Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користування квартирою, шляхом вселення і відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 29.02.1992 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 27.11.2018 року. З 1993 року вона проживає у квартирі [ADDRESS] , а з 2005 року була зареєстрована у даній квартирі, де проживала до жовтня 2020 року, іншого житла не має. В квартирі знаходяться її особисті речі та спільно набуте з відповідачем майно за період шлюбу. В жовтні 2020 року, скориставшись тим, що її немає вдома, відповідач здійснив заміну замків, внаслідок чого, вона не змогла попасти до приміщення квартири, в зв`язку з цим, зверталась з заявою до Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області. На думку позивачки, їй чиняться перешкоди у законному користуванні спірним житловим приміщенням, оскільки чинним законодавством гарантовано право громадянина на житло, яке знаходиться у його власності чи користуванні. Крім того, позивачка вважає, що неправомірними діями відповідача, їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у тому, що вона втратила сон, спокій, значно змінився її уклад життя, залишившись на вулиці без житла та речей, вона вимушена шукати житло, терпіла образи та приниження від відповідача, який висловлювався на її адресу нецензурними словами, змушена ходити по інстанціям шукати правди. Завдану їй моральну шкоду, вона оцінює у 5000 грн. Відповідач [PERSON] подав до суду зустрічну позовну заяву до [PERSON] про позбавлення права користування квартирою шляхом виселення. Даний зустрічний позов ухвалою суду від 01.03.2021 року було об`єднано в одне провадження та передано на розгляд судді Шикері І.А. В обґрунтування своїх позовних вимог по зустрічному позову [PERSON] зазначив, що на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу за № 2529 від 11.03.2010 року, він є власником квартири [ADDRESS] . З 29.02.1992 року він перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області 27.11.2018 року. До спірної квартири відповідачка вселилась як член сім`ї власника квартири. З відповідачкою він припинив сімейні відносини, а тому, вона перестала бути членом його сім`ї, спільним побутом вони не пов`язані, між ними склались неприязні відносини. З 2005 року відповідачка зареєстрована в спірній квартирі за згодою власника і на думку позивача, набула права користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Посилаючись на те, що обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, позивач просить позбавити позивачку права користування квартирою [ADDRESS] шляхом виселення. Позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Вялова І.М. в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, проте від представника позивачки 03.12.2021 року до суду надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Первісний позов підтримує у повному обсязі та просить його задовольнити, зустрічний позов [PERSON] просить залишити без задоволення. Причини неявки [PERSON] суду не відомі. Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Сотська С.О. в судовому засіданні позовні вимоги, викладені у зустрічному позові підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити. При цьому, [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дійсно з 2005 року відповідачка зареєстрована у спірній квартирі, проте після припинення сімейних відносин, вона перестала бути членом його сім`ї, а тому вважає, що припинились і її правові підстави для користування спірним житлом. До того ж, їх з відповідачкою спільні діти залишились проживати у його квартирі і він забезпечує належні житлові умови не тільки для себе, а й для дітей. Крім того, на даний час, він бажає офіційно узаконити свої відносини з іншою жінкою, яка також на даний час зареєстрована в спірній квартирі, а тому вважає, що проживання відповідачки у зазначеній вище квартирі, де він проживає з двома дітьми та іншою жінкою, буде негативно впливати на стосунки не тільки сторін, а й дітей, один з яких є неповнолітнім. З врахуванням наведеного, просив відмовити відповідачці у задоволенні первісного позову. Вислухавши пояснення [PERSON] та його представника, дослідивши заяву представника [PERSON] - адвоката Вялової І.М., матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що на підставі договору дарування квартири від 03.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Первомайського міського нотаріального округу Токарчуком С.А., зареєстрованого в реєстрі за № 2529, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.49). З 29.02.1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.11.2018 року (а.с.9,48). Відповідно до акту обстеження по фату проживання особи за адресою без реєстрації від 29.01.2021 року, у квартирі [ADDRESS] фактично проживають: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.51). З 29.07.2021 року у вказаній квартирі зареєстрована також і [PERSON] , [INFO] (а.с.138). [PERSON] з 2005 року зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , проте з жовтня 2020 року у спірній квартирі не проживає, але має намір вселитися та проживати. Судом також встановлено, що між сторонами виникають суперечки щодо проживання в одній квартирі. Як вбачається з листа Первомайського РВП ГУНП в Миколаївській області № 18-03/25-2020 від 29.10.2020 року, 09.10.2020 року [PERSON] зверталась до правоохоронних органів з приводу протиправних дій з боку колишнього чоловіка [PERSON] , а саме щодо заміни замків на вхідних дверях квартири, внаслідок чого, вона не могла потрапити до власного помешкання (а.с. 14). Частиною 3 статті 9 ЖК УРСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Користування жилим приміщенням в будинках приватного житлового фонду регулюється главою 6 ЖК УРСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України). Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини першої статті 405 ЦК України, статті 156 ЖК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналіз приведених норм закону дає підстави для висновку про те, що право користування жилим приміщенням, що належить громадянинові на праві власності, нарівні з власником виникає у членів сім`ї власника житла, які проживають разом з ним. З матеріалів справи та пояснень [PERSON] вбачається, що [PERSON] вселилася в спірне жиле приміщення квартири будучи його дружиною, а він, як власник цього майна, надав їй право користуватись ним саме у зв`язку із існуванням шлюбних відносин між ними. Тому, право користування спірним приміщенням квартири у [PERSON] виникло не з підстав, передбачених статтею 405 ЦК України і статті 156 ЖК України, а на підставі сервітуту (статті 395, 397, 403 ЦК України). Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України, сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Згідно приписів пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Частиною другою статті 406 ЦК України,визначено, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 15 травня 2017 року у справі № 734/387/15-ц, постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 320/6081/16, від 16 січня 2019 року у справі № 243/7004/17, від 06 березня 2019 року у справі № 319/1589/17, від 16 жовтня 2019 року у справі № 243/9627/16-ц. З огляду на викладене, враховуючи, що [PERSON] користувалась спірним жилим приміщенням квартири зі згоди [PERSON] під час дії сервітуту, та такі обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, суд вважає, що в задоволенні позову [PERSON] про усунення перешкод у користування квартирою [ADDRESS] , шляхом вселення до квартири та у зобов`язанні надати комплект ключів від квартири, необхідно відмовити. Крім того, враховуючи те, що [PERSON] відмовлено у задоволенні позову про усунення перешкод у користування квартирою, шляхом вселення до квартири та у зобов`язанні надати комплект ключів від квартири, то і в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити у повному обсязі. Натомість, обґрунтованими є доводи зустрічного позову про те, що право користування [PERSON] чужим майном - квартирою [ADDRESS] , припинилось, тому існують підстави для задоволення зустрічного позову і [PERSON] слід позбавити права користування квартирою [ADDRESS] шляхом виселення. До того ж, в силу ст. 141 ЦПК України, поскільки у задоволенні первісного позову відмовлено, то понесені [PERSON] судові витрати, слід покласти на неї. Разом з тим, так як зустрічний позов [PERSON] задоволено, то з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору, в сумі 908 грн.

Outcome: approved