Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до Командитного товариства «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, моральної шкоди. При розгляді справи позивач уточнив позовні вимоги. Позов обґрунтовано тим, що позивач працювала в КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і компанія». В порушення вимог ст. 115 КЗпП України відповідач не виплачував заробітну плату в повному обсязі, в звязку із чим утворилася заборгованість по зарплаті. 24 травня 2017 року трудові відносини з відповідачем припинені. Позивач просить стягнути з відповідача заборгованість по зарплаті в розмірі 26206,13 грн., суму вихідної допомоги в розмірі 12279,09 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні 21363,62 грн., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач в судове зсідання не зявився, надав заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст.169,224 ЦПК України розглянути справу заочно. На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно з ч.1 ст.21 вказаного Закону, працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Аналогічне положення закріплено в ст. 24 Закону України «Про оплату праці». Згідно з ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду про стягнення належної йому заробітної плати без обмежень будь-яким строком. Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Судом установлено, що відповідно до трудової книжки позивач працювала в КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і компанія» і була звільнена за ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку із порушенням адміністрацією законодавства про працю. Відповідно до довідки про заборгованість станом на 31 травня 2017 р. заборгованість підприємства по заробітній платі перед позивачем за період квітень 2016 р. - травень 2017 року складає 26206,13 грн. Згідно з довідкою про середній заробіток середньоденний заробіток позивача за період березень 2016 - квітень 2017 року становить 199,66 грн. Середній заробіток за затримку виплати розрахунку складає з 25 травня 2017 року по 26 жовтня 2017 року 21363,62грн. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. Відповідно до а. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої Постановою КМУ від 8.02.1995 року №100, середньомісячна заробітна обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Вихідна допомога складає: 199,66 грн. (середньоденний заробіток) * 20,5 днів (середня кількість робочих днів в останні два місяця перед звільненням) * 3 місяця =12279,09 грн. Тому саме ця сума підлягає стягненню в рахунок вихідної допомоги. Згідно зі ст. 10 та ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до приписів ст. 163.1.1 Податкового кодексу України компенсація за затримку розрахунку при звільнені є базою для оподаткування податком з доходу фізичних осіб. Згідно зі ст.18 Податкового кодексу України особа, яка нараховує та виплачує доходи на користь фізичної особи називається податковим агентом, тобто відповідач є відповідальним за нарахування та сплату до бюджету податку з доходів фізичних осіб, який утримується з нарахованої виплати. Отже, зважаючи на наведене сума середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, належної працівнику при звільненні згідно ст. 117 КЗпП України\~\~має бути виплачена позивачу після утримання податку з доходів фізичних осіб i військового збору. Згідно з ст. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Пленум Верховного Суду України в п. 13\~\~постанови\~\~від 31 березня 1995 р. N 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової)\~\~шкоди"\~\~(з наступними змінами та доповненнями) зазначив, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя,\~\~обов'язок відшкодувати\~\~моральну\~\~(немайнову)\~\~шкоду покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. З аналізу позовних вимог вбачається, що позивачу завдано душевних страждань, оскільки невчасна виплата заробітної плати змусила його докладати додаткових зусиль для організації свого життя, відновлення нормальних життєвих звязків тощо. Тому моральна шкода підлягає стягненню з КТ «Запорізький завод «Високовольтної апаратури Вакатов» і компанія». Відповідно до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved