Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду з заявою, в якій просить скасувати рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.09.2013року про визнання її недієздатною та призначення [PERSON] опікуном; визнати [PERSON] дієздатною фізичною особою, поновивши дієздатність [PERSON]; припинити опіку з боку [PERSON], звільнивши та відсторонивши її від будь-якого піклування та опіки стосовно [PERSON]. В обґрунтування заяви зазначено, що за заявою [PERSON] рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.09.2014 року її визнано недієздатною та встановлено над нею опіку, призначено опікуном - [PERSON] Дійсно, з 2010р по 2013р. у заявниці були загострення захворювання, у звязку з чим вона перебувала на диспансерному лікуванні у психіатричній лікарні, а з 20.06.2013року перебувала на стаціонарному лікуванні в КЗ СОР «Обласна спеціалізована психіатрична лікарня №2». Вона не заперечує про наявність захворювання, однак вважає, що підстав для визнання її недієздатною немає. Ні суд, ні орган опіки та піклування не дослідив істинних намірів [PERSON] для визнання її недієздатною. На даний час рідна сестра [PERSON] не визнає за нею право на реалізацію конституційних прав, паспорт не повертає, інші оригінали документів стосовно заявниці також знаходяться у опікуна. [PERSON] вважає, що на даний час стан її здоровя значно покращився, вона може усвідомлювати та керувати своїми діями, що і стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні заявниця [PERSON]., підтримала доводи, викладені в заяві, наполягала на її задоволенні та на тому, що вона не потребує опіки чи піклування. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні просив заяву задовольнити, посилався на те, що суд повинен розглядати справу в межах заяви [PERSON], вважає, що висновок судово-психіатричної експертизи підтвердив діагноз встановлений в довідці за серпень 2014р., що свідчить про стабільне покращення психічного стану [PERSON] та надає підстави для задоволення заяви в повному обсязі, тобто повне поновлення дієздатності, оскільки лише після поновлення дієздатності [PERSON] можливе звернення з заявою про обмеження її дієздатності. Просив відшкодувати судові витрати [PERSON] по наданню правової допомоги та поїздки в м. Київ на експертизу. Представник опікуна [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні 08 червня 2015р. висловив думку, що поновлення дієздатності можливе лише при повному видужанні чи значному покращенні здоровя [PERSON]. Представник виконавчого комітету Охтирської міської ради [PERSON], висловила думку, що заява підлягає задоволенню, а саме: рішення суду про визнання [PERSON] недієздатною підлягає скасуванню. Однак, враховуючи висновок судово-психіатричної комісії вважає, що дієздатність [PERSON] повинна бути обмеженою з встановленням піклування. Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, надавши оцінку доказам по справі, дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 24.09.2013р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 08.12.2014р., [PERSON], 17.02.1958р.н., визнано недієздатною, встановлено опіку та призначено опікуна [PERSON], 14.09.1960р.н., що підтверджується копіями судових рішень.(т.1 а.с.75, 213-214) Відповідно до ч.3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.(розділомIV ЦПК України) Відповідно до ч. 4 ст. 241 ЦПК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, органу опіки та піклування. Згідно з ч. 1, 5 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції) наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право на подання до суду скарги, повязаної з його або її правами та обов'язками цивільного характеру (рішення від 21 лютого 1975 року у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (п. 36). На це «право на суд», в якому право на доступ до суду є одним з його аспектів, може посилатися кожен, хто небезпідставно вважає, що втручання у реалізацію його або її прав цивільного характеру є неправомірним (рішення від 13 жовтня 2009 року у справі «Салонтаджі-Дробняк проти Сербії» (п. 132). Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що Конвенція покликана гарантувати не теоретичні чи ілюзорні права, а права практичні та ефективні (рішення у справі «Вайт і Кеннеді проти Німеччини» (п. 67), «[PERSON] Ганс-Адам ІІ проти Німеччини» (п. 45). У рішенні від 30 травня 2013 року в справі "[PERSON] проти України", яке набуло статусу остаточного 30 серпня 2013 року, Європейський суд з прав людини констатував порушення прав людини, передбачених пунктом 1 статтею 6 Конвенції, при відмові національним судом вирішити питання про поновлення цивільної дієздатності особи з причин відсутності законодавчого регулювання окремих питань поновлення цивільної дієздатності. Верховний Суд України в постанові від 24.02.2014р. справа № 6-156цс13 за результатами перегляду рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій, посилаючись на рішення Європейського суду з прав людини від 30 травня 2013 року у справі «[PERSON] проти України», зазначив, що ст. 241 ЦПК України не повинна застосовуватися судом суто формально, адже зазначена норма внутрішнього національного законодавства безумовно обмежує право на доступ до суду, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції. Оскільки гарантоване зазначеною нормою Конвенції право доступу до суду повинне існувати та бути ефективним у практичній реалізації, суду слід ще на стадії вирішення питання про прийняття заяви перевіряти чи не суперечитиме ст. 6 Конвенції встановлене ст. 241 ЦПК України обмеження з огляду на доводи конкретної заяви, вживаючи всіх передбачених цивільним процесуальним законом засобів для зясування обєктивних обставин, які можуть свідчити про поновлення у особи здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому, суду слід відкрити провадження у справі, перевірити посилання заявниці на значне поліпшення її психічного стану чи можливо навіть повне видужання шляхом отримання відповідного висновку судово-психіатричної експертизи, за результатами якої і вирішити питання про задоволення заяви чи про залишення її без розгляду. Згідно пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» із змінами та доповненнями, в справах про поновлення дієздатності є обов'язковим проведення судово-психіатричної експертизи, яка призначається за ухвалою судді. Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров'я або видужання. Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 4 від 25.03.2015р. [PERSON] з дитинства до теперішнього часу виявляє ознаки «Легкої розумової відсталості без поведінкових порушень». У порівнянні зі станом на період проведення судово-психіатричної експертизи № 11/8674 від 02.09.2013р. на даний час [PERSON] виявляє поліпшення психічного стану через відсутність поведінкових порушень. За своїм психічним станом [PERSON] не повною мірою може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Не потребує постійної опіки, а лише допомоги піклувальника в складних життєвих юридично значимих ситуаціях.(т.1 а.с.236-246) Таким чином, судово-психіатричною експертизою встановлено, що психічний стан [PERSON] покращився, проте не такою мірою, що вона повністю здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а наявний у [PERSON] психічний розлад все ж спостерігається та істотно впливає на здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що за нормою ст. 36 ЦК України є підставою для обмеження дієздатності. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в судовому засіданні підтвердили, що [PERSON] може самостійно обслуговувати себе в повсякденному житті, виконувати роботи по веденню домашнього господарства без сторонньої допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 42 ЦК України суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 36 ЦК України суд може обмежити цивільну дієздатність фізичної особи, якщо вона страждає на психічний розлад, який істотно впливає на її здатність усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Хоча національне законодавство передбачає лише повне поновлення дієздатності фізичної особи, але, разом з тим, воно не забороняє суду у випадках часткового одужання недієздатної особи ухвалити рішення про скасування рішення про визнання цієї особи недієздатною та про визнання її обмежено дієздатною. (ст. 1, ч.3 ст. 235 ЦПК України) З урахуванням встановлених обставин та на підставі наведених положень закону суд вважає, що існують достатні підстави для скасування рішення про визнання [PERSON] недієздатною та для визнання її обмежено дієздатною. Стаття 37 ЦК України визначає, що над фізичною особою, цивільна дієздатність якої обмежена, встановлюється піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 241 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно до подання виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області від 24 червня 2015 року визнано доцільним призначити [PERSON] піклувальником [PERSON]. (т.2 а.с. 50) В судовому засіданні представник виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області [PERSON] пояснила, що заява про призначення піклувальником над [PERSON] надійшла лише від [PERSON]. [PERSON] за період перебування під опікою у [PERSON] на опікуна не скаржилася, перші скарги надійшли лише у грудні 2014р., тобто після звернення до суду. За результатами розгляду скарг [PERSON] органом опіки та піклування відібрані пояснення [PERSON], здійснено вихід за місцем проживання [PERSON], прийнято рішення про здійснення контролю за виконанням [PERSON] повноважень опікуна та рекомендовано їй надавати щомісячні звіти з зазначенням витрачених на потреби підопічної коштів, переліку придбаних для неї продуктів харчування та речей. На підтвердження вказаних обставин надала копії документів. (т. 2 а.с. 51-57) [PERSON], в судовому засіданні категорично відмовилася від призначення будь-кого в якості піклувальника. Щодо [PERSON] пояснила, що вона її боїться, тому за допомогою до неї не звертається, особисто не спілкується. Представник заявниці [PERSON] в судовому засіданні посилався на недбалість органу опіки та пілкування, вважає, що рекомендування [PERSON] в якості піклувальника є безпідставним. Зазначив, що на засідання комісії [PERSON] запрошена не була, при визначенні кандидатури піклувальника її думка не враховувалась, а пояснення [PERSON] та свідків, які надані в судовому засіданні, щодо стосунків між заявницею та її опікуном залишились поза увагою виконавчого комітету Охтирської міської ради. В судове засідання 08 червня 2015р. та 24 червня 2015р. [PERSON] не зявилася, хоча вона та її представник [PERSON], були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, причини неявки суд не повідомили, що унеможливило зясування позиції [PERSON] щодо стосунків, які склалися між нею та [PERSON], мотивів, з яких вона подала заяву про призначення її піклувальником, та отримання пояснень про виконання нею обовязків опікуна. Разом з цим, суд враховує, що за весь час розгляду справи [PERSON] не завжди була присутня в судовому засіданні, що свідчить про нехтування інтересами підопічної, оскільки від обовязків опікуна [PERSON] не звільнена, отже на даний час вона є єдиним законним представником [PERSON] . (ст. 39, п.2 ч.1 ст. 64 ЦК України) З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність на даний час підстав для призначення піклувальником [PERSON] - [PERSON], тому згідно ст. 65 ЦК України до призначення піклувальника піклування над заявницею необхідно покласти на орган опіки та піклування виконавчого комітету Охтирської міської ради. Щодо розподілу судових витрат суд зазначає наступне. В пункті 51 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014р. розяснено, що враховуючи, що справи окремого провадження розглядаються з додержанням загальних правил, встановлених ЦПК, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, слід звернути увагу судів на те, що інші особливості розгляду цих справ встановлено розділом IV ЦПК (частина третя статті 235 ЦПК). Наприклад, у частині сьомій статті 235 ЦПК передбачено, що при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом; у частині третій статті 240 ЦПК зазначено, що суд, установивши, що заявник у справах про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи діяв недобросовісно, без достатньої для цього підстави, стягує із заявника всі понесені судові витрати. Тобто, главою 2 розділу IV ЦПК України передбачено стягнення судових витрат з заявника при встановлені, що він діяв недобросовісно. Розподіл судових витрат між заявником і заінтересованими особами в межах розгляду справи в порядку окремого провадження законом не встановлено. Крім того, згідно ч. 2 ст. 240 ЦПК України судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною або обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, відносяться на рахунок держави. З огляду на викладене, суд вважає, що судові витрати необхідно віднести на рахунок держави.

Outcome: approved