Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до Барського районного суду Вінницької області з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що у шлюбі з відповідачем [PERSON] у них народилися спільні діти: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Барського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року. Згідно з рішенням Барського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2017 року на користь позивача з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі однієї третини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позивач вказує, що їх син [PERSON] навчається на першому курсі денної форми навчання Донецького національного університету імені Василя Стуса, оплата за навчання становить 15000 гривень. Відповідач у добровільному порядку кошти на утримання сина не надає, хоча є працездатним та матеріально забезпеченим, на даний час працює в ТОВ "Фудком" в м. Рівне. Тому позивач вимушена звертатися до суду з вказаним позовом та просить стягнути на її користь з відповідача одноразово 7500 гривень додаткових витрат, пов'язаних з навчанням сина. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик у суд на 12 жовтня 2018 року (а.с. 53), подала до суду заяви, в яких просить позовні вимоги задовольнити, провести розгляд справи у її відсутності (а.с. 19, 57). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, що підтверджується довідкою про доставку СМС-повідомлення про виклик у суд на 12 жовтня 2018 року (а.с. 52), подав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить провести розгляд справи у його відсутності (а.с. 58). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Враховуючи заяви сторін, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов такого висновку. Встановлено, що сторони є батьками [PERSON], який народився [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER], видано 23 червня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Барського районного управління юстиції Вінницької області (а.с. 6). Відповідно до заочного рішення Барського районного суду Вінницької області від 24 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 5 грудня 2017 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття (а.с. 8-9). Згідно з заочним рішенням Барського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2017 року, яке набрало законної сили 12 грудня 2017 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 10-11). Син сторін у справі [PERSON] станом на 22 травня 2018 року є студентом першого курсу денної форми навчання, за спеціальністю журналістика філологічного факультету Донецького національного університету імені Василя Стуса. Строк навчання з 1 вересня 2017 року по 30 червня 2021 року, загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 50000 гривень, що підтверджується договором № 863/73-10/17 про надання освітніх послуг між Донецьким національним університетом імені Василя Стуса та фізичною (юридичною) особою [PERSON] від 1 вересня 2017 року, та довідкою Донецького національного університету імені Василя Стуса № 23/6.6.0-44 від 22 травня 2018 року (а.с. 7, 14). Відповідно до довідки про неотримання аліментів № 3215, видано 8 травня 2018 року Барським районним відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, яка видана [PERSON] про те, що вона дійсно не отримувала аліментів від [PERSON] на її користь на утримання дітей за період з 27 жовтня 2017 року по 30 квітня 2018 року включно (а.с. 12). Те, що син перебуває на утримані позивача підтверджується довідкою № 210, видано 11 травня 2018 року виконавчим комітетом Барської міської ради Вінницької області (а.с. 13). Судом були встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини, які ґрунтуються на таких нормах закону. У 2017 році, будучи неповнолітнім, [PERSON] вступив до Донецького національного університету імені Василя Стуса, про що укладено договір про надання освітніх послуг 1 вересня 2017 року. Плата за перший рік навчання склала 15000 гривень. Вказані витрати понесла позивачка, про що надала відповідні квитанції (а.с. 56). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька способів виконання цього обов'язку, зокрема: утримання неповнолітньої дитини, на що стягуються аліменти у частках від заробітку (доходу) або в твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, викликаних особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо) (стаття 185); обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дітей, які потребують матеріальної допомоги, а також, якщо повнолітні діти продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними 23 років, за умови, що батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198). СК України виходить з принципу рівності прав та обов'язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов'язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину одному з батьків у твердій грошовій сумі. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. У цих випадках йдеться про фактично зазначені або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Наведений вище правовий висновок у даних правовідносинах сформулював Верховний Суд України 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та доведеним. Наявність додаткових витрат, які понесла позивач, підтверджуються даними договору про надання освітніх послуг, де вказано, що розмір плати за перший рік навчання становить 15000 гривень (а.с. 7), а також даними квитанцій про внесення вказаної оплати позивачем (а.с. 56). Вирішуючи питання щодо розміру участі відповідача у додаткових витратах на дитину, суд ураховує наведені вище положення закону, визнання позову відповідачем, його задовільний стан здоров'я, наявність постійного місця роботи, тому доходить висновку, що участь у додаткових витратах на дитину слід покласти на сторони у рівних частинах, що складає 7500 гривень (15000/2). Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. А тому, суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 704 гривні 80 копійок. На підставі ч. 1 ст. 180, ст. 181, ст. 185 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved