Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-03 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №34 в буд. 34 по вул. Космонавтів в м. Житомирі. Позов обґрунтовувався тим, що позивач являється власником спірної квартири, в якій також зареєстрований відповідач, однак в ній фактично з 2015 року не проживає. Вказувала, що реєстрація відповідача у спірному житлі порушує права позивача як власника квартири, оскільки призводить до збільшення розміру комунальних витрат на утримання належного їй майна. В судове засідання позивач нез»явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся згідно ч.9 ст. 74 ЦПК України, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №74-75 (20578) від 19 липня 2016 року (а.с. 27). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 25.04.2016 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно довідки №997 від 22.05.2015 року ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» в квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] (а.с.25). Згідно акту ТОВ «КК «КомЕнерго-Житомир» від 27.01.20165р., складеного комісією у складі працівників [PERSON], [PERSON], [PERSON] та сусідів [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON] зареєстрований, але не проживає в [INFO] з травня 2015 року (а.с.26). Стаття 41 Конституції України та стаття 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплюють принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти. Стаття 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР передбачають право власника будинку (квартири) використовувати своє житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 156 Української РСР з врахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України тільки члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить йому, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не є власниками квартири [ADDRESS], не проживає в вказаній квартирі більше встановленого законом строку, то суд приходить до висновку, що відповідач є такими, що втратив право користування спірною квартирою. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати, в розмірі 551 грн. 20 коп. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved