Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовна заява мотивована тим, що позивач з 05 жовтня 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем [PERSON] В шлюбі народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У 2016 році відповідач поїхав в Польщу на роботу та фактично там проживає, сім`єю не цікавиться. З осені 2018 року відповідач час від часу надавав незначну матеріальну допомогу для дітей, приїздив та зустрічався з ними. Посилаючись на те, що їх шлюб носить формальний характер, протягом тривалого часу не ведуть спільного господарства, просить шлюб розірвати, оскільки він суперечить її інтересам. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник позивача адвокат Бєлкіна А.Ф. в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з'явився, подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутності. Згідно частин 3 та 4 ст.200 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову в порядку, встановленому ст. 206 ЦПК України. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що є законні підстави для ухвалення у підготовчому засіданні рішення про задоволення позову з огляду на таке. 05 жовтня 2012 року [PERSON] та [PERSON] ( після реєстрації шлюбу [PERSON]) у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рогатинського районного управління юстиції Івано-Франківської області зареєстрували шлюб, про що зроблено актовий запис № 57. Підтвердженням даного факту є свідоцтво про шлюб серії [NUMBER]. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітніх [PERSON] [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] що підтверджується копіями свідоцтв про народження серія [NUMBER] від 20 листопада 2012 року та серія [NUMBER] від 17 лютого 2015 року. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя, на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 СК України). Частинами третьою, четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. За змістом частини третьої статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до частини першої статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, сторони не мають наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечать їхнім інтересам , ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд прийшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі ст. 113 СК України, суд залишає за позивачем, для подальшого іменування набуте у шлюбі прізвище "[PERSON]" . Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 768 грн 40 коп судового збору .

Outcome: approved