Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до слідчого управління УМВС в Івано-Франківській області, відділу ДВС Івано-Фанківського міського управління юстиції про зняття арешту із нерухомого майна - торгово-офісних приміщень по [ADDRESS] в м.Івано-Франківську, виключивши відповідні записи щодо обтяження майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, стягнення судових витрат. В позові зазначено, що 15.04.2009 року позивач спільно з іншою особою придбали по 1/2 частці торгово-офісних приміщень по [ADDRESS] в м.Івано-Франківську, зареєструвавши за собою власність 30.04.2009р. В подальшому позивач здійснила 17.01.2011р. викуп 1/2 частки в іншої особи, ставши власником всієї площі приміщень та зареєструвавши право власності 19.04.2013р.. На підставі постанови слідчого управління УМВС в Івано-Франківській області від 27.09.2011 року було накладено арешт на нерухоме майно та зроблено запис №760243 та №760364 та в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 06.11.2011р. та перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.04.2013р. Після чого, зроблено записи про обтяження №760315 постановою ДВС від 06.06.2012р., який перенесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 23.04.2013р. Ухвалою суду від 19.11.2014р. до участі у справі залучено третьою особою Івано-Франківську міську раду, з володіння якої поза їх волею вибуло майно територіальної громади міста. Представник позивача та позивач в судовому засіданні уточнили позовні вимоги, просили скасувати арешт належного [PERSON], жительці [ADDRESS], ідентифікаційний номер - [NUMBER], нерухомого майна, а саме: торгово-офісних приміщень, загальною площею 271,6 кв.м., які розташовані по [ADDRESS] в м.Івано-Франківську, виключивши відповідні записи №760243 щодо обтяжень майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно Представник відповідача 1 в судових засіданнях позов не визнав, просив відмовити в задоволенні вимог. Відповідач 2 в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести розгляд справи. Представник третьої особи проти задоволення позову не заперечував. Заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу звільнення з-під арешту майна, що перебуває в у власності позивача. Так, 15.04.2009 року [PERSON] спільно з [PERSON] придбали по 1/2 частці торгово-офісних приміщень по [ADDRESS] в м.Івано-Франківську, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлових приміщень, посвідченого приватним нотаріусом івано-франківського міського нотаріального округу Глущенко І.В. за №775 (а.с.12-13), позивач зареєструвала за собою власність на 1/2 частку 30.04.2009р. (а.с.14-17). В подальшому [PERSON] здійснила 17.01.2011р. викуп 1/2 частки в [PERSON], згідно договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Павлісяк Т.Ю. за №105 (а.с.19-20), ставши власником всієї площі - 271.6 м.кв. приміщень та зареєструвавши право власності 19.04.2013р. (а.с.23-24). На підставі постанови слідчого управління УМВС в Івано-Франківській області від 27.09.2011 року було накладено арешт на та зроблено запис за №760243 та №760364 в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 06.11.2011р., при цьому останній запис стосується особи, майно якої обтяжується - [PERSON] Також, зроблено записи про обтяження майна №760315 за постановою ДВС від 06.06.2012р (а.с.25-26). Подаючи позовні вимоги позивач зазначає, що її ніхто не повідомляв щодо арешту майна, яке належить [PERSON] на праві власності, договори купівлі-продажу нерухомого майна ніким не оспорювались і не визнавались недійсними. Згідно ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Відповідно до ст.114 ЦПК України, позови про виключення майна з опису пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Однією з підстав позову є встановлення належності арештованого майна. У такому випадку порушується спір про право цивільне, в процесі вирішення якого допитують свідків, досліджують письмові та речові докази, вивчають матеріали кримінальних справ на предмет того, чи не здобуто це майно злочинним шляхом, тощо. З'ясувавши обставини справи, суд повинен вирішити справу на підставі тієї матеріально-правової норми, яка регулює цей вид суспільних відносин, повинен обрати і застосувати відповідно до обставин справи, що розглядається, відповідну норму (чи норми) права. Застосування відповідної норми передбачає і правильне тлумачення судом цієї норми права. Тільки після перевірки і дослідження всіх обставин справи в судовому засіданні суд, ухвалюючи рішення, робить остаточний висновок про дійсні взаємовідносини сторін і дає остаточну правову оцінку обставинам справи. Судом при розгляді даної справи було також встановлено, що вироком Івано-Франківського міського суду від 13.06.2014р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду від 29.10.2014р., було встановлено, що на дане нерухоме майно по [ADDRESS] м.Івано-Франківська перебувало у комунальній власності територіальної громади міста, за підробленим рішенням та Свідоцтвом про право власності на це майно, нерухомі приміщення нібито набуто фізичною особою, яка в подальшому згідно постанови Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 10.03.2009р. зареєструвало право власності на це майно в ОКП «Івано-Франіквське ОБТІ», а в подальшому перейшло у власність [PERSON] та [PERSON] (а.с.34-42). Цивільний позов Івано-Франківської міської ради про стягнення з фізичної особи суми коштів (вартість приміщень) не задоволено, та зазначено про те, що слід звернутись з позовом про визнання недійсними укладених договорів купівлі-продажу та витребовування майна з чужого незаконного володіння. А тому, суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Судові витрати позивач залишив за собою. На підставі наведеного, відповідно до ст. 1, 18 Закону України «Про заставу», ст..54,60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 572, 589 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved