Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому з урахуванням уточнень просить: визнати житловий будинок [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя; поділити майно, що є спільною сумісною власністю з [PERSON], визнавши за [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], як співзабудовником, право власності на 1/2 частину збудованого нею у шлюбі із [PERSON], але не прийнятого в експлуатацію житлового будинку [ADDRESS], загальною площею 92,3 кв.м. та житловою площею 38,8 кв.м.; стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], на користь позивачки понесені нею витрати по сплаті судового збору у розмірі 2510 грн. 66 коп.. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 21 лютого 1984 року вона, [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), вступила до шлюбу з відповідачем [PERSON]. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей немає. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року (справа № 320/3348/15-ц) шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем був розірваний. Під час шлюбу [PERSON] була надана земельна ділянка площею 0,25 га, розташована в с. Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, для будівництва та обслуговування житлового будинку. У подальшому, внаслідок приватизації вищезазначеної земельної ділянки, [PERSON] став її власником на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 липня 2006 року серії [NUMBER]. Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 68 від 22 червня 2006 року була дозволена забудова на цій земельній ділянці. Місце забудови: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження фахівця КП «ММБТІ» від 18.11.2010 року встановлено, що за вищевказаною адресою проведено первинну інвентаризацію і було встановлено, що згідно будівельного паспорту № 33 від 26.08.2008 року, наданого [PERSON] виконавчим комітетом Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області відділом містобудування та архітектури та затвердженого 21.04.2010 року начальником відділу містобудування та архітектури, з незначним відхиленням від планувального завдання, побудовано житловий будинок А-1 загальною площею 92,3 кв.м., жилою площею 38,8 кв.м.. Житловий будинок А-1 завершений будівництвом, але до експлуатації не здано. Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 41 від 17 жовтня 2013 року надана адреса фактичного місця розташування житлового будинку - [ADDRESS]. Цей житловий будинок був побудований у період 2008-2009 роки за сумісні з відповідачем кошти. До житлового будинку також за сумісні з відповідачем кошти були підведені та підключені вода, електроенергія та газ. З грудня 2009 року і до теперішнього часу вона постійно проживає в житловому будинку [ADDRESS], але незважаючи та те, що будівництво житлового будинку повністю закінчено і він придатний для проживання, відповідач не здав його до експлуатації і не бажає цього робити, щоб уникнути його поділу, як спільної сумісної власності подружжя. Також за відсутністю правовстановлюючого документа на цей житловий будинок позивачка позбавлена можливості зареєструватися за місцем свого фактичного проживання. Таки дії відповідача приводять до порушення її прав і тому вона змушена звернутися до суду з цим позовом. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лапшина Г.І. позовні вимоги підтримала та на їх задоволенні наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, не повідомивши суд про причини неявки. Про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином через оголошення у пресі. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України відповідач був повідомлений належним чином про час та місце слухання справи. Через неявку відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви позивача, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення. Суд заслухав думку представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.ст.60, 61, 70 СК України будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що 21 лютого 1984 року [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) вступила до шлюбу з [PERSON], про що мається актовий запис № 3 в виконавчому комітеті Старозбур'ївської сільської ради Херсонської області. Від цього шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 23 липня 2015 року (справа № 320/3348/15-ц) шлюб, зареєстрований між сторонами, був розірваний. Рішення суду набрало законної сили 18 серпня 2015 року. Під час шлюбу [PERSON] була надана земельна ділянка площею 0,25 га, розташована в с.Семенівка Мелітопольського району Запорізької області, для будівництва та обслуговування житлового будинку. У подальшому, внаслідок приватизації вищезазначеної земельної ділянки, [PERSON] став її власником на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 03 липня 2006 року серії [NUMBER]. Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 68 від 22 червня 2006 року була дозволена забудова цієї земельної ділянки. Місце забудови: [ADDRESS]. Згідно акту обстеження фахівця КП «ММБТІ» від 18.11.2010 року встановлено, що за вищевказаною адресою проведено первинну інвентаризацію і встановлено, що згідно будівельного паспорту № 33 від 26.08.2008 року наданого [PERSON] виконавчим комітетом Мелітопольської районної державної адміністрації Запорізької області відділом містобудування та архітектури та затвердженого 21.04.2010 року начальником відділу містобудування та архітектури, з незначним відхиленням від планувального завдання, побудовано житловий будинок А-1 загальною площею 92,3 кв.м., жилою площею 38,8 кв.м.. Житловий будинок А-1 завершений будівництвом, але до експлуатації не зданий, що підтверджується довідкою КП «ММБТІ» від 31.08.2017 року, № 2220. Рішенням виконавчого комітету Семенівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 41 від 17 жовтня 2013 року, надана адреса фактичного місця розташування житлового будинку - [ADDRESS]. Житловий будинок за адресою: [ADDRESS] був побудований у період 2008-2009 роки, тобто у період, коли сторони перебували у шлюбі, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З грудня 2009 року і до теперішнього часу позивачка постійно проживає в житловому будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою Семенівської сільської ради № 1241 від 22.05.2017 року. Житловий будинок [ADDRESS] завершений будівництвом, проте не зданий до експлуатації. Відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок [ADDRESS] позбавляє позивача можливості зареєструватися за місцем свого фактичного проживання та приводить до порушення її прав. При вирішенні спору щодо поділу спільного майна поділу підлягає все майно подружжя, до складу якого включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться в інших осіб; враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. Позивач не вказала про наявність іншого майна подружжя, крім спірного. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. З'ясувавши повно, всебічно та об'єктивно обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 2510,66 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved