Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та призначення опікуном. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO]. Мати ухиляється від обов'язків щодо забезпечення необхідних умов життя та виховання дитини, не цікавиться її життям та здоров'ям, не працює, працевлаштовуватися не бажає, веде аморальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, матеріально дитину не утримує. Просить позбавити останню батьківських прав відносно її малолітньої доньки, стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини її заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття та призначити її опікуном малолітньої [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування П'ятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] двічі підряд 12.01.2017 року та 30.01.2017 року в судові засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином/а.с.31,32/, причину неявки до суду не повідомила, заява про розгляд справи за її відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явилася, про місце, дату та час судового розгляду справи була сповіщена належним чином, про причини неявки суд не повідомила, не надала заяви про розгляд справи за її відсутності, не скористалася правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження/а.с.6/. Відомості про батька малолітньої [PERSON], [INFO] записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України /а.с.7/. Згідно характеристики голови вуличного комітету від 01.11.2016 року [PERSON] за адресою [ADDRESS] не проживає, має зв'язки з сумнівними компаніями, навчання покинула, не працює, вихованням доньки не займається /а.с.11/. Відповідно до висновку органу опіки та піклування П'ятихатської райдержадміністрації останні вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO] /а.с.10/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 07.11.2016 року будинку [ADDRESS], в якому проживає [PERSON] разом із сім'єю - будинок складається з чотирьох кімнат - зали, двох спалень, кухні, ванної, коридору. Будинок чистий, оснащений необхідними меблями та побутовою технікою, є куточок для відпочинку та гри/а.с.14/. Відповідно до медичного висновку [PERSON] за станом здоров'я може виконувати обов'язки опікуна/а.с.15/, до кримінальної відповідальності не притягувалася /а.с.17/. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов'язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленумом Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, наведені обставини дають підстави для висновку, що відповідач [PERSON] свідомо ухиляється від своїх обов'язків по вихованню малолітньої дитини, оскільки не піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не спілкується з нею і перешкод в спілкуванні з донькою їй ніхто не чинив і не чинить, тому з врахуванням інтересів дитини відповідача слід позбавити батьківських прав. Згідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття, позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов'язку. За вимогами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, при чому ч. 1 ст. 183 СК України передбачає, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, при цьому, мінімальний розмір аліментів згідно вимог ч. 2 ст. 182 СК України на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком встановлених випадків. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є матірю малолітньої [PERSON], матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини підлягають задоволенню в повному об'ємі. Згідно подання органу опіки та піклування П'ятихатської райдержадміністрації № 61-4801/0/363-16 від 02.12.2016 року останні вважають за можливе призначити [PERSON] опікуном над малолітньою онукою [PERSON]/а.с.9/. Так як, малолітня [PERSON] залишилась без батьківського піклування, виходячи з її інтересів її опікуном слід призначити [PERSON]. Суд роз'яснює відповідачу у справі, що відповідно до ст. 169 СК України "Мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом".

Outcome: approved