Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

\~ \~ \~ \~В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивач вказав, що є власником житлового будинку по вул. І. Франка, 58 в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області. У даному будинку зареєстрований його син [PERSON], який фактично більше року там не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна не утримує. У звязку з цим у [PERSON] виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг. Тому він просить визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, а саме будинком № 58 по вул. І. Франка в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області. Позивач [PERSON] та його представник [PERSON] в судове засідання не з'явились, від представника позивача [PERSON] суду подано заяву про розгляд справи у відсутності позивача та представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не зявився, від нього надійшла заява, з якої вбачається, що позовні вимоги він визнає, просить справу розглядати без його участі. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником жилого будинку з господарською будівлею, що знаходиться в с. Росохач, вул. І. Франка, 429 Чортківського району, що підтверджується договором купівлі-продажу від 15 грудня 1999 року. В будинку позивача значиться зареєстрованим відповідач [PERSON], який фактично там не проживає і будинком не користується більше року. Актами про встановлення факту непроживання від 15 травня 2018 року, 18 червня 2018 року, 10 липня 2018 року встановлено, що [PERSON] зареєстрований з 03.04.2013 року, але не проживає з лютого 2017 року. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704,80 гривень згідно квитанції АБ "Укргазбанк" № 34444212 від 15 серпня 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved