Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

В Острозький районний суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу звернулася [PERSON] Позовну заяву аргументує тим, що шлюб між нею та відповідачем був зареєстрований 18 жовтня 1997 року Острозьким відділом реєстрації актів громадянського стану (актовий запис № 87 від 18.10.1997). Від даного шлюбу вони мають неповнолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження якої позивач вказана матір'ю, а відповідач батьком. Позивач вказує, що з відповідачем спільне життя у них не склалося, у них різні погляди на подружнє життя. Зазначає, що перспектив для збереження сім'ї немає, шлюб існує формально, примирення неможливе, оскільки подальше спільне життя суперечить її інтересам. Вказала, що спору щодо поділу майна та визначення місця проживання дитини між ними немає. Позов мотивувала тим, що з 2009 року вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини фактично припинили, просить розірвати шлюб. Відповідач, відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову суду, не надав. Від відповідача на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в якому позовні вимоги визнав повністю. Ухвалою Острозького районного суду Рівненської області від 08 червня 2018 року дана позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд якої постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Будь-яких інших заяв та клопотань від учасників справи не надходило. У підготовчому засіданні позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі і просила шлюб розірвати. Позивач пояснила, що від сумісного подружнього життя у неї з відповідачем є дочка [PERSON]. Зазначила, що шлюбне життя з відповідачем не склалося, оскільки в них різні характери та погляди на життя, вказала, що вони зараз не підтримують подружні відносини, оскільки з 2009 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Вказуючи на те, що вони не підтримують подружніх стосунків, спільного бюджету не мають, а також те, що збереження шлюбу суперечить її інтересам, просила розірвати шлюб. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. З письмових доказів, досліджених в судовому засіданні встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що 18 жовтня 1997 року Острозьким відділом реєстрації актів громадянського стану (актовий запис № 87 від 18.10.1997) був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], якій після реєстрації шлюбу присвоєно прізвище "[PERSON]". (а.с.4) Згідно свідоцтва про народження, сторони по справі мають неповнолітню дитину: дочку - [PERSON], [INFO]. (а.с.23) Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки сім'я фактично розпалась, сторони разом не проживають, взаємних прав та обов'язків не мають, спільного побуту, бюджету, не мають, подружніх стосунків не підтримують, що свідчить про формальне існування шлюбу. Оскільки [PERSON] та [PERSON] втратили почуття любові один до одного, на даний час шлюб фактично припинено і сторони спроб відновити шлюбні відносини не роблять. Встановлено, що сторони разом не проживають і спільне господарство не ведеться з зазначених вище причин. Таким чином, відсутність спільного побуту між позивачем та відповідачем є свідченням формального існування шлюбу між ними. Між сторонами відсутній спір щодо спільного майна та питання проживання спільної дитини. Одночасно, в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі протягом тривалого часу проживають роздільно, спроби примирення між ними не мали належного результату, а тому з цих підстав суд не бачить необхідності надати сторонам по справі строк для примирення. Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, а відповідно до ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що між сторонами відсутні такі складові сім`ї, як спільне проживання, пов'язаність спільним побутом та почуття любові і взаємоповаги, а тому шлюб необхідно розірвати. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Окрім того, як вбачається із ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі, зокрема, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А відтак, з огляду на задоволення позовних вимог та повернення з державного бюджету 50 відсотків судового збору, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 352 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду із вказаним позовом. На підставі ст. 56, 105, 110, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved