Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 02 липня 2015 року з позовом до відповідачки [PERSON] мотивуючи свої вимоги тим, що 22 травня 2013 року відповідачка під розписку позичила у неї 5600,00 доларів США строком повернення до 01 грудня 2014 року. Після настання строку повернення грошових коштів вона, позивач, неодноразово зверталася до [PERSON] з приводу повернення грошей, однак на момент звернення до суду та борг не повернула. Тому позивач просить стягнути з відповідачки суму боргу в розмірі 117 635,00 грн. згідно курсу долара на момент подачі заяви 2100,6373 грн., 3% річних від прострочення виконання зобов'язань у розмірі 2049,75 грн. та судовий збір у розмірі 1196,85 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, її представник [PERSON] надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов у повному обсязі, розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час і місце судового засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, про що свідчить оголошення в засобах масової інформації - газета "Вісті Придніпров'я" від 05.05.2016 року № 31-32 (1730-1731) «оголошення» сторінка 15. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. У відповідності до ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 22 травня 2013 року [PERSON] за договором позики передала у власність [PERSON] грошові кошти в сумі 5 600,00 доларів США, які [PERSON] зобов'язалась повернути до 01 грудня 2014 року. На підтвердження отримання вказаної суми грошових коштів [PERSON] надала [PERSON] розписку . Взяті на себе зобов'язання за договором позики [PERSON] належним чином не виконала. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, яка є обов'язковою для судів загальної юрисдикції при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин (ч. 2 ст. 214 ЦПК України). Правова позиція Верховного Суду України з цього питання викладена у постанові ВСУ від 5 .11.2014 року № 6-132цс14, яка вказує, що договір позики , як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи , оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу , так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором ст.. 1048 ЦК України. Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ст.ст. 611, 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.ст. 1046, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Оскільки [PERSON] як позичальник з договором позики від 22.05.2013 р. грошові кошти отримала, однак умови договору не виконала, отримані кошти в обумовлений строк не повернула, вимоги щодо стягнення суми позики обґрунтовані та підлягають задоволенню. Станом на дату подання заяви курс долара становив 100 доларів США = 2100,6373 грн., тобто сума боргу становила 5600,00 доларів США = 117 635,69 грн., однак оскільки позивач просить стягнути суму у розмірі 117 635,00 грн., суд не може вийти за межі позовних вимог, а отже підлягають задоволенню заявлені вимоги щодо стягнення суми в розмірі 117 635,00 грн. за договором позики. Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів,їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ. Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник який прострочив виконання ним грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки умовами договору позики сторони не обумовили розмір процентів за невиконання зобов'язань, суд вважає, що вимоги [PERSON] щодо стягнення 3% річних в розмірі 2049,75 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належним чином повідомлена відповідач [PERSON] неодноразово в судове засідання не з'являлася, заперечень та їх обґрунтувань щодо заявлених вимог суду не надала, тому суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивач [PERSON] понесла і документально підтвердила витрати по сплаті судового збору в сумі 1 196,85 грн. (л.с. 1), які підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved