Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визнання права власності в порядку спадкування. В позовній заяві посилається на те, що [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається із 0,9206 га, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Вказана земельна ділянка належали померлій на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER]від 27.01.2014 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] звернулася до нотаріуса, але отримала відмову у зв'язку з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно після смерті спадкодавця. Просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,9206 га, переданих для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області, в порядку спадкування за законом після померлої [INFO] [PERSON] Ухвалою суду від 11.03.2019 року було відкрито провадження у вказаній справі із призначенням підготовчого судового засідання та викликом сторін. Ухвалою суду від 21.03.2019 року замінено відповідача Веселівську сільську раду Бериславського району Херсонської області у цивільній справі за позовом за позовом [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, на належного - Томаринську сільську раду Бериславського району Херсонської області. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилася, до суду надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області в підготовче засідання не прибув, надав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у відсутність їх представника. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ст. 223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За нормою ч.1 ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст. 81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. З матеріалів справи вбачається, [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] є донькою померлої [PERSON], де в графі батьки вказано: батько - [PERSON], мати - [PERSON] (а.с. 8). На підставі рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 12.09.2013 року (а.с. 15-18), 27.01.2014 року було отримано свідоцтво про право власності на нерухоме майно за індексним номером [NUMBER], відповідно до якого [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,9206 га, кадастровий номер [NUMBER], переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області (а.с. 12). Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим Томаринською сільською радою Бериславського району Херсонської області 09 вересня 2013 року, актовий запис № 09. (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилися спадщина у вигляді земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,9206 га, що розташована на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Приватним нотаріусом Бериславського районного нотаріального округу управління юстиції у Херсонській області Хабленко О.Г. 25.02.2014 року заведена спадкова справа №11/2014 до майна померлої [INFO] [PERSON], [INFO], що на час смерті була зареєстрована в [ADDRESS]. Спадкоємцями за законом, які прийняли спадщину є дочки: [PERSON], [PERSON], яка померла [INFO]. Після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №27/2015 за заявою її сестри [PERSON]. [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса для оформлення спадщини на частку у спільній власності розміром 1 (одна) частка від земельної ділянки загальною площею 44,1 га яку передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Томаринської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Вказана частка земельної ділянки належить померлим [PERSON], [PERSON] на праві спільної часткової власності (по 1/2 частці у праві власності на вищевказану частку земельної ділянки) на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бериславською державною нотаріальною конторою Херсонської області 08.12.2010 року за реєстровим номером 1689 на ім'я [PERSON], та Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Бериславською державною нотаріальною конторою Херсонської області 08.12.2010 року за реєстровим номером 1691 на ім'я [PERSON] (а.с. 19-20). Тобто у встановлений законом строк позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на відповідну земельну ділянку, нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину та зареєструвати це право за спадкоємцем, а іншого способу захисту свої прав окрім звернення з позовом до суду у позивача немає, тому вона вимушена була звернутися до суду з цим позовом. Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Частиною 1статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 80 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі, зокрема, спадкування. Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа). Позивач [PERSON] поза судовим шляхом поновити свої права не має можливості, а тому виходячи з зазначеного вище, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, підлягає до повного задоволення. У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved