Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Долинянської сільської ради Рогатинського району про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться по адресі: [ADDRESS], як спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її бабуся [PERSON] постійно проживала та була власником домоволодіння що по [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно. За життя вона зробила заповідальне розпорядження за яким все своє майно заповіла позивачу по справі. Вона, як спадкоємець за заповітом прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Спадкоємців, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині немає. Через те, що правовстановлюючий документ на житловий будинок відсутній, нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Просила позов задовольнити. Представник позивача адвокат Шидзінський І.В. подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник Долинянської сільської ради Рогатинського району - сільський голова Хома В.І. в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Розгляд справи здійснено судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає положенням ч.2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Господарство по [ADDRESS] відносилось до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 01 липня 1990 року в господарстві була зареєстрована лише [PERSON], яка проживала до дня смерті у вказаному домоволодінні. 24 жовтня 1991 року [PERSON] склала заповіт у відповідності до якого все належне їй майно заповіла своїй внучці [PERSON] Даний заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Долинянської сільської Ради народних депутатів. Згідно довідки виконавчого комітету Долинянської сільської ради Рогатинського району №447 від 02 серпня 2016 року заповіт [PERSON], що складений нею 24 жовтня 1991 року не змінений і не скасований. У зв'язку зі смертю [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй майно. Згідно роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до відносин спадкування суд застосовує норми ЦК УРСР 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкоємець за заповітом [PERSON], яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим 04 серпня 2007 року відділом РАЦС Бережанського РУЮ Тернопільської області, прийняла спадщину. З постанови приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу Данилюка О.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 19 вересня 2016 року вбачається, що позивачу по справі [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності спадкодавця на вищевказаний житловий будинок. Із довідки комунального підприємства "Архітектурно-планувальне бюро" № 02-30 від 13 жовтня 2016 року вбачається, що документація на житловий та господарські будинки за адресою: [ADDRESS], в архіві архітектурно-планувального бюро відсутня. При обстеженні на місці встановлено, що житловий та господарські будинки побудовані без порушень будівельних норм. Із технічного паспорта на індивідуальний житловий будинок, виданого на ім`я [PERSON] та довідки Івано-Франківського обласного бюро технічної інвентаризації від 09 серпня 2016 року №102 вбачається, що до складу вищевказаного домоволодіння входить: житловий будинок загальною площею 51,0 кв.м., житловою площею 40,9 кв.м., стайня площею 53,0 кв.м.. Загальна вартість домоволодіння становить 49,453 грн. Реєстрація права власності на домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась. Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами. Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України). У силу статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Права власника майна підлягають захисту шляхом пред'явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв'язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підлягає до задоволення.

Outcome: approved