Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про\~розірвання шлюбу,\~визначення місця\~проживання неповнолітньої\~дитини,\~стягнення аліментів\~та судових\~витрат звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримала. Суду позивач пояснила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2013 року, від якого мають одну малолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Протягом останнього часу її стосунки з відповідачем зайшли на нівець і припинились, вони втратили почуття взаємної любові, що є основою збереження родини. Відповідач знайшов іншу жінку та пішов до неї з їхньої сімї. Спільне господарство не ведеться, взаємне примирення не можливе, можливості та потреби у збереженні сімї немає. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, участі у вихованні дитини не приймає, внаслідок чого вона не має можливості повноцінно утримувати їх спільного сина. Тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; визначити місце проживання неповнолітнього сина з нею; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 1409,60 грн. В судове засідання відповідач не зявився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином судовою повісткою. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2013 року. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії І-ГЮ №090570 виданим 26 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 вересня 2013 року, про що складено відповідний актовий запис №1417. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №196082 виданим 26 вересня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився 11 вересня 2013 року в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №2496. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та бюджету, фактично їх сімя розпалась, збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, перспектив для збереження сімї не вбачається, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки від відповідача не надійшло заперечень того, що після розірвання шлюбу їх спільний з позивачем малолітній син буде проживати з матірю, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" є обовязковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що малолітній син сторін проживає з матірю, яка на даний час знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Однак, враховуючи ті обставини, що в судовому навідані позивач не надала суду письмових доказів того, що відповідач спроможний сплачувати заявлений нею розмір аліментів, тому суд вважає за необхідне зменшити розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дітей до 1200,00 грн. щомісячно. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави, а сплачений позивачем судовий збір в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання неповнолітньої дитини в розмірі 1409,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved