Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-21 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, просить суд стягнути з [PERSON] (відповідач) аліменти на її утримання, як на повнолітню дочку, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до закінчення навчання у навчальному закладі (до 31 січня 2018 року). Свої вимоги мотивує тим, що вона на даний час є повнолітньою, але продовжує навчання в навчальному закладі, і самостійного заробітку не має, а відповідач по справі є її батьком, і добровільної матеріальної допомоги на її утримання не надає. У звязку з наведеним позивач просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання, як на повнолітню дочку, що продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини доходу, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду до закінчення навчання в навчальному закладі. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та позов задовольнити у повному обсязі (а.с.14). Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю, справу просив розглянути без його участі (а.с.16). У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з такого. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] народилась 06 вересня 1995 року, що підтверджується копією паспорта серії МВ 469805, виданого 28 вересня 2011 року Недригайлівським РВ УМВС України в Сумській області (а.с.2). Відповідно до свідоцтва про народження позивача серії І-БП № 217241 батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). На даний час позивач набула повноліття. З довідки № 2268 від 04.09.2017 вбачається, що [PERSON] (позивач по справі) є студентом VІ курсу навчально-наукового Інституту педагогіки і психології Сумського державного педагогічного університету імені [PERSON] денного відділення. Термін навчання з 01.09.2016 до 01.02.2018 на бюджетній основі. Тип закладу освіти ІV рівень акредитації (а.с.5). Відповідно до ст.199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. У п. 20 постанови Пленуму від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України розяснив, що обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що позивач [PERSON] продовжує навчання в учбовому закладі на денній формі, у звязку з чим самостійного заробітку не має і потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд вважає можливим, виходячи з принципу розумності та справедливості, визначити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини доходу відповідача, який буде розумним, достатнім і відповідатиме для забезпечення мінімальних потреб, необхідних для виховання і утримання дочки, при цьому не порушуючи прав та інтересів відповідача та інших осіб, задовольнивши таким чином позов повністю. Згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved