Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», третя особа: Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі, про відшкодування моральної шкоди,обґрунтовуючи вимоги тим, що [PERSON], перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 20 липня 1983 року по 22 грудня 2015 року. Позивач працювала за професією «машиніст крана металургійного виробництва» - 32 роки 5 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів (клас III. ст. 3) - 32 років 5 місяців. На теперішній час Позивачка не працює. Внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «Запоріжсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів у Позивачки виникло професійне захворювання. 15.06.2017 р. [PERSON] звернулась з заявою про уточнення позовних вимог, в якій простить стягнути з ПАТ «Запоріжсталь» 15000 грн. 00 коп. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням її здоров'я, що пов'язано з виконанням трудових обов'язків. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали та надали пояснення, аналогічні тим, що викладені в позові, просили позов задовольнити. Представник ПАТ «Запоріжсталь» в судовому засіданні проти уточненого позову не заперечував, про що в матеріалах справи є відповідна заява (а.с.54-56). Представник третьої особи - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Запоріжжі відніс питання на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що [PERSON], 1965 р.н., перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 20 липня 1983 року по 22 грудня 2015 року. Позивач працювала за професією «машиніст крана металургійного виробництва» - 32 роки 5 місяців, в умовах впливу шкідливих факторів (клас III. ст. 3) - 32 років 5 місяців (а.с.8-9). На теперішній час Позивачка не працює. Внаслідок тривалого стажу роботи на ПАТ «Запоріжсталь» в умовах впливу шкідливих виробничих факторів у Позивачки виникло професійне захворювання вібраційна хвороба другої стадії від дії загальної вібрації з вираженими синдромами церебрально-периферичної ангіодистонії, ускладненої дисциркуляторною енцефалопатією з вестибулопатією та полірадикулоневропатії з вираженим статико-динамічними порушеннями на шийному та попереково-крижовому рівнях, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового пері артрозу (ГІФ другого ст.). деформуючою остеоартрозу з періартрозами ліктьових (ПФ другого ст.) і колінних (ІІФС другого ст.) суглобів, про що свідчить Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 08.02.2017 р.. форма П-4 (а.с.10-11). Як зазначено в п. 16 Акта, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу робот в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «Запоріжсталь» та відсутності правових підстав для переведення на іншу роботу. Відповідно до п. 17 Акта, причиною виникнення професійного захворювання стала наявність на робочому місці машиніста крана металургійного виробництва ЦХП-1 ПАТ «Запоріжсталь» загальної вібрації з еквівалентним рівнем 89,9 - 106,0 дБ при ГДР - 101 дБ. Перевищення гранично допустимого рівня вібрації на робочому місці Позивачки також зафіксовано у: Інформаційній довідці про умови праці працівника при підозрі у нього профзахворювання від 17.02.2016 року № 02-13/404; Уточненні до СГХ від 01.03.2016 року № 02-13/521; Уточненні до СГХ від 19.04.2016 року № 01-06/1372; Медичному висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного характеру захворювання від 11.01.2017 р. № 24 (а.с.12-17). 06 березня 2017 року за результатами обстеження Медико-соціальної експертної комісії Позивачці було первинно та безстроково встановлено III групу інвалідності з 40 % втрати працездатності. Відповідно до довідки МСЕК від 06.03.2017 р. серії АВ № 082311. у якості причини встановлення інвалідності зазначено професійне захворювання. Окрім того, Позивачці надано протипоказання до тяжкої фізичної праці, стато-динамічних навантажень, рекомендовано «Д» (диспансерний) нагляд профпатолога. невролога, сімейного лікаря, стаціонарне лікування 1-2 рази нарік, санаторно-курортне лікування (а.с.18-19). У зв'язку з встановленням інвалідності Позивачка відчуває глибокі моральні переживання та страждання, що зумовлені ушкодженням її здоров'я. Звичні життєві зв'язки Позивачки порушені, адже, відтепер вона вимушена багато часу витрачати на амбулаторне та стаціонарне лікування. Позивачка неодноразово перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні професійної патології Комунальної установи «Запорізька обласна клінічна лікарня» та Українському НДІ промислової медицини, зокрема: з 14.01.2016 р. по 25.01.2016 р. (виписка з медичної карти № 764); з 10.03.2016 р. по 18.03.2016 р. (виписка-епікриз № 985/319); з 05.07.2016 р. по 15.07.2016 р. (виписка-епікриз № 2725/848); з 06.12.2016 р. по 16.12.2016 р. (виписка з медичної карги № 21594); з 26.12.2016 р. по 11.01.2017 р. (виписка-епікриз № 5038/1473) (а.с.20-27). Позивачка постійно відчуває душевний дискомфорт, оскільки не може у звичному для неї режимі спілкуватися з родиною та друзями, вона вимушена займатися реабілітацією тоді як бажала б приділяти свій час близьким людям. Через свою інвалідність Позивачка вже не може вести активне громадське життя, підтримувати бажаний рівень стосунків з оточуючими і забезпечувати себе та свою сім'ю матеріальними та нематеріальними благами на гідному рівні. Відповідно до ст. 3 Конституції України, людина. її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці. Стаття 64 Конституції України передбачає, що Конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно з ч. 2-4 ст. 153 Кодексу законів про працю України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам нормативних актів про охорону праці. Власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний вживати заходів щодо полегшення і оздоровлення умов праці працівників шляхом впровадження прогресивних технологій, досягнень науки і техніки, засобів механізації та автоматизації виробництва, вимог ергономіки, позитивного досвіду з охорони праці, зниження та усунення запиленості та загазованості повітря у виробничих приміщеннях, зниження інтенсивності шуму, вібрації, випромінювань тощо (ст. 158 КЗпП України). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови прані відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. З цією метою роботодавець забезпечує функціонування системи управління охороною праці, зокрема: впроваджує прогресивні технології, досягнення науки і техніки, засоби механізації та автоматизації виробництва, вимоги ергономіки, позитивний досвід з охорони праці: забезпечує усунення причин, що призводять до нещасних випадків, професійних захворювань, та здійснення профілактичних заходів, визначених комісіями за підсумками розслідування цих причин. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог. Враховуючи зазначені положення законодавства, саме Відповідач мав створити Позивачці, як і іншим своїм працівникам, належні умови праці, за яких настання професійного захворювання або іншого пошкодження здоров"я було б неможливими. Згідно ст. 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя (ст. 237і КЗпП України), Відповідно до положень ст, 23 Цивільного Кодексу України (далі ЦК України), особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч. 1 ст. 1167 ЦК України). У Постанові Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 р, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Сам факт отримання Позивачкою професійного захворювання, з настанням таких негативних наслідків як визнання її інвалідом III групи з втратою 40 % працездатності, з обмеженнями щодо умов та характеру праці свідчить про те, що вона в силу ч.1 та п. 1 ч. 2 ст. 23 ЦК України має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, і яка полягає у фізичному болі та стражданнях, яких вона зазнала. Позивачка оцінює моральну шкоду, що їй спричинено, у розмірі 15 000,00 грн. та вважає зазначену суму справедливою та адекватною глибині її душевних страждань. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України, позовна давність не поширюється на вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю. Окрім того, згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов законний, обґрунтований, тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved