Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-14 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що вона 11 липня 2016 року уклала письмовий договір позики коштів із заставою майна з [PERSON]. Предметом договору є надання нею як позикодавцем позичальнику - [PERSON] грошових коштів для бізнесу в сумі 127350 гривень. Відповідно до п.2 вказаного договору зазначену вище суму позичальник зобов'язався повернути позикодавцю не пізніше 11 вересня 2016 року. Після повернення позики в повній сумі позикодавець повинен повернути позичальнику розписку та проставити на договорі відмітку про здійснення з ним остаточного розрахунку. Згідно п.3 договору повернення позики має бути здійснено за адресою проживання позикодавця, або шляхом внесення грошових коштів у депозит на її ім'я, або іншим законним способом за домовленістю. Відповідно до п.5 договору у разі коли позичальник не поверне позичені кошти у встановлений строк, позикодавець вправі стягнути заборгованість у судовому порядку. Окрім цього, в рахунок забезпечення повернення позики позичальник передає в заставу власний автомобіль "CHERY EASTER", 2008 року випуску кузов №LVVDC14B88D214626, реєстраційний номер ВК038ВО, на який в разі неповернення позики може бути звернене стягнення, або перейде право власності на позикодавця в передбаченому законом порядку. Автомобіль залишається в користуванні позичальника без права відчуження до повернення позики в повному обсязі. На виконання умов вказаного договору 11 липня 2016 року вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 127350 гривень, що підтверджується відповідною заявою відповідача, яка нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу [PERSON] Однак Відповідач до зазначеного у договорі терміну свої зобов'язання виконав частково, повернувши їй грошові кошти в сумі 7350,00 грн., тому сума боргу залишається 120000 грн. Вимоги про повернення всієї суми заборгованості відповідач ігнорує, на телефонні дзвінки не відповідає, вчиняє спроби реалізації наявного у нього майна, у тому числі заставленого автомобіля, і всі його дії дають їй підстави вважати, що наміру повертати борг він не має. Просить стягнути з відповідача 120000 грн. боргу за договором позики та судовий збір. В порядку уточнення позовних вимог, враховуючи розрахунок інфляційних нарахувань та 3% річних від суми боргу, просить стягнути з відповідача 130253 грн. 97 коп. боргу та 1200 грн. витрат, пов»язаних з оплатою судового збору. Позивачка та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, просять задоволити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання тричі не з»явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.28, 31, 39). Враховуючи згоду позивачки та її представника на заочний розгляд справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи та вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів (а.с.34). Заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення із наступних підстав. Ст. 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Згідно з положеннями ст. 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони, та підписаний його стороною. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов»язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки. Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року ( справа № 6-63цс13) і є обов»язковою для застосування судами України. Виходячи зі змісту договору позики від 11 липня 2016 року, наданою позивачкою, [PERSON] передала, а [PERSON] отримав в позику грошові кошти в сумі 127350 грн., які зобов»язався повернути до 11 вересня 2016 року ( а.с.8). На виконання умов вказаного договору, 11 липня 2016 року [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в сумі 127350,00 гривень, що підтверджується відповідною заявою відповідача, яка нотаріально засвідчена приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу [PERSON] (а.с.9) Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідач свої зобов»язання за договором позики виконав частково, повернувши позивачці грошові кошти в сумі 7350 грн., а тому стягненню підлягають грошові кошти в сумі 120000 грн. Відповідно до вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку інфляційних нарахувань та 3% річних від суми боргу, інфляційні нарахування за період з 12.09.2016 до 17.01.2017 становлять 8991 грн. 50 коп., а 3% річних за вказаний період становлять 1262 грн. 47 коп. (а.с.38). З урахуванням наведеного, загальна сума заборгованості відповідача становить 130253 грн. 97 коп. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Тому стягненню підлягають витрати по сплаті судового збору в розмірі 1200 грн., які сплачені позивачкою (а.с.1).

Outcome: approved