Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

Адвокат Дрюченко О.С., який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Ужгородського МВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, про зняття арешту з майна. Позов мотивує тим, що 25.06.2007 року між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 014/4041/74/33322, за умовами якого Кредитор надав Позичальнику кредит у розмірі 75000 доларів США на строк з 25.06.2007 року по 25.08.2021 року на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов'язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені Кредитним договором. На забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за вказаним кредитним договором 26.06.2007 року між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний іпотечний договір №014/4041/74/33322, за яким [PERSON] як Іпотекодавець передав Банку, як Іпотекодержателю, належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS], а саме: житловий будинок позначений на плані земельної діялнки літерою «А», який має одну кімнату, загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами: літ. «Б» - сарай, літ. «В» - вбиральня, «1-3» - огорожа; І-ІІ - споруда; земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,1030 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Вказує, що 13 грудня 2017 року між ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк» укладено договори про відступлення права вимоги за договором кредиту та іпотеки. Того ж дня між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» укладено договора про відступлення права вимоги за договором кредиту та іпотеки. В подальшому, 27 червня 2018 року між ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп» та [PERSON] укладено договора про відступлення права вимоги за договором кредиту та іпотеки. Тобто, на даний час власником даного майна є фізична особа [PERSON]. Зазначає, що зобов'язання за кредитним договором позичальником не виконуються, кредит не погашено, а відтак позивач реалізував своє право на першочергове задоволення за рахунок предмету іпотеки своїх вимог щодо стягнення заборгованості по кредиту та зареєстрував право власності за собою. Проте, оскільки внаслідок накладених державним виконавцем арештів він позбавлений можливості реалізувати своє право власності щодо розпорядження майном, просить зняти арешт з житлового будинку та земельних ділянок, що знаходяться в місті Ужгороді по вул. Доманинстька, 257. Позивач у судове засідання не з'явився, проте в матеріалах справи міститься заява його представника адвоката Дрюченко О.С., у якій він просить розглянути справу у їх відсутності та задовольнити позов. Представник Ужгородського МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області на розгляд справи не з'явився та в матеріалах справи міститься заперечення начальника відділу, згідно з якими останній вказує, що при виконанні виконавчих проваджень №6262887 та №6263444 відносно боржників [PERSON] чи [PERSON] державним виконавцем Ужгородського МВ ДВС винесено постанови про накладення арешту на все майно боржників, проте відповідно до Автоматизованої системи виконавчого провадження, 22.09.2008 року державним виконавцем винесено постанови про завершення даних проваджень. Вказує, що станом на 03.12.2018 року на виконанні Ужгородського МВ ДВС не перебувають виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] чи [PERSON], а тому просив у задоволенні позову відмовити. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.06.2007 року між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 014/4041/74/33322, за умовами якого Кредитор надав Позичальнику кредит у розмірі 75000 доларів США на строк з 25.06.2007 року по 25.08.2021 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26.06.2007 року між ВАТ «Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] був укладений кредитний іпотечний договір №014/4041/74/33322, за яким [PERSON] як Іпотекодавець передав Банку, як Іпотекодержателю, належне йому на праві власності нерухоме майно, що знаходиться за адресою [ADDRESS], а саме: житловий будинок позначений на плані земельної діялнки літерою «А», який має одну кімнату, загальною площею 51,3 кв.м., житловою площею 24,3 кв.м., з господарськими будівлями і спорудами: літ. «Б» - сарай, літ. «В» - вбиральня, «1-3»- огорожа; І-ІІ - споруда; земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд; земельну ділянку площею 0,1030 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. З досліджених у судовому засіданні договорів про відступлення права вимоги від 13.12.2017 року, укладених між ПАТ «Райффазен Банк Аваль» та ПАТ «Комерційний індустріальний банк», та в подальшому між ПАТ «Комерційний індустріальний банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Укрфінанс Груп», договору про відступлення права вимоги за договором іпотеки від 27.06.2018 року встановлено, що [PERSON] набув статусу Кредитора за кредитним договором № 014/4041/74/33322 від 25.06.2007 року, укладеним між ВАТ « Райффазен Банк Аваль» та [PERSON] та Іпотекодержавтеля за Іпотечним договором №014/4041/74/33322 від 26.06.2007 року. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісном\ кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. За приписами ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Також, з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна №146735224 від 24.11.2018 року встановлено, що власником житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS], земельних ділянок за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] є [PERSON]. Підставою виникнення права власності на вказані об'єкти нерухомого майна вказано договір про відступлення права вимоги за договором іпотеки, серія та номер 744, виданий 27.06.2018 року. Разом з тим, з вищевказаного Витягу вбачається, що на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS], земельні ділянки за кадастровими номерами [NUMBER] та [NUMBER] Ужгородським міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області, накладений арешт згідно постанови серії та номер: 6263444 виданий 26.02.2008 року, (номер запису про обтяження:27881672); постанови серії та номер: 6262887 виданий 26.02.2008 року, (номер запису про обтяження:27881585); постанови серії та номер: 626887, виданий 26.02.2008 року, (номер запису про обтяження:27882460); постанови серії та номер: 6263444 виданий 26.02.2008 року, (номер запису про обтяження:27880937) відповідно. За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до положення частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), іпотекодержатель має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому правові підстави для накладення державним виконавцем арешту на нерухоме майно, яке передано в іпотеку, відсутні, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію іпотекодержателем зазначеного першочергового права на задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, арешти та заборону відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та існування таких арештів, накладених на вищевказане іпотечне майно, унеможливлює реалізацію права власності позивача щодо розпорядження даним майном. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved