Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

Барашівське ССТ звернулося до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідачки на свою користь, завдану йому кримінальним правопорушенням, матеріальну шкоду в сумі 80460,31 грн. Вимоги мотивує тим, що відповідачка привласнила та розтратила товарно-матеріальні цінності, які були їй ввіренні та перебували у її віданні, на загальну суму 80460,31 грн. Вироком Ємільчинського районного суду від 20.11.2017 року відповідачку визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.191 КК України. Позивач вважає, що відповідачка повинна відшкодувати вказану суму коштів повністю та зазначив, що в добровільному порядку сплатити на його користь завдану матеріальну шкоду відповідачка відмовилася. В судове засідання представник позивача не зявилася, надала суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути у її відсутності. Відповідачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала в повному обсязі, просила справу розглянути без її участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ст.206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON], працюючи завідуючою магазином «Товари повсякденного попиту», будучи ознайомленою з умовами договору про повну матеріальну відповідальність, маючи доступ до товарно-матеріальних цінностей та готівкових коштів, які були їй ввірені та перебували у її віданні, будучи матеріально відповідальною особою, наділеною правомочністю по розпорядженню та зберіганню товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів, які перебувають в її віданні, вирішила привласнити частину ввіреного майна, переслідуючи власний корисливий мотив та вчинити розтрату майна в інтересах третіх осіб, діючи на користь останніх. За період роботи з 21.02.2017 року по 05.07.2017 року [PERSON] як матеріально-відповідальна особа прийняла до магазину «Товари повсякденного попиту» для подальшої реалізації продукції від різних постачальників згідно з видатковими та товарно-транспортними накладними на загальну суму 220410,79 грн., у тому числі ТМЦ на суму 204738,79 грн., акцизних товарів - на суму 15672 гривні. Реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на незаконне збагачення шляхом привласнення чужого майна, протягом періоду роботи на посаді завідуючої магазином "Товари повсякденного попиту", маючи доступ до товарів, які отримала для реалізації, протягом періоду з 23 лютого 2017 року по 05 липня 2017 рокуКардашевська І.П. умисно привласнила частину ввірених товарно-матеріальних цінностей, які перебували в її віданні, шляхом власного безоплатного вилучення з обігу магазину для власних потреб на суму 67188,53 грн. та розтратила частину ввірених товарно-матеріальних цінностей, які перебували в її віданні, шляхом безоплатної передачі знайомим та місцевим жителям на суму 13271,78 грн. Всього [PERSON] привласнила та розтратила товарно-матеріальні цінності, які були їй ввірені та перебували у її віданні, на загальну суму 80460,31 грн., спричинивши матеріальну шкоду Барашівському ССТ. За вироком Ємільчинського районного суду від 20.11.2017 року, який набрав законної сили 20.12.2017 року, відповідачку визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ст. 191 ч.1 КК України. Відповідно до ч.6 ст.82 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, обов'язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» роз'яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Таким чином дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що завдана позивачу матеріальна шкода в сумі 80460,31 грн. підлягає відшкодуванню відповідачкою, яка її заподіяла, оскільки її дії були неправомірними, між ними і заподіяною шкодою є безпосередній причинний зв'язок та вина відповідачки. Визнання відповідачкою пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Позивач звільнений від сплати судового збору. З відповідачки підлягає стягненню в прибуток держави судовий збір. На підставі викладеного, п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та

Outcome: approved