов'язковій державній реєстрації. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в абзаці другому пункту 2 постанови від 16 квітня 2004 року № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", виходячи з положень статей 8, 124 Конституції, статей 26, 30, 87- 90, 97, 100, 102, 118, 123, 128, 143-146, 149, 151, 153-158, 161, 210, 212 ЗК України, глав 27, 33, 34 ЦК України, статті 15 ЦПК України,статті 12 Господарського процесуального кодексу України судам підвідомчі (підсудні) справи за заявами, зокрема, з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Отже, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані\~\~докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити повністю. Як вказано вище, нотаріусом відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті батька, а тому суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності на земельну ділянку.

Outcome: approved