Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з заявою про визнання недієздатною [PERSON] . Заява мотивована тим, що [PERSON] , [INFO] є її племінницею. Вона, починаючи з 2003року ,захворіла на психічну хворобу, неодноразово перебувала на лікуванні в Івано-Франківській обласній психоневрологічній лікарні №3 та з 15.09.2003 року перебуває на диспансерному обліку у психіатра. З 17.10.2013 року племінниці встановлено другу групу інвалідності, а з 05.12.2012 року встановлено довічно. З кожним роком стан її здоров»я погіршується . Вона не в змозі працювати,не здатна себе обслуговувати, не може орієнтуватися в простих життєвих ситуаціях, не усвідомлює наслідків своєї поведінки, поводить себе як дитина. У зв'язку з цим потребує постійного догляду та турботи. Враховуючи наведене заявник просила суд визнати [PERSON] ,[INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], недієздатною та призначити її опікуном. Заявник в підготовче судове засідання не з»явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, просить суд вимоги заяви задоволити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи, Шпитальний Р.Р., у підготовче судове засідання не з»явився, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу в його відсутності, не заперечує проти задоволення даної заяви та просить постановити рішення, яке б відповідало вимогам чинного законодавства. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO] є племінницею заявника [PERSON] ,[INFO] (а.с.8-10), та проживає за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією довідки про склад сім'ї (а.с.5). Згідно копії довідки № 471 від 28.11.2017 року МОЗ України КМЦ ПМСД [PERSON], [INFO] ,перебуває на "Д" обліку у психіатра, являється інвалідом 2-ї групи. (а.с.6). 05.12.2012 року [PERSON] на підставі акту огляду МСЕК № 596211 встановлено другу групу інвалідності довічно . Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 90/2018, в [PERSON] виражений шизофренічний симптомокомплекс з ознаками психічного дефекту, вона тривалий час страждає хронічним психічним захворюванням - параноїчною шизофренією з безперервно- прогредієнтним перебігом, про що свідчить психічний стан з ведучим галюцинаторно - параноїчним синдромом, вираженість розладів мислення та емоційно - вольової сфери, значне когнітивне зниження на фоні повної відсутності критики, що спричинило формування в неї вираженого процесуального дефекту особистості( змішаний тип) та призвело до повної десоціалізації і позбавляє її здатності усвідомлювати свої дії та керувати ними. [PERSON] в наслідок наявного психічного розладу не має фактичної можливості з»явитися в судове засідання та особисто дати пояснення по справі. (а.с.35-40) За таких обставин, суд вважає встановленим, що [PERSON], [INFO] , не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними, та є всі правові підстави для визнання її недієздатною. При ухваленні рішення про визнання [PERSON] недієздатною слід вирішити питання про встановлення над нею опіки та призначення їй опікуна. За змістом ст. 30 ЦК України, цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обовязки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Відповідно до ст. 41 ЦК України, правовими наслідками визнання особи недієздатною, є зокрема відсутність у неї права вчиняти самостійно будь-якого правочину. Такі дії від імені недієздатної особи вчиняє її опікун. Отже призначення опікуна у разі визнання особи недієздатною є обовязком суду за умови наявності відповідного подання органу опіки та піклування, оскільки в такому випадку у повному обсязі досягається мета цивільного судочинства захист порушених, невизнаних, або оспорюваних прав особи, а в даному конкретному випадку - забезпечення повноцінного здійснення своїх прав недієздатною особою. Аналізуючи при цьому як норми ЦК України так і ЦПК України у даному питанні, слід дійти висновку, що законодавець, захищаючи недієздатну особу покладає на суд обовязок відразу у рішенні про визнання особи недієздатною вирішити питання захисту прав цієї особи шляхом призначення їй опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому із змісту норм ЦК та ЦПК також вбачається вагома роль органу опіки та піклування, який зобовязаний надати ґрунтовне подання суду щодо призначення опікуна, при цьому саме на вказаний орган покладається обовязок знайти особу, яка за своїми якостями (стан здоровя, родинні звязки тощо) найбільш ефективно для особи, визнаної недієздатною, може виконувати обовязки опікуна. Отже призначення опікуна недієздатній особі на думку суду переслідує перш за все найважливішу ціль не залишити безправною особу, яка за своїм статусом позбавлена самостійно здійснювати свої права у суспільстві. Відповідно ч. 1 ст. 41 ЦК України над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка. Відповідно до ч. 1 ст. 300 ЦПК України, суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Частиною 4 статті 63 ЦК України передбачено, що опікун або піклувальник призначається переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обовязки опікуна чи піклувальника. Згідно рішення виконавчого комітету Калуської міської ради № 20 від 23.01.2018 року про затвердження висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Калуської міської ради про можливість та доцільність виконувати обов'язки опікуна громадянкою [PERSON], [INFO] , яка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] над племінницею [PERSON] , [INFO], яка зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] вбачається, що опікунська рада підтверджує можливість і доцільність призначення громадянки [PERSON] опікуном її племінниці [PERSON] (а.с.3,4). З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заяву [PERSON] слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved