Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-26 00:00:00

В провадженні судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Демидової С . О. з 04.06.2013р. перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] (треті особи - ДМР, Реєстраційна служба ДМУЮ) про визнання права власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. 11.07.2013р. по справі надійшов зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, який було прийнято до сумісного розгляду (а.с. № 38-39, 46 т. № 1). Ухвалою суду від 30.12.2013р. по вищезазначеній справі було визнано мирову угоду та провадження було закрито (а.с.№ 131-133 том 1). Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04.12.2018р. ухвала суду від 30.12.2013р. була скасована та справу повернуто для продовження розгляду (а.с.№ 223-226 том 1). 07.12.2018р. цивільна справа повернулася до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська та 10.12.2018р. була передана судді Ткаченко Н.В. Ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 12.12.2018р. вказану справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду в загальному позовному провадженні у підготовче засідання (а.с. №230 т. № 1). 14.05.2019р. до суду надійшла уточнена позовна заява, в якій позивачем визначено належне коло відповідачів та виключено третіх осіб (а.с. № 32-35 т. № 2). 14.05.2019р. та 26.11.2019р. ухвалами суду по справі витребовувались певні докази (а.с. № 65, 133 т. № 2). 15.01.2020р. до канцелярії суду надійшло клопотання [PERSON] про виділення в окреме провадження частини позовних вимог основного позову (п.2 та п.3), а саме позовних вимог стосовно виділу у натурі частини домоволодіння [ADDRESS] та визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] та зупинення провадження в цій частині (а.с. № 145 т. №2). Ухвалою суду від 27.01.2020р. вищезазначене клопотання було задоволено, а саме були роз`єднані позовні вимоги шляхом виділення в окреме провадження частини позовних вимог [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Дніпровської міської ради про виділ в натурі частини домоволодіння [ADDRESS] та визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] задоволено (а.с. № 154 т. № 2), пізніше в межах цивільної справи № 201/993/20 (провадження № 2/201/1551/2020) провадження по цим позовним вимогам було зупинене ухвалою судді Ткаченко Н.В. від 04.02.2020р. (а.с. № 96 справи № 201/993/20) . Отже предметом розгляду цивільної справи № 201/6754/13-ц (провадження № 2/201/979/2020) після винесення ухвали суду від 27.01.2020р. стали позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , Дніпровської міської ради про визнання права власності та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності. В межах розгляду цієї цивільної справи № 201/6754/13-ц (провадження № 2/201/979/2020), що наразі розглядається судом, 30.01.2020р. надійшла уточнена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 7/200 частин домоволодіння, де Дніпровська міська рада та [PERSON] позивачем вже зазначені не відповідачами, а третіми особами без самостійних позовних вимог (а.с. № 156-158 т. № 2). Також 30.01.2020р. до суду надійшла уточнена зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 7/200 частин домоволодіння, де позивачкою Дніпровська міська рада та [PERSON] також зазначені третіми особами без самостійних позовних вимог (а.с. № 161-163 т. № 2). В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] в уточненій позовній заяві від 30.01.2020р. посилався на те, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті була відкрита спадщина на частину домоволодіння [ADDRESS] . Зазначена частина домоволодіння належала матері на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою ДДНК 15.08.1967р. за реєстром №1-7681. Відповідно до цього договору [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купила 9/50 частин домоволодіння [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано в КП ДМБТІ 28.08.1967р. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська за №337 від 28.05.1997р. було надано правомочності самовільним побудовам, які були зроблені [PERSON] , а також затверджено акт ідеальних часток складений Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.12.1996р., а також змінені ідеальні частки співвласників: за [PERSON] визнано 93/100 частини домоволодіння, а за [PERSON] - 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, спадкова маса після смерті [PERSON] складається з 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту від імені [PERSON] складено не було. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] на підставі ст. 1261 ЦК України, є він та його сестра [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1271 ЦК України, позивач зазначав, що прийняв спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Першої ДДНК у строки передбачені законодавством. Постановою Першої ДДНК від 16.04.2013р. йому, як і сестрі, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки перереєстрація права власності на 7/100 частин домоволодіння відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м.Дніпропетровська від 28.05.1997р. за №337 на ім`я [PERSON] не була проведена. У відповіді КП ДМБТІ від 16.11.2010р. зазначено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 9/50 частин домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.1967р. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 28.05.1997р. за № 337 затверджено акт ідеальних часток, згідно якого частка [PERSON] складає 7/100 частин домоволодіння, але перереєстрація права власності в КП ДМБТІ не проведена. Кожному із спадкоємців після смерті [PERSON] повинно належати по Ѕ частині спадкового майна, а саме на 7/100 : 2 = 7/200 частин домоволодіння [ADDRESS] . Отримати право власності на спадкове майно іншим шляхом неможливо, тому просив рішенням суду визнати за ним право власності на 7/200 частин домоволодіння [ADDRESS] порядку спадкування за законом після смерті матері (із зазначенням, з яких самих приміщень складається домоволодіння). Що стосується зустрічних позовних вимог його сестри [PERSON] , то він проти них не заперечував. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивачка [PERSON] в уточненій зустрічній позовній заяві від 30.01.2020р. посилалася на те, що вона є донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після її смерті була відкрита спадщина на частину домоволодіння [ADDRESS] . Зазначена частина домоволодіння належала матері на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою ДДНК 15.08.1967р. за реєстром №1-7681. Відповідно до цього договору [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купила 9/50 частин домоволодіння [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано в КП ДМБТІ 28.08.1967р. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м.Дніпропетровська за №337 від 28.05.1997р. було надано правомочності самовільним побудовам, які були зроблені [PERSON] , а також затверджено акт ідеальних часток складений Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.12.1996р., а також змінені ідеальні частки співвласників: за [PERSON] визнано 93/100 частини домоволодіння, а за [PERSON] - 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Таким чином, спадкова маса після смерті [PERSON] складається з 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту від імені [PERSON] складено не було. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] на підставі ст.1261 ЦК України, є вона та брат (позивач). [PERSON] по тексту зустрічного позову зазначала, що відповідно до ст.ст. 1268, 1269, 1270, 1271 ЦК України вона прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до Першої ДДНК у строки передбачені законодавством. Постановою Першої ДДНК від 16.04.2013р. їй, як і брату, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки перереєстрація права власності на 7/100 частин домоволодіння відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 28.05.1997р. за №337 на ім`я [PERSON] не була проведена. Відповідно до відповіді КП ДМБТІ від 16.11.2010р. зазначено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 9/50 частин домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.1967р. Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 28.05.1997р. за №337 затверджено акт ідеальних часток, згідно якого частка [PERSON] складає 7/100 частин домоволодіння, але перереєстрація права власності в КП ДМБТІ не проведена. Кожному із спадкоємців після смерті [PERSON] повинно належати по Ѕ частині спадкового майна, а саме на 7/100 : 2 = 7/200 частин домоволодіння [ADDRESS] . Отримати право власності на спадкове майно іншим шляхом неможливо, тому просила рішенням суду визнати за нею право власності на 7/200 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері (із зазначенням, з яких самих приміщень складається домоволодіння). При розгляді справи, суд враховує норму п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VІІІ від 03.10.2017р., який набрав чинності з 15.12.2017р., згідно якої справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Підготовче засідання у справі відповідно до положень ст. 197 та п.3 ч.2 ст. 200 та п. 9 ч. 1 Розділу XI «Перехідні положення» ЦПК України проведено 16.03.2020р. (а.с. № 176 т. № 2). В межах підготовчого провадження позивачем за основним позовом було заявлено 2 клопотання про витребування доказів, які були задоволені, по справі 14.05.2019р. та 26.11.2019р. винесені ухвали про витребування доказів (а.с. № 51, 65, 124, 133 т. № 2). На виконання ухвали суду від 14.04.2019р. КП «ДМБТІ» ДМР 19.11.2019р. надіслало суду копії матеріалів інвентаризаційної справи за адресою: [ADDRESS] (а.с. № 85-123 т. № 2). На виконання ухвали суду від 26.11.2019р. КП ЗЕМГРАД» ДМР 17.12.2019р. направило суду відповідь, з якої вбачається, що у них відсутні відомості щодо надання в користування (під забудову, інше) земельної ділянки за адресою : [ADDRESS] у період з 1950р. по теперішній час (а.с. № 142-143 т. № 2). В судове засідання 27.05.2020р. сторони (або їх представники) не з,явились, про дату судового засідання були повідомлені належним чином (а.с. № 183-187 т. № 2). 27.05.2020р. представник позивача за основним позовом та відповідача за зустрічним [PERSON] - адвокат Васильєва М.В. (діє за договором про надання правової допомоги та ордеру від 21.03.2019р. - а.с. № 17, 18 т. № 2) суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та без технічної фіксації, а також про те, що позовні вимоги підтримує, а зустрічний позов визнає (а.с.№ 188 т. № 2). Відповідачка за основним позовом та позивачка за зустрічним позовом - [PERSON] заявою до суду від 27.05.2020р. позовні вимоги [PERSON] визнала, а свої зустрічні позовні вимоги підтримала. Також в цій заяві просила розгляд справи проводити за її відсутністю (а.с. № 189 т. №2). Третя особа за основним та зустрічним позовом [PERSON] та його представник - адвокат Просяник Н.П. (діє за ордером від 10.05.2019р. - а.с. № 56) 27.05.2020р. надали суду спільну заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] в частині визнання за ними права власності на 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері, визнала. Не заперечували і проти розгляду справи за їх відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 190 т. № 2). Третя особа за основним та зустрічним позовом Дніпровська міська рада в підготовче засідання 16.03.2020р. та в судові засідання, які призначалися на 30.03.2020р. та 27.05.2020р., не з,явилася, про дати підготовчого та судових засідань повідомлялась належним чином (а.с. № 172, 180, 184 т. № 2), про причини неявки суд не повідомила. Ухвалами суду від 16.03.2020р. та 27.05.2020р. (постановлені без виходу до нарадчої кімнати) було ухвалено про розгляд справи в підготовчому та судовому засіданнях по справі без участі сторін (їх представників) (а.с. № 176, 195 т. № 2). З урахуванням поданих суду заяв представника позивача, відповідачки (позивачки за зустрічним позовом) [PERSON] , третьої особи [PERSON] та його представника від 27.05.2020р. та неявки представника третьої особи ДМР в судове засідання (при належному повідомлені про дату судового засідання) у відповідності до положень ст. 223 та ч.2 ст. 247 ЦПК України суд розглянув справу 27.05.2020р. за відсутності усіх сторін (їх представників) та без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги основного та зустрічного позовів, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, вважає, що позовні вимоги основного і зустрічного позовів підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі є дітьми [PERSON] , що підтверджується свідоцтвами про народження [PERSON] та [PERSON] (а.с. № 36, 37 т. № 2). [PERSON] змінила призвіще на [PERSON] після реєстрації 20.12.1986р. шлюбу із [PERSON] (а.с. № 82 т. № 1) Після розірвання шлюбу [PERSON] призвіще не змінювала (а.с. № 171 т. № 2). [INFO] [PERSON] померла (а.с. № 8 т. № 1). Після її смерті була відкрита спадщина на частину домоволодіння [ADDRESS] . Зазначена частина домоволодіння належала [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 15.08.1967р. за реєстром №1-7681 (а.с. № 17-18 т. № 1). Відповідно до цього договору [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купила 9/50 частин домоволодіння [ADDRESS] . Право власності було зареєстровано в КП ДМБТІ 28.08.1967р. (а.с. № 19зв. т. № 1). Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська за №337 від 28.05.1997р. було надано правомочності самовільним побудовам, які були зроблені [PERSON] (а.с. № 165 т. № 1), а також затверджено акт ідеальних часток складений Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.12.1996р., а також змінені ідеальні частки співвласників: за [PERSON] визнано 93/100 частини домоволодіння, а за [PERSON] - 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с. № 166 т. № 1). Таким чином, спадкова маса після смерті [PERSON] складається з 7/100 частин домоволодіння [ADDRESS] . Заповіту від імені [PERSON] складено не було. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] на підставі ст.1261 ЦК України, є її діти, сторони по справі - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1271 ЦК України [PERSON] прийняв спадщину шляхом подачі 22.01.2010р. заяви про прийняття спадщини до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори у строки передбачені законодавством (а.с. № 78 т. №1). Відповідно до ст. ст. 1268, 1269, 1270, 1271 ЦК України [PERSON] прийняла спадщину шляхом подачі 22.01.2010р. заяви про прийняття спадщини до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори у строки передбачені законодавством (а.с. № 77 т. №1). Постановою державного нотаріуса Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Водолазською Н.В. від 16.04.2013р. за № 1370/02-31 [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки перереєстрація права власності на 7/100 частин домоволодіння відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 28.05.1997р. за №337 на ім`я [PERSON] не була проведена (а.с. № 16 т.№ 1). У відповіді КП ДМБТІ від 16.11.2010р. (а.с. № 33 т. № 2) зазначено, що за [PERSON] зареєстровано право власності на 9/50 частин домоволодіння [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.1967р. (а.с. № 17-18 т. № 1). Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 28.05.1997р. за №337 (а.с.№165 т. № 1) затверджено акт ідеальних часток від 20.12.1996р., згідно якого частка [PERSON] складає 7/100 частин домоволодіння, але перереєстрація права власності в КП ДМБТІ не проведена (а.с.№166 т. № 2). Кожному із спадкоємців після смерті [PERSON] повинно належати по Ѕ частині спадкового майна, а саме на 7/100 : 2 = 7/200 частин домоволодіння [ADDRESS] . Отримати право власності на спадкове майно іншим шляхом, ніж звернення до суду із позовними вимогами для [PERSON] та [PERSON] неможливо, оскільки в свій перереєстрація права власності на їх мати на 7/100 частин домоволодіння відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 28.05.1997р. за №337 не була проведена. Третя особа за основним та зустрічним позовом, [PERSON] є власником 93/100 частин домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 12.12.1997р. державним нотаріусом Першої дніпропетровською нотаріальною конторою Сидоревич В.А. за реєстром № 6-8321 та на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 16.10.2013р. державним нотаріусом Першою дніпропетровської державної нотаріальної контори Парусниковою І.О. за реєстром № 9-1304 (а.с. №147, 150 т. № 1). Домоволодіння [ADDRESS] складається з житлових будинків літ. «А-1», «Б-1», «Д», «д»; літньої кухні літ. «В»; сараїв літ. «Г», «К»; вбиральні літ. «Ж», «О»; гаражів літ. «З», «И»; сараїв тимчасових літ. «М», «Р», «С»; душу літ. «Л», «П»; навісів літ. «Н», «Т»; погрібу літ. «У», огорож, споруд №1-24, вимощення І-ІУ (а.с. № 107-113 т. № 1, а.с. № 42-44 т. № 2). Житловий будинок під літ. «А-1» складається з наступних приміщень: №1-1 кухня, площею 7,0 кв.м, №1-2 житлова кімната, площею 7,7 кв.м, №1-3 житлова кімната, площею 14,5 кв.м, №1-4 житлова кімната, площею 10,5 кв.м, №1-5 коридор, площею 2,8 кв.м, №1-6 ванна кімната, площею 2,1 кв.м, №2-1 коридор, площею 6,7 кв.м, №2-2 житлова кімната, площею 7,0 кв.м, №2-3 коридор, площею 9, 5 кв.м, №2-4 житлова кімната, площею 14,99 кв.м, №2-5 кухня, площею 11,6 кв.м, №2-6 санвузол, площею 5,4 кв.м. житлова кімната, площею 10,0 кв.м, №3-4 сіни, площею 7,3 кв.м, №3-5 тамбур, площею 3,8 кв.м, №3-6 ванна кімната, площею 8,0 кв.м. Житловий будинок під літ. «Б-1» складається з наступних приміщень: №3-2 кухня, площею 10,8 кв.м, №3-2 житлова кімната, площею 23,8 кв.м, №3-3. Житловий будинок під літ. «Д» складається з наступних приміщень №1-1 сіни, площею 2,8 кв.м, №1-2 кухня, 6,1 кв.м, №1-3 житлова кімната, площею 10,4 кв.м. Аналізуючи правовідносини, що виникли між стронами, суд зазначає. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив його державної реєстрації. У п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. З огляду на наявність у спадковій справі постанови державного нотаріуса Першої ДДНК Водолазською Н.В. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 16.04.2013р. за № 1370/02-31 (а.с. № 16 т. № 1), суд вважає, що позивачем за основним позовом та позивачкою за зустрічним позовом доведені підстави звернення до суду із позовом про визнання права власності у порядку спадкування за законом після смерті матері. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. За змістом листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування року» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду через об`єктивні обставини, незалежні від їх волі (не оформлення за життя з боку [PERSON] права власності на 7/100 частин домоволодіння відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 28.05.1997р. за №337), які позбавляють позивачів за основним та зустрічними позовами можливості оформити спадкові права, а тому, з урахуванням принципу верховенства права, їх право підлягає захисту судом. Під час розгляду цієї справи суд виходить з аналізу прецедентної практики Європейського Суду з прав людини (ЄСПЛ), яка свідчить про важливість дотримання державою принципу «правомірних або законних очікувань» та захист прав людини через призму цього принципу, так у рішенні ЄСПЛ «Федоренко проти України» суд нагадав, що відповідно до його прецедентної практики поняття «майно» може поширюватися на «наявне майно» або активи, включаючи претензії, щодо яких заявник може обґрунтовано стверджувати, що він принаймні має «законні сподівання» ефективно скористатися правом власності. Так, аналізуючи практику розгляду ЄСПЛ справ щодо порушення права володіння майном, суд може зробити висновок, що поняття «майно», як і «власність», має досить широке тлумачення й охоплює цілу низку економічних інтересів (активів) - як матеріальних, так і нематеріальних. Зокрема, у контексті статті 1 Першого протоколу Конвенції Судом розглядалися справи щодо порушення права власності, де об`єктами було усе «власне» майно особи, що може входити до складу спадщини, і яке можна заповісти («Маркс проти Бельгії» (the Marckx case), рішення від 27.04.1979р., п. 64), тобто наявне майно (" existing possessions"). В даному випадку предметом спору є захист права [PERSON] та [PERSON] на наявне майно, що уже увійшло до складу спадщини, які спадкоємця мають законне сподівання отримати у спадок. За вищезазначеного суд дійшов висновків про задоволення в повному обсязі основного та зустрічного позовів в редакції від 30.01.2020р., та визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті матері за кожним з них на 7/200 частин домоволодіння [ADDRESS] від 19.05.2016р., яка опублікована в офіційному виданні «Голос України» 02.06.2016р., місто Дніпропетровськ перейменовано в місто Дніпро. Саме тому, по тексту рішення зазначається адреса спадкового майна, як : [ADDRESS] Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦК України та приймаючи до уваги, що позовні вимоги основного та зустрічного позовів задоволені в повному обсязі, суд вважає, що у цій справи судові витрати слід розподілити в такий спосіб. При подачі позову (в первісній редакції, в уточненій редакції) [PERSON] сплачено судовий збір у розмірі 530 грн. та 384грн. відповідно (а.с. № 2 т. № 1, а.с. № 31 т. № 2 ). Крім цього, позивачем за основним позовом сплачено судовий збір за подачу заяви про витребування доказів у розмірі 118грн. (а.с. № 40 т. № 1), за подачу заяви про забезпечення доказів у розмірі - 117 грн. (а.с. № 87 т. № 1), за подачу заяви про призначення судової експертизи у розмірі - 118 грн. (а.с. № 45 т. № 1). Питання про розподіл судових витрат по сплаті судового збору за подачу заяви про призначення судової експертизи у розмірі 117грн. (а.с. № 44, 45 т. № 1), судом при розгляді цієї цивільної справи не розглядається, оскільки клопотання про призначення судової експертиз заявлено в межах позовних вимог, які виділені судом 27.01.2020р. в окреме провадження, отже це питання буде вирішено при розгляді цивільної справи № 201/993/20 (провадження № 2/201/1551/2020). Таким чином, [PERSON] в межах цивільної справи, що розглядається судом, понесені судові витрати по сплаті судового збору у загальному розмірі 1149грн., які підлягають стягненню на його користь з відповідачки за основним позовом - [PERSON] . Що стосується понесених судових витрат відповідачкою та основним позовом та позивачкою за зустрічним [PERSON] , то суд зазначає наступне. При подачі зустрічного позову в первісній редакції 11.07.2013р. [PERSON] було сплачено 110 грн. судового збору, виходячи із ціни позову 11000грн. (а.с. № 37, 38-39 т. № 1). При подачі уточненої редакції зустрічного позову 30.01.2010р. [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 840грн. 80коп., виходячи з ціни позову 18025грн.92коп. (а.с. № 160, 161-163 т. № 2). Разом з тим, в 2013році мінімальний розмір судового збору, з урахуванням ціни позову 11000грн. становив 229грн. 40коп., а тому з урахуванням задоволення зустрічних позовних вимог в повному обсязі, з відповідача [PERSON] на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 119грн. 40коп. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в загальному розмірі 950грн. 80коп. (110грн. + 840грн. 80коп.) в межах зустрічних позовних вимог, а також на користь держави необхідно достягнути судовий збір у розмірі 119грн. 40коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved