Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення понесених додаткових витрат на дитину. Свої вимоги мотивує тим, що вони тривалий час проживали разом без реєстрації шлюбу і від спільного проживання вони мають двох неповнолітніх дітей:\~сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . За рішенням Рівненського міського суду від 17.06.2016 року відповідач сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 750,00 грн., щомісячно на кожну дитину. Однак відповідач вважає, що призначені аліменти автоматично охоплюють і додаткові витрати на дітей. Вона з цією позицією відповідача не погоджується, оскільки вважає, що нею систематично несуться витрати пов`язані з лікуванням дітей, а також з творчим, культурним, спортивним розвитком, навчанням. Відтак, просить стягнути з відповідача на її користь 1/2 частину понесених нею додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 3861,15 грн. Крім того просить судові витрати по оплаті судового збору покласти на відповідача. Ухвалою суду від 19.12.2019 року було ухвалено розгляд вказаної справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження та запропоновано відповідачу подати відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення вказаної ухвали. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, оскільки вважає, що сплачує аліменти на дітей та окрім цього надає допомогу на дітей, шляхом надання позивачці коштів, однак надати підтверджуючі документи суду не має можливості, оскільки ніяким чином це не фіксував. Заслухавши вступне слово учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що сторони по справі тривалий час проживали разом без реєстрації шлюбу і від спільного проживання вони мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Відповідно до рішенням Рівненського міського суду від 17.06.2016 року відповідач сплачує аліменти на утримання дітей в розмірі 750,00 грн., щомісячно на кожну дитину. Статтями 8,\~11 ЗК\~"Про охорону дитинства" визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При цьому за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ст.ст. 180-181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у разі недосягнення згоди між батьками щодо їх участі у витратах на утримання дитини, суд своїм рішенням визначає розмір аліментів на утримання дитини. Згідно із частиною першою статті 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст.185СК України\~додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів,у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР\~№ 789-ХII\~від 27.02.1991\~року передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~№ 789\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батьків незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Тобто суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягнення аліментів відповідно до ст. ст.\~181,\~182 СК України. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат (на лікування, на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Відповідно до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. На підтвердження понесених додаткових витрат на дитину\~ позивачем надана довідка від 21.09.2019 року, відповідно до якої [PERSON] надавалися стоматологічні послуги, на які позивачем були понесені витрати в сумі 5000,00 грн, що стверджується товарним чеком від 21.09.219 року. Крім того, позивачем понесено витрати на оплату спортивно-оздоровчого розвитку дитини, [PERSON] (відвідування басейну у спеціальній дитячо-юнацькій спорт школі ОЛІМП РЕЗЕРВУ у листопаді 2019 року) у сумі 360,00 грн, що стверджується квитанцією № 0.0.1516689223.1 від 08.11.2019 року. Також відповідно до чеку від 10.11.2019 року позивачем було придбано для дочки шапочку еластан (для плавання) вартістю 199,00 грн. та купальник для дівчаток темно-сірий 399,00 грн. Позивач також віднесла до додаткових витрат, витрати на лікування доньки в розмір 749 грн. 30 коп, що стверджується чеком від 06.12.2019 року, відповідно до якого позивач придбала наступні медичні препарати: корегу, нурофен, ангілекс, деквадол, фурацилін, отривін, проспан. Однак, з оглянутого в судовому засіданні прийому лікаря від 02.12.2019 року вбачається, що [PERSON] було призначено для лікування наступні медичні препарати: фурасол, деквадол, ангілекс, нурофен, отривін. З огляду на викладене, суд вважає віднести до додаткових витрат на лікування доньки, саме витрати на медичні препарати відповідно до рецепта лікаря, а саме: фурацилін вартість якого складає 60,00 грн, деквадол 95,50 грн, ангілекс 76,00 грн, нурофен 115,00 грн та отривін 85,00 грн, що в сумі становить 431 грн 50 коп. Крім того, суд не бере до уваги витрати, понесені позивачкою на придбання спортивних штанів вартістю 295, 00 грн, відповідно до товарного чеку від 28.11.2019 року, оскільки дані витрати не є додатковими витратами\~ в розумінні\~СК України\~і віднесені до витрат, які включають в себе аліменти, які справно сплачує батько дітей. Таким чином, суд приходить до висновку, що загальна сума понесених позивачем та підтверджених додаткових витрат на дитину складає 6389 грн. 50 коп. При визначенні розміру додаткових витрат, суд враховує, що батьки мають рівні права та обов`язки щодо дітей та зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, та зважає на те, що позивач особисто понесла додаткові витрати на дитину у розмірі 6389\~грн 50\~коп.,\~а відповідач не брав участі у вказаних додаткових витратах на дитину, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, відтак, стягненню з відповідача підлягає 50% від вартості понесених витрат (6389,50/2), що складає 3194,75 грн. Що стосується посилань відповідача на те, що ним оплачувалися додаткові витрати пов`язані з лікуванням доньки, вони судом не приймаються до уваги, оскільки доказів, що підтверджують оплату відповідачем саме додаткових витрат суду не наведено. З наданих позивачем платіжних документів слідує, що пов`язані зі згаданими обставинами витрати склали 6389,50 грн, а тому суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивача половину вказаних витрат, а саме 3194,75 грн. На підставі наведеного ст.ст.180,\~185 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved