Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

В березні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов обґрунтовувався тим, що позивач та відповідач з 31.07.2009 року перебувають у шлюбі та мають доньку [PERSON], [INFO]. На даний час, відповідач пішов із сімї, проживає окремо та не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Зважаючи на викладене, позивач звернулася до суду за захистом прав дитини на достатній рівень життя. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію суду подала заяву якою підтримала заявлені позовні вимоги, позов просила задовольнити, а справу слухати без її участі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надійшла заява про визнання відповідачем заявлених позивачем вимог, справу просив слухати без його участі, не заперечував проти ухвалення рішення. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. На підставі статей 158, 169 ЦПК України суд вважає можливим розглядати справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у справі на підставі наявних в ній доказів. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Таким чином, судом встановлено, що з 31.07.2009 року позивач та відповідач перебувають у шлюбі, що підтверджується відповідним свідоцтвом про шлюб від 31.07.2009 року виданого виконавчим комітетом Полянківської селищної ради (а.с. 2). Згідно свідоцтва про народження від 07.12.2010 року виданого виконавчим комітетом Полянківської селищної ради Баранівського району Житомирської області [PERSON] є матірю, а [PERSON]- батьком [PERSON], [INFO]. (а.с. 3). Згідно довідки про склад сімї від 06.04.2017 року №253 до складу сімї [PERSON] входять: чоловік-Черкавський С.П.; дочка-Денисюк Д.В.; дочка - [PERSON] Позивач зазначає, що відповідач пішов із сімї та з ними в домі не проживає. Відповідач у свою чергу протилежного не заперечив. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] проживає разом із позивачем. Отже, виходячи з характеру спірних правовідносин, суд визначає норми матеріального права, які підлягають застосуванню. Згідно п. 17. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 N 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, право дитини на достатній рівень життя захищено законом, при цьому, забезпечення та реалізація цього права покладається державою на батьків, які повинні виховувати та забезпечувати своїх дітей всім необхідним для їх належного розвитку. Під час визначення розміру аліментів суд зобовязаний врахувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення, що відповідає приписам 1 ст. 182 СК України. Таким чином, при вирішенні спору, суд приймає до уваги те, що відповідач перебуває у працездатному віці, працює слюсарем в КП «Барановський міськводоканал» та отримує контрольований дохід у вигляді заробітної плати в розмірі 2500.00 грн. щомісячно, не надав жодних доказів щодо свого незадовільного стану здоровя, проти позову не заперечував. Отже, виходячи із наведеного, суд вважає, що відповідач може і повинен надавати матеріальну допомогу дитині шляхом сплати аліментів, тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Окрім того, в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: approved