Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-03 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження та просить встановити факт неправильності в актовому записі про народження малолітньої [PERSON] , шляхом внесення змін до актового запису про її народження № 2183 від 24.06.2010, а саме шляхом виправлення в ньому в графі по батькові малолітньої дівчинки з « [PERSON] » на вірне « [PERSON] », тобто вірне [PERSON] , та у графі «батько», а саме його ім`я з « [PERSON] » на вірне «[PERSON]», тобто батько є [PERSON] . Ухвалою судді від 24.05.2019 року відкрито провадження по справі та призначено судове засідання за правилами окремого провадження. Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося. Мотивуючи свої вимоги, заявник [PERSON] в заяві зазначив, що підчас оформлення біометричного паспорту своїй малолітній донці [PERSON] , [INFO] , йому стало відомо що у свідоцтві про її народження виданого відділом реєстрації актів про народження Сімферопольським міським управлінням юстиції Автономної Республіки Крим,. серії [NUMBER] від 24.06.2010 року батьком записано « [PERSON] », в той час як у паспорті заявника значиться « [PERSON] ». Тому вірним є по батькові малолітньої [PERSON] не « [PERSON]», «[PERSON]». При зверненні до Каланчацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про виправлення вказаних описок, шляхом виправлення, отримав відмову, оскільки даний державний орган позбавлений такого права. що підтверджується відмовою про внесення змін до актового запису цивільного стану від 11.06.2019 року. Зазначені обставини є завадою заявнику на вільну реалізацію своїх прав майнових прав та інтересів як громадянина. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`вився, однак надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить їх задоволити. Представник заінтересованої особи: Каланчацький районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом, перевірено та вивчено матеріали справи та встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтями 293, 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі. Судом встановлено, що заявник [PERSON] звернувся до Каланчацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про внесення змін до актового запису про народження малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , шляхом виправлення в ньому в графі по батькові малолітньої дівчинки з « [PERSON] » на вірне « [PERSON] », тобто вірне [PERSON] , та у графі «батько», а саме його ім`я з « [PERSON] » на вірне «[PERSON]», тобто батько є [PERSON] . Однак 11.06.2019 року заявник отримав від Каланчацького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області відмову про внесення змін до актового запису цивільного стану, оскільки даний орган не може внести зміни до вище вказаного документу( актового запису про народження), оскільки він зберігається на тимчасово окупованій території України, а саме АР Крим. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, тощо. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожана особа має право на судовий захист. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина четверта статті 10 ЦПК України та стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За замістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов`язання взяті на себе Договірною державою за статтею 1 включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з другого боку - позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ECHR у справі «Ilascu та інші проти Молдови та Росії» параграф 313; рішення ECHR у справі « Sargasyan v. Azerbaijan", параграф 129). Навіть за винятком обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юриздикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ECHR у справі «Ilascu та інші проти Молдови та Росії» параграф 333; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan", параграф 130). Таким чином, перша частина цих зобов`язань вимагає від держави відстояти або відновити свій суверенітет над територією та утриматися від будь-яких дій з підтримки сепаратистського режиму. Згідно з другою частиною зобов`язань держава повинна вжити судових, політичних або адміністративних заходів для забезпечення особистих прав заявника. Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. З роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що для встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, і факту належності правовстановлюючих документів, необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Отже, перевіряючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту неправильності в актовому записі шляхом внесення змін до нього, а саме шляхом виправлення. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника, оскільки надасть йому можливість реалізувати та захистити свої майнові права належним чином оформити документи. На підставі наведеного,

Outcome: approved