Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

В липні 2020 року на адресу Роменського міськрайонного суду Сумської області надійшла вищевказана позовна заява, в якій позивачка просить визнати за нею право власності на самочинно збудований гараж загальною площею 24,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги мотивовані тим, що рішенням Виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області № 316 "Про розгляд питань відділу архітектури та містобудування" від 18.09.1996 дозволено [PERSON] будівництво гаражу на підставі виготовленого та погодженого в установленому порядку проекту по [ADDRESS] . В 1996 році було виготовлено Робочий проект будівництва 6-ти гаражів, в тому числі гаражу позивачки, по бульв. Московському в м. Ромни . В цьому ж році позивачкою був побудований гараж цегляний загальною площею 24,5 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] . 25.04.2004 Роменською міською радою Сумської області [PERSON] виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія CM №084999, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №1330, яким посвідчено її право власності на земельну ділянку площею 0,0033 га, для індивідуального гаражного будівництва, кадастровий номер 5910700000:05:010:0020, розташовану за адресою: [ADDRESS] . З метою прийняття побудованого гаража в експлуатацію, [PERSON] звернулася до Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області з заявою від 17.06.2020 року, в якій просила роз`яснити порядок введення в експлуатацію належного їй гаражу, розташованого за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,0033 га, кадастровий номер 5910700000:05:010:0020, для індивідуального гаражного будівництва. Однак, згідно повідомлення Управління державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області № 40-1018/1207-20 від 30.06.2020 року системне врегулювання питань, порушених у заяві, можливе в рамках судового розгляду, оскільки на момент будівництва гаража не було відведено земельної ділянки для цього та земля не належала позивачці і не була в її користуванні. Позивачка вважає, що за нею може бути визнане право власності на вказаний самочинно збудований гараж, оскільки на даний час вона є власницею землі під гаражем відповідного цільового призначення, а згідно звіту про проведення технічного обстеження від 09.06.2020 року за результатами проведення технічного обстеження гаражу по [ADDRESS] , загальною площею 24,5 кв.м., площа забудови земельної ділянки гаражу - 28,2 кв.м. встановлена можливість його надійної та безпечної експлуатації. 14 липня 2020 р. ухвалою судді Роменського міськрайонного суду Сумської області відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, з призначенням судового розгляду на 07.10.2020. В поданому суду клопотанні представник відповідача І. Ковтун не заперечувала проти позовних вимог. Від Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області надійшла заява, в якій управління не заперечує проти позову. Суд дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, дійшов наступного висновку. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Так, судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 18.09.1996 № 316 «Про розгляд питань відділу архітектури та містобудування» [PERSON] дозволено будівництво гаражу на підставі виготовленого та погодженого в установленому законом порядку проекту по [ADDRESS] (а.с. 6). У 1996 році на підставі виготовленого Робочого проекту будівництва шести гаражів за адресою: [ADDRESS] позивачкою був побудований гараж загальною площею 24,5 кв. м. (а.с. 7-9). Згідно даних технічного паспорта на гараж за адресою: [ADDRESS] який виготовлений 18.05.2020 приватним підприємством «РОМЕНЕКС-Л» на ім`я [PERSON] , спірний гараж побудований у 1996 році та має загальну площу 24,5 кв.м. (а.с. 11, 12). Вартість самочинно збудованого нерухомого майна - гаража, згідно проведеного ПП «РОМЕНЕКС-Л» аналізу ринку станом на 07.07.2020 може складати 47000 грн. (а.с. 25). 23 квітня 2004 р. Роменською міською радою Сумської області у власність [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії СМ № 084999, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1330, передана земельна ділянка площею 0,0033 га для індивідуального гаражного будівництва за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). З метою узаконення самочинно збудованого нерухомого майна [PERSON] звернулася з заявою до Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Сумській області, на яку 30.06.2020 отримала відповідь про те, що в Управлінні відсутні правові підстави для прийняття в експлуатацію самочинно збудованих гаражів, побудованих на земельних ділянках з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Таким чином, системне врегулювання питань, порушених у заяві, можливе в рамках судового розгляду (а.с. 14, 15). Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження гаража по [ADDRESS] , зробленого ФОП Тимошенко С.Д. 09.06.2020, стан обстеженого зазначеного самочинно збудованого майна задовільний та за результатами проведеного технічного обстеження гаражу встановлена можливість надійної та безпечної експлуатації даної нерухомості (а.с. 16-21). Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Частиною 5 ст. 376 ЦК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Пункт 8 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» вказує, що право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК) та землекористувачі (стаття 95 ЗК). Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. У пункті 12 зазначеної вище Постанови передбачено, що у справах, пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим, власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК). Вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Пунктом 14 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» передбачено, що суд може задовольнити позов про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно на земельній ділянці, що не надавалася у користування особі, яка збудувала його, якщо їй у встановленому законом порядку було надано земельну ділянку у користування під уже збудоване нерухоме майно відповідно до її цільового призначення, та за умови, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Оскільки позивачка на даний час є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво гаража, цільове призначення якої: для індивідуального гаражного будівництва, будівництво гаража здійснювала на підставі дозволу органу місцевого самоврядування, то суд вважає за можливе застосувати положення ст. 376 ЦК України. За таких обставин, враховуючи викладене, а також те, що відповідач та заінтересована особа позов визнали, суд, виходячи з наявних для того підстав, які доведені належними та достатніми письмовими доказами, приходить до висновку про задоволення позову шляхом визнання за позивачкою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно. На підставі зазначеного та положень ст.ст. 12, 13, 206 259, 263-265 ЦПК України, ст.ст.16, 328, 375, 376 ЦК України, суд,-

Outcome: approved