Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

В січні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просив встановити порядок користування квартирою №36 в будинку №186 по проспекту Миру в м. Чернігові, зазначаючи, що між ним та відповідачем відсутня домовленість з приводу користування квартирою, позивач просив виділити йому в окреме користування жилу кімнату площею 12,7 м2 та вбудовану шафу площею 1,9 м2; відповідачу виділити в користування жилу кімнату площею 17,0 м2 разом із балконом; приміщення загального користування кухню, санвузол, коридор залишити в спільному користуванні сторін. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати зазначене рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що обраний ним варіант встановлення порядку користування квартирою найбільш враховує інтереси сторін, не змінюючи при цьому розмір часток співвласників. Наявність конфліктної ситуації з відповідачем унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільною квартирою. В письмових запереченнях відповідач [PERSON] просить відхилити апеляційну скаргу [PERSON] та залишити без змін рішення суду першої інстанції, вважаючи його законним та обгрунтованим. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами не було доведено, що технічні характеристики квартири відповідають тим, що зазначені в технічному паспорті станом на 30.10.2010 року, та що відповідач заперечує проти надання їй у користування кімнати більшої за розміром, ніж на яку вона має право. Апеляційний суд не може погодитись із зазначеними висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, сторони є колишнім подружжям і співвласниками квартири [ADDRESS], їхні частки в праві спільної часткової власності є рівними. Встановлено, що загальна площа квартири складає 49, 1 кв.м., житлова площа квартири становить 29,7 кв.м., квартира складається з двох жилих кімнат площею 17,0 кв.м. та 12,7 кв.м. Згідно ст.ст.317, 319, 391 ЦК України власник має право вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання належною йому власністю на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до положень п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" від 22.12.1995 року (з наступними змінами), квартира яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника(учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійним виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. В правовій позиції від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15 Верховний Суд України розяснив, що відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками є домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Судом достовірно встановлено і не заперечується самими сторонами, що між ними склались конфліктні відносини, які позбавляють їх можливості в добровільному порядку встановити порядок користування квартирою. В засідання апеляційного суду позивачем було надано копію технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], з якого встановлені всі технічні характеристики квартири. Виходячи з розміру загальної житлової площі даної квартири, яка становить 29,7 кв.м., орієнтовна житлова площа належної кожному із співвласників частини в спільному житловому приміщенні становить 14,85 кв.м. Відокремленість кімнат в квартирі свідчить про можливість виділу окремих кімнат в окреме користування кожному з співвласників. [PERSON], звернувшись до суду з позовом, просив встановити порядок користування квартирою та виділити йому у користування у спірній квартирі кімнату площею 12,7 кв.м. та вбудовану шафу. Відповідач [PERSON] заперечувала проти такого порядку користування спільною квартирою, зазначаючи, що вона має право на користування житловою площею 14,85 кв.м., а такої кімнати в квартирі немає. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Отже, апеляційний суд враховує, обраний позивачем порядок користування житлом не порушує прав та інтересів сторін, не змінює розмір часток співвласників у праві власності на спільне майно та враховує баланс інтересів кожного із співвласників. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути 1344 грн. судових витрат, понесених за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

Outcome: approved