Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] з посиланням на те, що її матір`ю є [PERSON] , яка народилася [INFO] і [INFO] померла у віці 97 років у с. Красилівка Ставищенського району Київської області. Крім неї, у матері був ще син [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після смерті [INFO] матері [PERSON] відкрилася спадщина на належне їй на день смерті майно. Спадкоємцем першої черги за законом є вона - її донька. 17.12.2018 р. вона звернулася до Ставищенської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Також до Ставищенської районної державної нотаріальної контори Київської області 24.07.2018 p. з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] та надала нотаріусу заповіт від 14.11.2017 pоку, який за реєстровим №171 посвідчено секретарем виконкому Розкішнянської сльської ради Губською Л. М.. Факт посвідчення вказаного заповіту вбачається із копії другого екземпляру заповіту, який зберігається в Розкішнянській сільській раді. За заповітом [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON] Вважає заповіт нікчемним, оскільки її мати була неграмотною і не могла самостійно прочитати текст заповіту. З 2015 року вона хворіла на серцево-судинні захворювання, періодично лікувалася, перебувала на диспансерному обліку в КНП «Ставищенський районний центр первинної медико-санітарної допомоги, обслуговувалася соціальним працівником протягом 8 - 10 років. Такий стан спадкодавці зашкодив їй з`явитися в приміщення сільської ради. Крім того, заповіт посвідчувався секретарем ради не в приміщенні сільської ради, а на вулиці в автомобілі, а тому в заповіті секретар мала про це зазначити. В Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Розкішнянської сільської ради на 2016 - 2018 роки зазначено, що спірний заповіт складений та посвідчений, однак місце вчинення цієї нотаріальної дії не вказано. Позивач просить визнати заповіт від 14 листопада 2017 року, посвідчений секретарем виконкому Розкішнянської сільської ради Губською Л.М. 14 листопада 2017 року за реєстровим №171, за яким [PERSON] заповіла все своє майно [PERSON] , нікчемним. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, належним чином повідомлена про місце, час та дату його проведення, причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] в інтересах [PERSON] позовні вимоги підтримала, підтвердили обставини, на які посилається в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали. Відповідач суду пояснила, що на протязі тривалого часу вона працювала в с. Красилівка Ставищенського району Київської області соціальним працівником, допомагала немічним старим людям, які потребували стороннього догляду. З 1992 року по 2017 рік вона розносила таким людям продукти харчування, прибирала та доглядала. Серед них була жителька с. Красилівка [PERSON] та її син [PERSON] .. Незважаючи на свій похилий вік, [PERSON] писала листи, але писала їх погано. На початку 2016 року вона від імені [PERSON] написала листа дочці останньої [PERSON] (позивачу) з проханням, щоб та відізвалась, оскільки рік, як від неї не було листів до матері. [PERSON] написала відповідь, що листів писати не буде. Запропонувала матері перебиратися в будинок престарілих людей, де б за нею щоденно доглядали та заборонила заповідати своє майно стороннім особам. [PERSON] померла у віці 97 років, мала хороший зір та пам`ять, у лікарні на лікуванні не було жодного разу. Вона її привезла автомобілем до Розкішнянської сільської ради для складення заповіту. Крім того, вона доглядала і брата позивача - [PERSON] , який хворів менінгітом та помер. Відповідач [PERSON] до суду подала відзив на позовну заяву (а. с. 59-64), в якому зазначено, що спірний заповіт відповідає вимогам законодавства. Його складено та посвідчено секретарем Розкішнянської сільської ради, який має на це право, у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання. Він підписаний особисто заповідачем та його засвідчено гербовою печаткою сільської ради. Заповіт відповідав вільному волевиявленню заповідача і скасований не був. Він посвідчувався в приміщенні органу місцевого самоврядування за адресою: по [ADDRESS] . Саме за вказаною адресою прибула заповідач. Відтак жодного обов`язку у секретаря виконкому зазначати в заповіті про неприбуття заповідача через хворобу або посвідчення його за іншою адресою, ніж знаходиться Розкішнянська сільська рада не було. Реєстрація заповіту здійснена у журналі реєстрації нотаріальних дій та в спадковому реєстрі. Про волевиявлення [PERSON] скласти заповітне розпорядження на неї (відповідача) відомо було позивачу [PERSON] .. Протягом 10 років вона (відповідач) доглядала [PERSON] та її сина до смерті, поховала їх за власні кошти, робила поминальні обіди. Позивач [PERSON] у їх похованні ніякої участі не брала, лише писала листи, де дякувала за догляд своїх матері та брата. Останній залишив заповіт на ім`я позивача, а мати ( [PERSON] ) побажала написати заповіт на її (відповідача) ім`я. [PERSON] взагалі бажала позбавити дочку (позивача) права на спадкування, бо та від матері та брата фактично відмовилася, жодної допомоги їм не надавала, забороняла підписувати будь-які документи щодо майна. [PERSON] , не отримуючи догляду від [PERSON] , просила її (відповідача) не покидати її і не здавати до будинку престарілих, а доглянути та поховати по-людськи. Про волевиявлення [PERSON] позивача [PERSON] неодноразово повідомляла Красилівська сільська рада. Після посвідчення спірного заповіту, 19 квітня 2018 року, [PERSON] у Красилівській сільській раді надала довіреність на її (відповідача) ім`я щодо представництва інтересів і при цьому була письменною та дієздатною, про що свідчить її підпис на довіреності та відмітка посадової особи Красилівської сільської ради про перевірку дієздатності. Обставин, які б вказували на нікчемність заповіту, враховуючи вільне волевиявлення заповідача та дотримання форми заповіту, позивачем не зазначено, а відтак позов задоволенню не підлягає. Наведені позивачем факти щодо відсутності в заповіті адреси місця його посвідчення, причин, з яких нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування та зашкодила заповідачу з`явитися в приміщення сільської ради, не свідчать про його нікчемність, оскільки заповіт складений у письмовій формі і посвідчений відповідною посадовою особою. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Розкішнянської сільської ради Губська Л.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила, суду пояснила, що вона працює на посаді секретаря Розкішнянської сільської ради і на неї, зокрема, покладено обов`язки по вчиненню нотаріальних дій на території даної ради. Спірний заповіт посвідчувався нею в приміщенні Розкішнянської сільської ради. Вона встановила особу спадкодавці, остання прочитала заповіт. Потім вона ще раз вголос прочитала заповіт спадкодавці та дала їй його підписати власноручно, а тому вважає, що спірний заповіт посвідчено згідно закону. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що 26.02.2019 року до неї для отримання правової допомоги звернулась [PERSON] , між ними було укладено відповідну угоду і вона почала готувати позов до суду. З цією метою вона звернулась із запитом до Розкішнянської сільської ради про надання копій документів, а саме: спірного заповіту та документів, які стосувались його посвідчення. Із цим запитом вона прибула особисто до сільської ради і, зустрівшись із секретарем ради [PERSON] , запитала в неї, яким чином вона посвідчила цей заповіт. [PERSON] повідомила їй, що посвідчила заповіт у машині біля сільської ради. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона на протязі тридцяти років проживала по сусідству в с. Красилівка Ставищенського району Київської області з [PERSON] , доглядала її. За півтора роки до своєї смерті [PERSON] взагалі самостійно не ходила. Вона щоденно приходила додому останньої та доглядала. Весь цей час [PERSON] була при здоровому глузді, проте писати та читати сама уже не могла, лише могла написати свій підпис. Вона писала від її імені листи та читала. [PERSON] писала листи матері ( [PERSON] ). Відповідач також доглядала за [PERSON] , бувало вони вдвох разом доглядали останню, приносили харчі, мили її. Позивач не могла доглядати свою матір, бо сама була хвора після перенесеної операції. Вона ходила провідувати [PERSON] до вересня 2017 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що [PERSON] була її сусідкою в с. Красилівка Ставищенського району Київської області. Вона приходила до [PERSON] та читала листи, що надходили від дочки останньої і писала листи дочці від імені [PERSON] та сама їх підписувала. Провідувала [PERSON] і відповідач. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона була знайома із [PERSON] , мала з нею дружні стосунки, спілкувалась, іноді її провідувала вдома. [PERSON] хворіла, жила із сином [PERSON] , який також хворів на менінгіт та помер. [PERSON] була на похороні сина. За рік до своєї смерті [PERSON] хворіла на ноги. Остання сама розписувалась при отриманні заробітної плати, а потім пенсії, бо робила в місцевому господарстві, а вона працювала касиром. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працювала листоношею в с. Красилівка Ставищенського району Київської області. Була знайома з [PERSON] , так як носила останній пенсію. [PERSON] самостійно розписувалась в отриманні пенсії та рахувала гроші. Відповідач доглядала [PERSON]. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що була знайома з [PERSON] та двічі заходила провідувати її до неї додому. Відповідач доглядала [PERSON] , носила їжу, поховала. При спілкуванні аж до смерті [PERSON] була при здоровому глузді. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що вона працює секретарем Розкішнянської сільської ради Ставищенського району Київської області. 14 листопада 2017 року до неї прийшла відповідач і попросила скласти заповіт. Заповідач в цей час перебувала в автомобілі, який знаходився на вулиці перед східцями вхідних дверей приміщення Розкішнянської сільської ради. Вона вийшла до заповідача, остання була дуже похилого віку, більше 90 років. Заповідач сказала їй, що хоче заповісти все своє майно відповідачу, так як остання доглядала її та її сина. Після цього, вона пішла до себе в кабінет та склала текст заповіту і повернулась до заповідача. Оскільки, заповідач самостійно не ходила, то вона сіла в автомобіль, де була заповідач і дала їй текст заповіту, яка його прочитала (так як водила очима по тексту заповіту), потім цей заповіт вголос прочитала вона як посадова особа сільської ради і дала підписати заповіт заповідачу, яка його підписала власноручно. Це було після 13 год. 00 хв.. В цей час в автомобілі крім них двох нікого не було. Східці біля вхідних дверей приміщення ради внесені в технічний паспорт будівлі. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що на протязі одного року відповідач доглядала за [PERSON] та її сином [PERSON] Вона особисто кілька разів провідувала [PERSON] , яка хворіла, не могла самостійно ходити. [PERSON] впізнавала її, вони розмовляли. Чи могла [PERSON] самостійно писати, їй з цього приводу нічого не відомо. [PERSON] померла у 2018 році. Її дочка ( [PERSON] ) знала, що померла мати, але на похорон не приїхала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що з листопада 2015 року працює на посаді сільського голови с. Красилівка Ставищенського району Київської області. Відповідач працювала соціальним працівником та доглядала заповідача і її сина, догляд здійснювався добре, претензій не було ніяких. Вона сама особисто заходила додому до заповідача. У останньої є дочка [PERSON] та проживає в Карелії Російської Федерації. Вона повідомляла [PERSON] про те, що потрібно доглядати матір та брата, що за ними доглядає соціальний працівник та про те, що в селі працює будинок для людей похилого віку, але вони не хочуть туди йти. У відповідь на це, [PERSON] (позивач) повідомила, що не має можливості приїхати та доглядати за матір`ю і братом, бо хворіє сама. Відповідач займалась самотужки похоронами, [PERSON] на похоронах не було. До самої смерті заповідач [PERSON] розуміла значення своїх дій, була адекватною. В її присутності заповідач власноручно підписувала договір оренди землі восени 2017 року та отримувала кошти за оренду, листоноша приносила пенсію заповідачу, чи розписувалась самостійно остання в її отриманні, не знає. Щодо складення та посвідчення спірного заповіту, то їй про це нічого не відомо. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в листопаді 2017 року до нього звернулась відповідач з проханням, щоб він відвіз з с. Красилівка в с. Розкішна Ставищенського району в сільську раду жінку похилого віку, самостійно не ходячу для оформлення документів. Він привіз дану жінку до Розкішнянської сільської ради близько 13 год. 00 хв., та залишивши свій автомобіль на вулиці біля східців вхідних дверей приміщення ради пішов додому, так як проживає неподалік і йому потрібно було прийняти ліки, бо хворіє на цукровий діабет. На початку 15-ї години йому зателефонували і він повернувся до свого автомобіля, який залишив біля сільської ради та завіз назад в с. Красилівку дану жінку похилого віку. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово учасників справи, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, допитавши свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є дочкою [PERSON] , яка народилася [INFO] і [INFO] померла у віці 97 років у с. Красилівка Ставищенського району Київської області. Крім позивача, у [PERSON] був ще син [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на належне останній на день смерті майно. Спадкоємцем першої черги за законом є позивач (а. с. 11-15). Позивач зверталась до сільського голови с. Красилівка Ставищенського району з проханням допомогти помістити свою матір та брата в будинок для людей похилого віку та заборонила матері [PERSON] заповідати своє майно стороннім особам (а. с. 70-71). 17.12.2018 р. позивач звернулася до Ставищенської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON]. Також до Ставищенської районної державної нотаріальної контори Київської області 24.07.2018 p. з заявою про прийняття спадщини звернулася [PERSON] та надала нотаріусу заповіт від 14.11.2017 pоку, який за реєстровим №171 посвідчено секретарем виконкому Розкішнянської сльської ради Губською Л. М. (а. с. 17-24, 40). Обов`язки по вчиненню нотаріальних дій на території Розкішнянської сльської ради покладено на секретаря виконкому цієї ради [PERSON] , згідно рішення виконавчого комітету Розкішнянської сільської ради №2 від 26.11.2015 року (а. с. 80). До дня своєї смерті заповідач [PERSON] проживала одна в [ADDRESS] (а. с. 21), мала початкову освіту, отримувала пенсію по старості (а. с. 66 зв., 67). З 2015 року вона хворіла, перебувала на диспансерному обліку в КНП «Ставищенський районний центр первинної медико-санітарної допомоги (а. с. 42). Уповноважила відповідача на отримання дублікату свідоцтва про народження сина (а. с. 68). Відповідач з 1992 року по 2017 рік працювала соціальним працівником, доглядала [PERSON] та поховала її, повідомила позивача про смерть її матері та брата (а. с. 72, 73, 134). Приміщення Розкішнянської сльської ради розташоване за адресою: [ADDRESS] в с. Розкішна Ставищенського району Київської області. Складовою цього приміщення є ганок, сходи та замощення (а. с. 65). Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. За ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Розглядаючи справу, суд забезпечує сторонам рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно із ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Із показів свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] вбачається, що заповідач [PERSON] до смерті була при здоровому глузді. Свідок [PERSON] також показала, що [PERSON] самостійно писати та читати уже не могла, проте могла написати свій підпис. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що заповідач [PERSON] сама розписувалась в отриманні пенсії, рахувала гроші. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] власноручно восени 2017 року підписувала договір оренди землі та отримувала кошти за цю оренду. Із показів свідка [PERSON] вбачається, що заповідач [PERSON] власноручно підписала спірний заповіт. Свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суду показали, що [PERSON] самостійно ходити не могла. Із показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] вбачається, що заповідача [PERSON] доглядала відповідач. Із аналізу показань зазначених свідків, суд дійшов висновку, що до своєї смерті заповідач [PERSON] розуміла значення своїх дій, могла підписувати документи, рахувала гроші. Самостійно пересуватись остання не могла, догляд за нею здійснювала відповідач, яка працювала соціальним працівником в с. Красилівка Ставищенського району Київської області (а. с. 134). Відтак, зміст спірного заповіту відповідає вільному волевиявленню і волі заповідача [PERSON] та підписаний власноручно останньою. Разом з тим, із показів свідків [PERSON] та [PERSON] встановлено, що спірний заповіт було підписано та посвідчено в автомобілі біля приміщення Розкішнянської сільської ради. Свідок [PERSON] показала суду, що перед підписанням в автомобілі спірного заповіту заповідачем [PERSON] , остання його в автомобілі прочитала, потім цей заповіт вголос прочитала вона ( [PERSON] ) як посадова особа органу місцевого самоврядування, яка уповноважена вчиняти нотаріальні дії, а потім дала заповіт заповідачу для підписання, яка його підписала власноручно в автомобілі. Показання даних свідків з приводу місця, обставин підписання та посвідчення спірного заповіту, відповідачем та її представником спростовано не було. Відтак, суд вважає, що покази свідків [PERSON] та [PERSON] відповідають фактичним обставинам. Як роз`яснено у пунктах 4, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 ЦК України, тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК України, тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду. Відповідно до статей 215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Частиною другою статті 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Таким чином, оспорюваний правочин є недійсним в силу визнання його судом, а нікчемний - в силу припису закону. Крім того, при розгляді позовів про встановлення нікчемності правочину із зазначених підстав необхідно враховувати, що ці норми передбачають загальну підставу для нікчемності правочину і застосовуються лише в тому випадку, якщо в ЦК України немає спеціальної підстави (норми) для цього. Спеціальною нормою, яка регламентує підстави визнання заповіту недійсним або нікчемним є приписи статті 1257 ЦК України. Відповідно до частини першої статті 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до п. п. 5,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред`являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Згідно із ст. 1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на це посадовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Встановлено, що спірний заповіт було складено та посвідчено секретарем Розкішнянської сільської ради Губською Л.М., на яку покладено обов`язки по вчиненню нотаріальних дій на території ради, згідно рішення виконавчого комітету Розкішнянської сльської ради №2 від 26.11.2015 року (а. с. 80). Заповіт є одностороннім правочином і може бути визнаний судом нікчемним тільки при зазначенні в рішенні спеціальної підстави передбаченої ст. 1257 ЦК України (ВСУ від 6 вересня 2017р. у справі № 6-2424цс16). В зазначеному вище рішенні ВСУ вказано, що заповіт є також правочином і для визнання його нікчемним повинні бути правильно застосовані норми ЦК України. Висновок ВСУ полягає в тому, що при встановленні нікчемності правочину загальні норми Глави 16 ЦК України застосовуються лише тоді, коли у законі відсутня спеціальна підстава для цього. У випадку визнання заповіту нікчемним, суд у рішенні обов`язково повинен вказати підставу передбачену частиною першою ст. 1257 ЦК України. При відсутності такої підстави заповіт вважається дійсним і може бути оспорений у судовому порядку. Відповідно до Розділу II п. 2.1 Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, який затверджений наказом Міністерства Юстиції України 11.11.2011 р. №3306/5 нотаріальні дії вчиняються в приміщенні органу місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаним приміщенням. Якщо нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування, то в посвідчувальному написі на документі і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій записується місце вчинення нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування. Згідно Розділу III п. 1.1, 1.4, 1.8 вказаного Порядку посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують заповіти. При посвідченні заповіту посадова особа органу місцевого самоврядування встановлює особу заповідача та визначає обсяг його цивільної дієздатності. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 1247, 1251 Цивільного кодексу України і особисто подані ними посадовій особі органу місцевого самоврядування. Заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця і часу складення заповіту, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем. Посадова особа органу місцевого самоврядування посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Посадова особа органу місцевого самоврядування може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути прочитаний уголос та підписаний заповідачем, про що ним зазначається у заповіті перед його підписом. Заповіти, посвідчені посадовими особами органів місцевого самоврядування, записуються до алфавітної книги обліку заповітів. При складенні та посвідченні спірного заповіту зазначених вимог Порядку вчинення нотаріальних дій посадовою особою органу місцевого самоврядування дотримано в повному обсязі не було. Зокрема, в спірному заповіті посадовою особою органу місцевого самоврядування не зазначено, що даний заповіт було прочитано нею уголос. В посвідчувальному написі на цьому заповіті і в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій не записано місце вчинення даної нотаріальної дії із зазначенням адреси, а також причини, з якої нотаріальна дія вчиняється поза приміщенням органу місцевого самоврядування (а. с. 21 зв., 40-41). Тоді як, встановлено, що зазначена нотаріальна дія відбувалась в автомобілі, який знаходився біля приміщення Розкішнянської сільської ради. Відповідно до Розділу I п. 2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об`єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127, п. 2 постанови КМ України №1442 від 28.10.2004 року «Про затвердження Національного стандарту N2 "Оцінка нерухомого майна" вказано, що приміщення - частина внутрішнього об`єму будівлі, обмежена з усіх сторін захисними конструкціями - стінами або перегородками (у тому числі з вікнами і дверима) зі стелею (перекриттям) і підлогою, з можливістю входу і виходу. Горищний простір, а також простір, огороджений сітчастими захисними конструкціями, перегородками не до стелі (перекриття) заввишки менше ніж 190 см, не є приміщенням; замощення - спеціальне покриття вздовж зовнішнього боку стін будинку для захисту фундаментів від атмосферних опадів. Таким чином, доводи відповідача про те, що - ганок, сходи та замощення будівлі по [ADDRESS] , у якій знаходиться Розкішнянська сільська рада з кабінетом секретаря ради є приміщенням даної ради, - не ґрунтуються на законі. Наведені вище порушення вказують, що спірний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, а відтак його слід визнати нікчемним. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 768,40 грн..

Outcome: approved