Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася до суду позивачка [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини з відповідача [PERSON] . Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 13.10.2007 року. Однак, рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2018 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач по справі являється батьком неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Позивачка вказує, що відповідач добровільно кошти на утримання дитини взагалі не надає та ухиляється від її утримання, що зумовлює [PERSON] звернутися до суду та відповідно є змістом позовних вимог, способом захисту прав та інтересів позивачки та неповнолітньої дитини. Згідно наявної у позивачки інформації відповідач періодично виїжджає на роботу до м. Одеси, але місце його роботи невідоме та має мінливий, нерегулярний дохід. Будь-яких витрат, окрім витрат на себе, відповідач немає. Позивачка в позовній заяві вказує, що єдиним джерелом її доходу є заробітна плата в розмірі 50% мінімальної заробітної плати (отримується близько 1500 гривень після відрахувань обов`язкових платежів) та на утриманні позивачки перебуває неповнолітня дитина. Крім вище викладено, в позовній заяві позивачка зазначає, що дитина останнім часом хворіє, що також потребує значних коштів. Тому, на її думку цілком співмірним, обґрунтованим та розумним являється розмір аліментів в розмірі 2000 гривень щомісяця, враховуючи споживчі ціни на момент подання позовної заяви. Позивач в судове засідання на розгляд справи не з`явилася. Про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, про що свідчить в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання нею рекомендованого листа (а.с.35). Представник позивача Бойко О.О. , повноваження якого підтверджуються ордером від 31 жовтня 2019 року, серії ОД №368800 , у судове засідання на розгляд справи не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином (а.с.36). При цьому, на адресу суду представник позивача надав до канцелярії суду 02 грудня 2019 року письмове клопотання, в якому просить суд розглянути справу без участі позивача та представника позивача, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі (а.с.38). Відповідач в судове засідання на розгляд справи не з`явився, при цьому, на зареєстроване його місце проживання було направлено 01 листопада 2019 року за вихідним номером 491/617/19/9159/2019 рекомендованим листом копію ухвали від 31 жовтня 2019 року про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду, разом із судовою повісткою про виклик до суду (а.с.32). Однак, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою пошти «за вказаною адресою не проживає» (а.с.37). З урахуванням поверненого поштового листа з відміткою пошти та вимог п.4 ч.8 ст. 128 ЦПК України, що днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси, суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання. Відповідачем у встановлений строк визначений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 17 липня 2019 року, відзив до суду не було подано, що передбачено ч.7 ст. 178 ЦПК України. Тому з урахуванням вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, представника поозивача та відповідача. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви позивача, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії паспорту громадянина України позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована за адресою в с. Новоселівка Ананьївського району Одеської області, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 27 лютого 2008 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.2). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований за адресою в с. Точилове, Ананьївського району Одеської області, що підтверджується адресною довідкою Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 10 липня 2019 року (а.с.14). Встановлено, що в позивача та відповідача є неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , в відомостях про батьків якої батьком зазначений - [PERSON] , а матір`ю зазначена - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01 червня 2011 Виконавчим комітетом Новоселівської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.7). Шлюб укладений між позивачем та відповідачем 13 жовтня 2007 року, актовий запис №02, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 13 жовтня 2007 року Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.4), було розірвано 12 грудня 2018 року, що підтверджується копією заочного рішення Ананьївського районного суду Одеської області (а.с.5-6). Відповідно до копії довідки №296, виданої 12 червня 2019 року Новоселівською сільською радою Ананьївського району Одеської області, малолітня [PERSON] , [INFO] знаходиться постійно на утриманні матері [PERSON] (а.с.9). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності дост.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до вимог ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі Зі змісту ч.2 ст.184 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 02 липня 2019 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволення та вважає необхідним призначити стягнення аліментів з відповідача [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень 00 копійок, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, до повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позову. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. З урахуванням вимог ст.141 ЦПК України та того, що позивач у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved