Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], [PERSON] , у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому, успадкований нею після смерті батька, оскільки у загальному порядку оформити спадщину на житловий будинок 1961 року побудови, який знаходиться у селі Підвиноградів Виноградівського району, не може, так як за життя батько не виготовив правовстановлюючого документу на будинок і не зареєстрував його у відповідному реєстрі. В судове засідання на судовий розгляд справи сторони не з'явилися, будучи належним чином своєчасно повідомленими про дату, час та місце його проведення. Позивач подала до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу без її участі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмову заяву, у якій просять провести судовий розгляд справи без їх участі, заявили про визнання обставин та вимог позову. Дослідивши подані у справі докази, всебічно та повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, що мають значення та є необхідними для вирішення спору, суд встановив наступне. Встановлено, що [INFO] у с.Підвиноградів Виноградівського району помер [PERSON], батько позивача. Останнім місцем його проживання було [ADDRESS]. Заповіту за життя не складав. На день його смерті відкрилася спадщина. За життя [PERSON] після отримання дозволу на будівництво (а.с.18) побудував будинок на відведеній йому для цієї мети земельній ділянці (а.с.17), будівництво якого завершив у 1961 році. Після завершення будівництва житловий будинок було зареєстровано за [PERSON] у Погосподарській книзі села Підвиноградів, відповідно до довідки Підвиноградівської сільської ради Виноградівського району №02-14/2569 від 10.12.2013 року. Як станом на дату смерті [PERSON], так і поданий час, житловий будинок не було зареєстровано у підприємстві технічної інвентаризації районного значення та правовстановлюючого документу на будинок виготовлено не було. Дані обставини підтверджуються Довідкою КП Виноградівське РБТІ від 20.12.2013 року №783, та Технічним паспортом на садибний житловий будинок [ADDRESS], виготовленим станом на 19.12.2013 року (а.с.10,11-14). Ніхто із спадкоємців першої черги за законом не звертався до нотаріальної контори за місцем смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини. Позивачка є спадкоємцем першої черги за законом, що фактично прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті [PERSON], оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем до його смерті. Дана обставина підтверджена довідкою сільської ради №02-14/2525 від 04.12.2013 року (а.с.6). Отримавши право на спадкування, прийнявши спадщину, до складу якої ввійшов завершений будівництвом житловий будинок, позивач з'ясувала, що оформити спадщину у нотаріальному порядку вона не може, оскільки для видачі свідоцтва про право на спадщину їй необхідно подати правовстановлюючий документ на будинок та Витяг із реєстру речових прав на майно. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на будинок [PERSON] не оформив, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суд; Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Враховуючи наведене вище, на підставі поданих доказів суд встановив, що до складу спадщини ввійшов житловий будинок із загальною корисною площею 55,1 кв.м., в тому числі житловою площею 44,3 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами (літня кухня, літера «Б»; сарай, літера «В»; навіс, літера «Г»; сарай, літера «Д»; вбиральня, літера «Е»; сарай, літера «Ж»; тротуар, ворота, огорожа), розташований в [ADDRESS]. В свою чергу, відповідно до ст.1216 ЦК України від 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Суд встановив, що іншим спадкоємцям першої черги за законом, відповідачам [PERSON], [PERSON] відомо про відкриття спадщини, такі не мають наміру реалізовувати спадкові права та не претендують на спадкове майно, питання про спадщину є узгодженим між ними спільно та вони бажають, щоб право власності на спірний житловий будинок перейшло в цілому до позивачки, про що свідчать їх письмові заяви, нотаріально засвідчені. Однак, згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мін'юсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте ним шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним ним способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved