Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що між нею та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу житлового будинку розташованого в [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу зареєстровано Миколаївською Універсальною товарно-сировинною біржею в особі Вознесенської філії в журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 296 від 01 вересня 1998 року. На підтвердження факту досягнення згоди між ними, позивач сплатив [PERSON] вартість будинку в сумі 1 500 грн., а останній прийняв кошти і передав приміщення житлового будинку та технічну документацію. 01 жовтня 1998 року на підставі вищезазначеного договору Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації позивачці видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким придбаний нею житловий будинок зареєстрований і належить їй на праві особистої власності. Позивачу [PERSON] після придбання житлового будинку стало відомо, що договір купівлі-продажу будинку суперечить чинному законодавству. Таким чином, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу будинку перешкоджає позивачці набути право власності на придбаний будинок, тому вона змушена звернутися до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в тому ж обсязі і з тих же підстав, просила позов задовольнити та визнати договір купівлі-продажу житлового будинку дійсним. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, вважає їх обґрунтованими та такими, які підлягають задоволенню. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог, - Миколаївської Універсальної товарно-сировинної біржі в судове засідання не з'явився, звернувся до суду з письмовою заявою, просить суд розглянути справу за його відсутністю. Проти позову не заперечує. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 01 вересня 1998 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований в [ADDRESS]. Згідно договору позивачка сплатила [PERSON] вартість будинку в сумі 1 500 грн., а [PERSON] прийняв кошти і передав технічну документацію на будинок. 01 вересня 1998 року вказаний договір купівлі-продажу будинку було посвідчено і зареєстровано Миколаївською Універсальною товарно-сировинною біржею в особі Вознесенської філії в журналі реєстрації біржових договорів з нерухомістю за № 296 /а.с.- 4/. 01 жовтня 1998 року Веселинівською філією Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації право власності на придбаний будинок було зареєстровано в реєстрі прав на нерухоме майно та видано реєстраційне посвідчення, згідно з яким житловий будинок належить [PERSON] на праві особистої власності /а.с. -5/. Оскільки правовідносини виникли між сторонами в період дії Цивільного Кодексу УРСР 1963 року, суд, враховуючи положення п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року, вважає, що на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору. Відповідно до вимог ст.227 Цивільного кодексу УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недотримання цієї вимоги тягне недійсність договору. Також договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст.15 Закону України "Про товарні біржі" в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч.2 ст.47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. На думку суду спірну угоду слід вважати укладеною, тобто такою, щодо якої сторонами в потрібній формі досягнуто згоди з усіх істотних умов, відбулося її повне виконання сторонами, іншого під час розгляду справи не встановлено, на час укладення угоди момент вчинення договору не пов'язувався з державною реєстрацію і право власності у набувача виникало з моменту укладення договору, у зв'язку з чим, суд вважає можливим застосувати до спірних правовідносин положення ч.2 ст.47 ЦК УРСР 1963 р., визнавши спірну угоду дійсною. На підставі викладеного,

Outcome: approved