Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

Заступник військового прокурора Рівненського гарнізону в інтересах держави - Міністерства оборони України в особі концерну "Військторгсервіс" звернувся до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, на підставі ст.ст. 387, 388 ЦК України, просить витребувати на користь Міністерства оборони України у [PERSON] та [PERSON] в кожного по 1/2 частині нежилого приміщення (кафе), що розташоване по [ADDRESS], зобов'язати державного реєстратора виконавчого комітету Шепетівської міської ради скасувати у Державному реєстрі речових прав та прав на нерухоме майно записи про реєстрацію права власності на 1/2 вказаного приміщення за [PERSON] та 1/2 за [PERSON], зобов'язати державного реєстратора виконавчого комітету Шепетівської міської ради зареєструвати у Державному реєстрі речових прав та прав на нерухоме майно право власності Міністерства оборони України та право господарського відання Концерну «Військторгсервіс» на нежитлове приміщення (кафе) площею 321,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 27.08.2009 року Рівненською міжрегіональною універсальною товорно-майновою біржою «Прайс» проведено аукціон з продажу належної концерну «Військторгсервіс» будівлі площею 321,4 кв.м. по [ADDRESS] за наслідками торгів на якій переможцем визнаний [PERSON] за ціновою пропозицією 148511,88грн., між яким та концерном «Військторгсервіс» 10.11.2009 року укладено договір купівлі-продажу вказаного об'єкта. В зв'язку з виконанням сторонами обов'язків по вказаному договору купівлі-продажу, 16.12.2009 року [PERSON] зареєстрував на своє ім?я право власності на вказаний об'єкт в Шепетівському бюро технічної інвентаризації. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 17.11.2014 року, яке набрало законної сили 04.08.2015 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу від 10.11.2009 року нежитлового приміщення площею 321,4 кв.м. по [ADDRESS] Рішенням Ізяславського районного суду Хмельницької області від 06.06.2014 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто на його користь з [PERSON] 150000 грн. за договором позики. На стадії виконання вказаного рішення ухвалою Ізясласького районного суду Хмельницької області від 25.02.2015 року затверджено мирову угоду між боржником та стягувачем, якою в рахунок погашення боргу [PERSON], передав у власність [PERSON] ? частину нежитлового приміщення площею 321,4 кв.м. по [ADDRESS] Оскільки [PERSON] ухиляється від виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду від 17.11.2014 року, яким встановлено, що спірне майно, власником якого є держава в особі Міністрества оборони України, вибуло з володіння власника поза його волею, то останнє, як власник спірного майна має право витребувати його від набувачів [PERSON] та [PERSON], які безпідставно володіють цим майном, тому просить задовольнити позов. В судовому засіданні прокурор та представник особи, в інтересах якої заявлено позов, позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини, викладені в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], будучи в встановленому законом порядку повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з?явились, причини неявки не повідомили. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала, пояснила, що об'єкта, який просить витребувати позивач, давно не існує, спірне приміщення фактично знесене і на його місці в 2011-2012 роках проведено будівництво іншого об'єкта, коли ще не існувало між сторонами будь-яких спорів щодо договору купівлі-продажу кафе. Представник відповідача виконавчого комітету Шепетівської міської ради позов визнав та пояснив, що в разі доведеності позовних вимог, державним реєстратором буде проведено відповідну реєстрацію право власності на спірний об'єкт за позивачем. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд знаходить відмовити в позові з наступних підстав. Судом встановлено, що 10 листопада 2009 року між концерном «Військторгсервіс» та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу нежитлової будівлі (кафе) по [ADDRESS], право власності на яке за покупцем [PERSON] було зареєстровано Шепетівським бюро технічної інвентаризації 16.12.2009 року. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 25.02.2015 року визнано мирову угоду, укладену між стягувачем [PERSON] та боржником [PERSON], якою на виконання рішення цього суду від 06.06.2014 року в рахунок погашення боргу останнім передано у власність [PERSON] ? частину нежитлової будівлі (кафе) по [ADDRESS] загальною площею 321, 4 кв.м. Рішенням Шепетівського міськрайонного суду від 17.11.2014 року, яке набрало законної сили 04.08.2015 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, розташованого у [ADDRESS], укладений 10.11.2009 року між концерном «Військторгсервіс» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Шепетівського міського нотаріального округу Петровською Л.О. у реєстрі за №3686. Питання повернення продавцеві об'єкта, що був предметом вказаного договору купівлі-продажу, при вирішенні спору, за результатами якого ухвалено рішення Шепетівського міськрайонного суду від 17.11.2014 року, не розглядалось. Відповідно до ст. 387 ЦК України, на яку посилається позивач, як на одну з підстав своїх вимог, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. На підставі вказаної норми позов не підлягає задоволенню, оскільки відповідачу [PERSON] спірне приміщення перейшло у власність на законних підставах - на підставі договору купівлі-продажу від 10.11.2009 року, тому він не може бути особою, яка незаконно заволоділа нежитловим приміщенням (кафе), загальною площею 321,4 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] Крім того, на підставу своїх вимог позивач посилається також на положення п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, згідно якого, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Відповідно до ч. 1 ст. 190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. До нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість), згідно ч. 1 ст. 181 ЦК України, належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Судом встановлено, що позивач просить витребувати у відповідачів нежиле приміщення (кафе) площею 321,4 кв.м. за адресою: [ADDRESS], тобто майно, яке є нерухомим об'єктом і згідно наявного в погашеній інвентарній справі акта обстеження є одноповерховою будівлею загальною площею 324,1 кв.м, введеною в дію 1886 року, фізичний знос якого 50%. За поясненнями представника відповідача в період з часу набуття у власність спірного об'єкта до набрання чинності рішенням суду про визнання недійним договору купівлі-продажу від 10.11.2009 року відповідач [PERSON] фактично на місці придбаного нежилого приміщення, площа якого була 321 кв.м., збудував новий двоповерховий комплекс площею понад 850 кв.м. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №013/17 від 26.03.2017 року з доданими до нього фото таблицями, нежитлова одноповерхова будівля (кафе) загальною площею 321,4 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] як об'єкт не існує. На її місці шляхом реконструкції створено новий об'єкт двохповерхової нежилої будівлі кафе з двома прибудовами, котельнею, підвалом загальною площею 885,6кв.м. із збільшеними геометричними розмірами, площею, поверховістю та інженерним обладнанням. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно п. 4 ч.1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі знищення майна. Таким чином, з пояснень представника відповідача [PERSON], висновку судової будівельно-технічної експертизи слідує, що такого об'єкта, як нежитлова одноповерхова будівля (кафе) загальною площею 321,4 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] не існує, що вказує на те, що не може бути витребувано майно, яке не існує у природі. Такі позиції викладені в аналізі деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, зробленому Верховним Судом України, згідно яких позов про витребування майна від особи, у незаконному володінні якої це майно перебувало, але в якої його на момент розгляду справи в суді немає, не підлягає задоволенню, що не виключає можливості стягнення з цієї особи відшкодування завданих збитків. Об?єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову. Вимоги про зобов'язання відповідача виконавчий комітет Шепетівської міської ради скасувати записи про реєстрацію права власності на спірне приміщення за відповідачами [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню, оскільки в силу п. 9 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для цього є рішення суду, яке набрало законної сили щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Представник позивача не надав суду доказів, що він на виконання рішення Шепетівського міськрайонного суду від 17.11.2014 року звертався до державного реєстратора по питанню скасування реєстрації спірного об'єкта за [PERSON], чи у скасуванні такої реєстрації йому було відмовлено. Не підлягають задоволенню і решта заявлених позивачем вимог, оскільки такі є похідними від вимоги про витребування майна. За наведених обставин в позові слід відмовити. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представник відповідача [PERSON] подала клопотання про стягнення на користь її довірителя витрат на правову допомогу, розмір яких згідно наданого розрахунку складає 3840грн. Згідно даних журналу судових засідань представник відповідача [PERSON] адвокат Сташук М.О. приймала участь у судових засіданнях сумарно протягом 6 годин 29 хвилин 34 секунди. Виходячи з погодинної оплати праці адвоката, визначеної положеннями ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який на день розгляду справи становить 640 грн., та затраченого адвокатом часу, такі витрати перевищують заявлені адвокатом розміри, в зв'язку з чим підлягають до стягнення в сумі 3840грн. У стягненні витрат на проведення судової експертизи слід відмовити, оскільки у справі проведено судову будівельно-технічну експертизу № 013/17 від 26.03.2017, а на підтвердження таких витрат було надано платіжне доручення №28 від 16.03.2017 року за висновок земельно-технічної експертизи №10/17-26 згідно рахунку №10 від 10.03.2017 року, яка у справі не проводилась.

Outcome: approved