Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] в с. Голов`ятино Смілянського району помер його батько - [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на земельну частку (пай) розміром 1,98 га в умовних кадастрових гектарах. Спадщину після його смерті прийняв він та [PERSON] , оскільки постійно проживали із спадкодавцем на момент смерті. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина на будинковолодіння [ADDRESS] , майновий пай, який знаходиться в КСП СТОВ «МАЯК» с. Голов`ятино Смілянського району та земельну ділянку площею 1,30 га, яка розташована в межах Голов`ятинської сільської ради Смілянського району Черкаської області. Спадщину після її смерті прийняв він та відповідач по справі, шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори. Однак нотаріус не взмозівидати свідоцтво про право на спадщину за законом у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно та неможливістю дійти згоди з відповідачем про поділ спадкового майна. Відтак звернувся до суду та просить, суд враховуючи порядок черговості при спадкуванні, визнати за ним право власності на вищевказане майно після смерті батька - [PERSON] та баби - [PERSON] . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та пояснив, що після смерті батька та баби позивача відкрилася спадщина на вказане у позовній заяві майно. Однак, враховуючи відсутність правовстановлюючих документів та подання відповідачем заяви про прийняття спадщини, нотаріус не взмозі видати його довірителю свідоцтво про право на спадщину за законом. Відтак просив суд, зважаючи на той факт, що його довіритель є спадкоємцем четвертої черги на спадкування, а відповідач - п`ятої, визнати за [PERSON] право власності на земельну частку (пай) розміром 1,98 га умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого 5 грудня 1996 року після смерті [PERSON] та на будинковолодіння [ADDRESS] , майновий пай вартістю 5178 гривень, або 0,24 відсотки згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER] виданого 20 квітня 2004 року та земельні ділянки площею 1,09 та 0, 21 га , які розташовані в межах Голов`ятинської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого 5 січня 2005 року, кадастрові номери земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] після смерті [PERSON] . Відповідач проти задоволення позову заперечувала та зазначила, що померла [PERSON] є її рідною тіткою по лінії матері, яку вона доглядала, надавала допомогу на лікування та піклувалася про неї. Позивачу по справі її тітка доводилася бабою, однак він дуже рідко її навідував та майже зовсім не піклувався про неї. Вказала, що вона дійсно не є спадкоємцем четвертої черги, однак позивач повинен був узгодити з нею порядок поділу спадкового майна та розділити таке по справедливості. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , яке видане 23 листопада 1999 року Голов`ятинською сільською радою Смілянського району Черкаської області (а.с.6). Як вбачається з сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER] виданого 5 грудня 1996 року, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває в колективній власності сільськогосподарського підприємства «Притясминське» розміром 1,98 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки внатурі (а.с. 7). Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] виданого 29 жовтня 1977 року батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до довідки Голов`ятинської сільської ради Смілянського району №582 від 14 грудня 2018 року померлий [PERSON] був зареєстрований та проживав по [ADDRESS] . На день смерті останнього разом з ним за вказаною адресою постійно проживала та була зареєстрована його мати - [PERSON] (а.с. 14). [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] , яке видане повторно 1 червня 2018 року Смілянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області (а.с.5). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого Смілянською районною державною адміністрацією 5 січня 2005 року [PERSON] є власником земельних ділянок площею 1,09 та 0, 21 га, які розташовані в межах Голов`ятинської сільської ради Смілянського району Черкаської області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастрові номера земельних ділянок [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 8). Згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серії [NUMBER] [PERSON] має право на пайовий фонд майна КСП СТОВ «Маяк» с. Голов`ятино з визначеною часткою в розмірі 5178 гривень або 0,24 відсотки (а.с. 12). Відповідно до довідки Голов`ятинської сільської ради №52 від 6 лютого 2019 року за [PERSON] , яка померла [INFO] , згідно запису по господарській книзі №1 рахується будинковолодіння по [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] разом з нею ніхто не був зареєстрований та не проживав. Будинковолодіння розташоване на земельній ділянці площею 0,29 га, яка не приватизована (а.с. 15). Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статтей 126, 133, 135 Сімейного кодексу України батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу [PERSON] 11 березня 1972 року зареєструвала шлюб та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 11). З довідки Смілянської державної нотаріальної контори №486/02-14 від 5 березня 2019 року вбачається, що з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулися [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] з завами про прийняття /відмову від прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилася (а.с. 25). Відповідно до п. 4 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільний кодекс України в редакції 2004 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно ст.. 548 ЦК України від 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини З матеріалів справи вбачається факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Статтею 1218 ЦК України визначено до складу спадщини входять усі права та обов`язки що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Стаття 1270 ЦК України визначено для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Отже з матеріалів справи вбачається факт прийняття спадщини [PERSON] після смерті [PERSON] . Спадкоємством визнається перехід майна спадкодавця в разі його смерті до іншої особи - спадкоємцю у порядку передбаченому законодавством. Спадкоємець може прийняти спадщину за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Згідно ч. 2 ст. 1258 Цивільного кодексу України, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи позивач є сином померлого [PERSON] та внуком по лінії батька - [PERSON] , що підтверджується вказаними вище доказами в частині доведеності ступеня спорідненості. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що відповідач по справі - [PERSON] доглядала померлу [PERSON] протягом двох років, остання хворіла та потребувала постійного догляду. Зазначили, що позивач хоча теж доглядав померлу, однак несправедливо має намір успадкувати все майно. Частиною 2 ст. 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Суд, враховує, що відповідачем жодних вимог про право на одержання права на спадкування разом із спадкоємцями черги, яка має право на спадкування, у зв`язку з піклуванням про померлого, надання такому допомоги, до суду не заявляла, відтак, враховуючи, що позивач має ближчий ступень споріднення та враховуючи вимоги ст. 1265 ЦК України, приходить до висновку, що усунення відповідача від права на спадкування позивачем є правомірним та ґрунтується на вимогах закону. Задовольняючи вимоги позивача в частині визнання права власності на спадкове майно, суд приходить до наступного. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», а саме п.3.1 державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року №7/5 та зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за №157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на житловий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року №105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалося рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56 передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. З письмових доказів наявних в матеріалах справи, а саме з довідки № 52 від 6 лютого 2019 року Голов`ятинської сільської ради Смілянського району Черкаської області, вбачається що спадкодавець набув право власності на спірне будинковолодіння. Статтею 131 ЦК 1963 року визначено, складовою частиною речі є все те, що не може бути відділене від неї без пошкодження і істотного знецінення речі. При переході права на річ складові частини її не підлягають відділенню. Стаття 132 ЦК 1963 року передбачає, приналежністю є річ, призначена служити головній речі, зв`язана з нею спільним господарським призначенням. Приналежність наслідує долю головної речі, якщо в договорі або в законі не встановлено інше. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з врахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Як передбачено п. 17 розділу «Перехідні положення» Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 у разі втрати, пошкодження сертифікату про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату не передбачено на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. У відповідності до ст.ст.7,9,23 ЗУ "Про колективне сільськогосподарське підприємство" від 14 лютого 1992 року № 2114-XII визначення порядку виділення майнового паю члена колективного підприємства, який виходить із нього, структури та вартості паю віднесено до компетенції органу самоврядування колективного підприємства, який діє на підставі Статуту, та затверджених ним актів. Аналогічно, у відповідності до ст. 25 ЗУ «Про сільськогосподарську кооперацію» від 17 липня 1997 року № 469/97-ВР, у разі виходу з кооперативу фізична чи юридична особа має право на отримання майнового паю натурою, грішми або, за бажанням, цінними паперами відповідно до його вартості на момент виходу , а земельної ділянки -в натурі (на місцевості). Термін та інші умови отримання паю встановлюються статутом кооперативу. Відповідно до ч.1 ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV, право власності на нерухомість підлягає обов`язковій державній реєстрації та виникає з моменту такої реєстрації. Будь-які правочини щодо нерухомого майна, в тому числі видача свідоцтва про право на спадщину, вчиняються, якщо право власності на таке майно зареєстровано згідно з вимогами цього Закону. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-ІV права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На підставі п. 4.14 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Статтею 392 ЦК України визначено, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та державну реєстрацію права власності на нього. З матеріалів справи вбачається належність на праві приватної власності земельних ділянок 1,09 та 0,21 га, паю 1,98 га та майнового паю, спадкодавцю та державної реєстрації права власності на майно. Відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно позбавляє права спадкоємця оформити спадщину у нотаріуса після смерті [INFO] [PERSON] та [INFO] року [PERSON] , відтак його звернення до суду з даним позовом є правомірним та обґрунтованим. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved