Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-17 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулася [PERSON] , представником якої є адвокат Родіонов Анатолій Миколайович, з позовом до [PERSON] про стягнення боргу встановленого рішенням суду та нарахування штрафних санкцій. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що вироком суду від 30.08.2010 року у справі №1-259/10 з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 144989,04грн за нанесену матеріальну шкоду, 5000грн. моральної шкоди та 1000грн. на відшкодування витрат на правову допомогу. На підставі виконавчих листів ВДВС у м. Красноармійську стягувало кошти з боржника. Згідно довідки Покровського міськрайонного відділу ДВС від 18.07.2019 року за №35650799 останній платіж відповідачем було здійснено 01.08.2016 року, на теперішній час заборгованість складає 141636,12грн. На звернення позивача та представника позивача про поновлення виплат відповідач не реагує. Позивач, посилаючись на статті 610, 625 ЦК України зазначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи наведене позивач просить стягнути з відповідача 3% річних в розмірі 14538 гривень 00 копійок, інфляційну складову в розмірі 55649 гривень 24 копійки, суму судових витрат в розмірі 840 гривень 80 копійок сплаченого судового збору та 10000 гривень 00 копійок витрат на правову допомогу. Ухвалою суду від 24 січня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання позивач не з`явилася, уповноважила представляти її інтереси представника адвоката Родіонова Анатолія Миколайовича. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи шляхом направлення на його адресу судових повісток. Однак, відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, відзив на позов не подав. Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11 розділу ІІІ ЦПК України. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 серпня 2010 року у справі №1-259/10 відповідач [PERSON] визнаний винним в скоєнні злочину, передбаченого ст.289 ч.3 КК України та стягнуто з нього, в рахунок відшкодування шкоди, на користь потерпілої [PERSON] : матеріальну шкоду в сумі 144989,04грн.; моральну шкоду в сумі 5000грн.; витрати з надання юридичної допомоги в розмірі 1000грн. Вирок набрав законної сили 15.09.2010 року (а.с.5-6). 14 травня 2018 року [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Гришине Покровського району Донецької області, змінила ім`я на [PERSON] (а.с.7). Згідно листу Покровського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 18.07.2019 року №35650799 позивачці повідомлено, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження АСВП №35651343 та №35650799 з примусового виконання виконавчих листів №1-259 від 15.09.2010 року, виданого Красноармійським міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] загальної суми боргу 149989,04грн. 22.11.2013 року виконавчі документи було спрямовано на утримання до ПФУ. Останнє утримання було проведено 01.08.2016 року (а.с.8). Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк (термін) відповідно до умов договору та вимог закону. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В статті 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється його належним виконанням. У відповідності до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно статті 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно положень ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. З матеріалів справи вбачається, що відповідач, не сплачуючи позивачу суми на відшкодування матеріальної та моральної шкоди згідно з вироком суду, не виконує належним чином зобов`язання. У зв`язку з чим, у позивачки виникло законне право вимагати від відповідача суми інфляції від боргу за час прострочення та 3% річних від простроченої суми боргу. Позивачка в позовній заяві заявляє вимоги про стягнення 3% річних від простроченої суми боргу в розмірі 14538,00грн. та інфляційної складової на суму боргу в розмірі 55649,24грн., заперечень стосовно нарахування яких відповідач не надав заперечень. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позовних вимог. 09 січня 2020 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Родіоновим Анатолієм Миколайовичем укладено договір про надання правової допомоги, згідно якого адвокат останнього взяв на себе зобов`язання виконати у відповідності до умов даного договору роботу: надавати правову допомогу особисто позивачу та представляти його інтереси в суді та інших державних органах та органах іншої форми права щодо стягнення заборгованості з [PERSON] (а.с.11). Згідно додатку до договору надання правової допомоги від 09.01.2020 року позивач [PERSON] сплатила авансовим платежем адвокату Родіонову Анатолію Миколайовичу 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок (а.с.12). Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Відповідно до статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 10000грн. Згідно із статтею 133 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 840,80 гривень, що підтверджено наданою позивачем квитанцією (а.с.1). За цих обставин стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума сплаченого судового збору.

Outcome: approved