Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх дитини [PERSON] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідач по справі [PERSON] , який є сином позивача, та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю, внаслідок чого у них [INFO] народився син [PERSON] . Спільне проживання у відповідачів не склалося, після чого відповідачка [PERSON] покинула свою дитину , а батько дитини хоча й проживав разом з дитиною проте не приділяв йому належної уваги та в подальшому виїхав на тимчасові роботи до м. Києва де вже на даний час сформував нову сім`ю. Весь цей час вихованням дитини займається позивач по справі, яка сама займається навчанням, вихованням та утриманням свого онука. Разом із тим відповідачі по справі життям своєї дитини не цікавляться, вихованням, навчанням, піклуванням про свого сина не займаються, не допомагають забезпечувати його фізичний і духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання належним чином не надають. За таких умов, позивач вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач в судове засідання не з`явилася, однак звернулася до суду із відповідною заявою про розгляд справи за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідачі в судове засідання, а також на попередні засідання не прибули, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином у порядку визначеному чинним законодавством, однак, не повідомили про причини неявки та не надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, відзив не подали. Представник третьої особи по справі позовні вимоги ствердили та звернулися до суду із заявою, у якій просила розглянути справу у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Враховуючи вказане вище, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, на підставі ухвали суду від 11.02.2020 року. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить із наступних підстав. Згідно із ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до довідки, виданої виконкомом Вознесенської сільської ради Золотоніського району від 17.01.2019 року за №97, [PERSON] входить до складу сім`ї [PERSON] та проживає разом із нею. Отже позивач має право на звернення до суду з даним позовом, що відповідає нормам ст. 165 СК України. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 26.05.2004 року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками зазначені відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до висновку органу опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації від 30.01.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно їх сина [PERSON] , орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Так згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батьки не просто не виконують свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляються від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідачів щодо ухилення ними від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до свого сина, а тому суд вважає факт не виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків доведеним. Так відповідачі навчанням та вихованням свого сина не займалися, що стверджується довідками ДНЗ «Кристалик» від 26.12.2018 року за № 41 та Пальмірської загальноосвітньої шкоди І-ІІІ степенів від 26.12.2018 року за №98, із яких вбачається, що позивач по справі опікується дитиною, а відповідачі не приймають участі у навчанні та вихованні сина та не надають ніякої грошової допомоги на його утримання. Аналогічні висновки зазначені і в рішенні Виконавчого комітету Вознесенської сільської ради Золотоніського району Черкаської області від 26.12.2018 оку за №101 та рішенні Комісії з питань захисту прав дитини Золотоніської районної державної адміністрації від 28.01.2019 року за №1-9, із змісту яких вбачається, що відповідачі не цікавляться життям сина, тривалий час з ним не проживають, не цікавляться його здоров`ям, навчанням та вихованням, матеріально не утримують. Хлопець повністю знаходиться на утриманні його баби [PERSON] .. Також суд враховує, що [PERSON] написала заяву про те, що не заперечує, щоб її позбавили батьківських прав відносно її неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] .. Згідно із ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Прийшовши до переконання про те, що відповідачі явно недостатньо приділяють уваги участі у вихованні своєї дитини, у її духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не звертаються до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов`язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та має виходити із інтересів дітей. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь- якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09 § 100, ЄСПЛ від 16.07.2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Враховуючи зазначену вище практику Європейського суду з прав людини стосовно визначення інтересів дітей та збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною. Так суд при розгляді вказаної справи зважає на те, що відповідач [PERSON] перебуває під соціальним супроводом через вживання алкогольних напоїв, офіційно не працевлаштована, проживає лише за рахунок тимчасових заробітків, що стверджується характеристикою за №87 від 22.01.2019 року, яка видана Виконавчим комітетом Свидівоцької сільської ради. Відповідач [PERSON] за місцем своєї реєстрації та місцем проживання своєї дитини не проживає, знаходиться в іншому місті, де створив іншу сім`ю, життям своєї дитини також не цікавиться та самоусунувся від виховання та утримання останньої. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідачів належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про свого сина та займатись його вихованням. Жодних доказів перешкоди відповідачів у спілкуванні та вихованні свого сина матеріали справи не містять та самими відповідачами надано не було. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідачів та їх ставлення до своєї дитини, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідачів батьківських прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved