Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла позовна заява [PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] до Вінницької міської ради про визначення розміру часток у спільній сумісній власності та визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований тим, що відповідно до державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 062460 та ЯМ № 062459 позивачу та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належать земельні ділянки площею 0,0094 та 0,0114 га. які розташовані по [ADDRESS] . Земельній ділянці площею 0, 0094 га присвоєно кадастровий номер 0510100000:02:056:0069, земельній ділянці площею 0,0114 га присвоєно кадастровий номер 0510100000:02:056:0070. Цільове призначення вищевказаних земельних ділянок - для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. [INFO] [PERSON] , батько позивача, помер. Після смерті батька відкрилась спадщина і позивач є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] 05.02.2016 року державним нотаріусом Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частки квартири [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] . Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 52712902 від 05.02.2016 року за позивачем зареєстровано право власності на зазначену вище частку квартири [ADDRESS] . [PERSON] не має змоги оформити своє право на спадкування частини земельних ділянок площею 0,0094 та 0,0114 га, які розташовані по [ADDRESS] , співвласником яких був померлий [PERSON] , оскільки у державних актах на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 062460 та ЯМ № 062459 не визначений розмір його частки у спільній сумісній власності. Зазначена обставина підтверджується постановою державного нотаріуса Другої Вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. про відмову у вчинені нотаріальної дії № 553/02-31 від 17.06.2020 року. Оскільки в нотаріальному порядку одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна померлого співвласника неможливо, то захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника можливо лише шляхом пред`явлення зазначеного позову. В судове засідання позивач та представник відповідача не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Представником позивача суду надано заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задовольнити. Представник відповідача, також, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність із зазначенням, що проти задоволення позову заперечує. Згідно із ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10.01.2008 року, квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (по 1/2). (а.с. 21-22) 18.10.2012 року та 19.10.2012 року на підставі рішення Вінницької міської ради від 31.08.2012 року № 917 управлінням Держкомзему у м. Вінниці Вінницької області на земельні ділянки площею 0,0094 га та 0,0114 га, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, за адресою: [ADDRESS] видано [PERSON] державні акти на право власності серії ЯМ № 062460 та ЯМ № 062459. Відповідно до доданих вказаних державних актів списків співвласників земельних ділянок як власники значаться [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11-16) [INFO] у м. Вінниці у віці 48 років помер [PERSON] , про що зроблено відповідний актовий запис № 663, згідно із свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 04.03.2015 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області (а.с. 17). 05.02.2016 року державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. видано свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] , а спадщина складається з 1/2 частки квартири [ADDRESS] . (а.с. 18-20) Водночас, постановою державного нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори Малая Н.С. від 17.06.2020 року відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку земельних ділянок, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-25). Матеріалами справи підтверджується, що спірні земельні ділянки перебували у спільній сумісній власності позивача по справі та померлого [PERSON] , з 2012 року частки співвласників визначено не було. Відповідно до положень ч.1,2 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність) (ч.1 ст.86 ЗК України). Згідно із ч.1 ст.357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. При цьому зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно із ч.2 ст.1225 ЦК України до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. При цьому Пленум Верховного суду України у п.10 постанови №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» звернув увагу судів на те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. А згідно із ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Судом встановлено, що згоди щодо поділу спірних земельних ділянок між співвласниками досягнуто не було, адже відповідних доказів не містять матеріали справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у тому числі і на частки земельних ділянок, які були у спільній сумісній власності померлого та позивача. Відповідно до ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно із ч.1,2 ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ч.1 ст.1261 ЦК України). Позивач по справі є рідною донькою померлого [PERSON] , а тому має право на спадкування за законом у першу чергу. При вирішенні даного спору суд враховує, що нотаріусом відмовлено позивачу у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на земельні ділянки, що іншого способу захисту цивільних прав позивача немає, а також керується положеннями закону про рівність часток у спільній сумісній власності та недопустимість зміни частки померлого співвласника за рішенням суду. Тому, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved