Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Сергіївської сільської ради Гадяцького району Полтавської області, Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лободіно» про визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок з допоміжними господарськими побудовами, що знаходиться по [ADDRESS] . У позовній заяві позивач вказує, що 14.04.1999 року придбав у КСП « Лободіно», яке було правонаступником КСП «Авангард», збудований для нього у 1996 році житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] . У подальшому адресу вказаного будинку було змінено на [ADDRESS] , але договір купівлі-продажу вказаного будинковолодіння не укладався. Після купівлі будинку, він відкрито та безперервно володіє та користується ним. Також, приватизував земельну ділянку, на якій розміщене вказане будинковолодіння. Але нещодавно із свідоцтва про право власності на вказане будинковолодіння дізнався , що його власником є КСП «Лободіно» , яке передало вказаний будинок позивачу, про що зроблена відмітка у свідоцтві про право власності на вказане будинковолодіння. Позивач звернувся до державного реєстратора для реєстрації права власності на будинок , але йому було відмовлено у реєстрації права власності на будинок. СТОВ «Лободіно» , яке є правонаступником КСП «Авангард» повідомили йому, що вказане будинковолодіння на балансі у СТОВ «Лободіно» не обліковується. На даний час позивач продовжує проживати у вказаному будинковолодінні, підтримує та обслуговує його, проводить ремонт та сплачує комунальні платежі і ніхто з приводу порушення щодо користування вказаного будинку до нього не звертався. Але право власності на вказаний будинок він оформити не може, тому просить визнати за ним в порядку набувальної давності право власності на спірне будинковолодіння. Позивач [PERSON] та його представник -адвокат Гусаренко О.М. у підготовче судове засідання надали заяви, в яких просили позовні вимоги [PERSON] задовольнити, підготовче судове засідання розглянути без їх участі. Представник відповідача Сергіївської сільської ради Гадяцького району Полтавської області у підготовче судове засідання не з"явився, надали заяву, в якій вказують, що позовні вимоги [PERSON] визнають, проти їх задоволення не заперечують, просять справу розглянути без участі їх представника, не заперечують щодо винесення рішення у підготовчому судовому засіданні. Представник відповідача СТОВ «Лободіно» у підготовче судове засідання не з"явився, надали заяву, в якій вказують, що позовні вимоги [PERSON] визнають, проти їх задоволення не заперечують, просять справу розглянути без участі їх представника. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Краснознаменської сільської ради №45 від 18.11.1991 року надано дозвіл КСП «Авангард» на проектування і будівництво житлового будинку по [ADDRESS] для [PERSON] КСП «Авангард» було реорганізоване у колективне сільськогосподарське підприємство «Лободіно», протокол від 01.10.1992 року. КСП «Лободіно» реорганізовне у СТОВ «Лободіно», протокол №2 від 01.03.2003, що підтверджується довідкою СТОВ «Лободіно». Згідно довідки правління КСП «Лободіно» Гадяцького району Полтавської області №16 від 14.04.1999 року , жилий будинок, який знаходиться по [ADDRESS] вартістю 3646,79 грн. проданий [PERSON] , але договір купівлі-продажу вказаного будинку між сторонами не укладався. Відповідно до свідоцтва про право власності на будинок виданого 21.01.1999 року Краснознаменською сільською радою Гадяцького району, будинок по [ADDRESS] , що належить КСП «Лободіно» передано [PERSON] про що на вказаному свідоцтві про право власності здіснено реєстраційний напис Полтавським міжміським бюро технічної інвентаризації. Згідно рішення виконавчого комітету Сергіївської сільської ради Гадяцького району Полтавської області від 12.03.2020 року №23 поштова адреса будинку [ADDRESS] змінена, а саме нумерація будинку з номера [ADDRESS] , зміна на [ADDRESS] . [PERSON] була приватизована земельна ділянка площею 0,75 га, на якій розташоване вищевказане будинковолодіння, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-ПЛ №005011 виданого Краснознаменською сільською радою Гадяцького району Полтавської області 07.02.1996 року та зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право при ватної власності на землю за №2. Позивач [PERSON] з 1996 року по даний час проживає за адресою [ADDRESS] . Підтримує в належному стані та обслуговує даний житловий будинок, сплачує всі комунальні послуги. За цей час з приводу порушення користування будинком ніхто не звертався, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сергіївської сільської ради № 375 від 21.05.2020 року. З 14.09.2016 року [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Сергіївської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 376 від 21.05.2020 року. Згідно довідки СТОВ «Лободіно» № 04/05-2020 від 26.05.2020 року, будинок, що знаходиться за адресою [ADDRESS] на балансі підприємства не обліковується. [PERSON] було відмовлено державним реєстратором прав на нерухоме майно Гадяцької районної державної адміністрації у державній реєстрації права власності на вищевказане будинковолодіння, у зв`язку з невідповідністю поданих документів вимогам, що підтверджується рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Гадяцької районної державної адміністрації Тютюник Р.М. про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 03.06. 2020 року. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК.) Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України). (п. 9 Постанови) Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК УКраїни набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови). Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень») (п. 14 Постанови). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі №910/17274/17 зазначено, що правовий інститут набувальної давності опосередковує один з первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно грунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Велика Палата Верховного Суду наголосила, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Таким чином, суд вважає встановленим, що більше десяти років позивач добросовісно, відкрито і безперервно володів спірним майном і продовжує ним володіти на даний час, осіб, які б заявили свої права на це майно не встановлено, тому суд вважає за можливе визнати право власності за [PERSON] за набувальною давністю нажитловий будинок з допоміжними господарськими побудовами, що знаходиться по [ADDRESS] .

Outcome: approved