Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

в січні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення юридичного факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою суду від 21.01.2019 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи. В обґрунтування заяви заявник вказала, що [INFO] року помер її син [PERSON], який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], а фактично мешкав з нею за адресою: [ADDRESS]. Після смерті сина відкрилась спадщина, яка складається з 1/4 частини квартири за адресою: [ADDRESS], вона є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті сина. Оскільки її син тяжко захворів, не міг сам себе обслуговувати, купувати ліки, продукти харчування, готувати їжу, то з квітня 2013 року та по день його смерті він постійно проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS]. У зв'язку з тим, що вона проживала постійно з сином, з квітня 2013 року по день його смерті, тому вважала, що прийняла спадщину у відповідності з ч. 3 ст. 1268 ЦК України. 26.10.2018 року заявник звернулася до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено у зв'язку з тим, що не підтверджено факт сумісного проживання разом з сином на час відкриття спадщини. Заявник просить встановити факт постійного проживання з сином по день його смерті за однією адресою: [ADDRESS]. Заявник в судове засідання не з'явилася. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні вимоги заяви підтримала повністю, просила задовольнити, посилаючись на обставини, зазначені у заяві. Представник заінтересованої особи: Територіальна громада в особі Криворізької міської Ради в судове засідання не з'явився, від представника на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи у їх відсутності, проти заяви не заперечують. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні суду пояснила, що знайома з сім'єю [PERSON] з 1992 року, в квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON], її чоловік та діти син [PERSON] та донька [PERSON]. Син хворів, батьки його лікували та після його смерті ховали з їхньої квартири. Свідок [PERSON]. в судовому засіданні суду пояснила, що з заявником знайома з 1982 року, її син постійно проживав разом з ними, в їх квартирі, але був зареєстрований за іншою адресою. Суд, вислухавши представника заявника, допитавши свідків, дослідивши й оцінивши докази в справі в їхній сукупності, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є рідною матір'ю [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження, [NUMBER]. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS]. За життя [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно Акту від 04.01.2019 року, посвідченого головою ОСББ "КР Світанок 46", [PERSON] проживав разом з батьками за адресою: [ADDRESS], з квітня 2013 року по день його смерті [INFO] року, однією сім'єю, вели спільний побут. Згідно свідоцтва про смерть [NUMBER], [INFO] року помер [PERSON]. [INFO] року помер батько [PERSON] - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER]. Заявник, як спадкоємець першої черги, звернулася до Другої криворізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті сина. Постановою державного нотаріуса Другої криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 26.10.2018 року [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій, у зв'язку з пропуском шестимісячного строку прийняття спадщини та документально не підтверджено факт сумісного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно вимог ст. 315 ч.2 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна, або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем має для заявника важливе юридичне значення, а саме оформлення спадщини за законом. У першу чергу право на спадкування за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Таким чином, спадкоємцем першої черги є заявник [PERSON]. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Приписами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 №296/5, в редакції, чинній на час відкриття спадщини, передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем (пп.3.21, 3.22 п.3 гл.10 розд.II). Пленумом Верховного Суду України в постанові «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7 роз'яснено, що якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. На підставі викладеного, враховуючи, що від встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини залежить виникнення майнових прав заявника на спадкове майно, а іншого порядку його встановлення законом не визначено, суд доходить висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved