Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до ПАТ КБ "ПриватБанк" про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів по депозитному вкладу. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 27.09.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений банківський договір на вклад «Депозит Плюс» у відділенні Роздольне по вул.Леніна в Криму. Відповідно до умов вказаного Договору позивачкою на особовий рахунок було зараховано кошти в сумі 66000,00 строком на 6 місяців по 27.03.2014 року включно із сплатою процентів по ставці 16% річних на суму вкладу, в звязку з чим було відкрито рахунок/карта для зарахування процентів по вкладу. Після захоплення Криму російськими окупантами, по закінченню строку дії даного договору, позивачка відразу звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» в м.Дніпропетровськ, яке несе відповідальність за невиконання депозитного договору. Відповідач самоусунувся від виконання зобовязання, на письмові вимоги про повернення вкладу та процентів за користування вкладом не реагує. Позивачка вважає діє відповідача такими, що порушують положення Договору, законодавство та права позивача як споживача. Позивачка просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в розмірі 76993,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000,00 грн. В свою чергу представником відповідача подано до суду письмове заперечення проти позову, в якому просить у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. Свої заперечення мотивує тим, що з метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків Правління НБУ прийняло Постанову від 06.05.2014 року №260 «Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території АРК і міста Севастополя». Тому, відокремлений підрозділ ПАТ КБ «ПриватБанк» на території АРК та м.Севастополя не мав правових підстав та можливості здійснювати банківську діяльність. Після окупації АРК та м.Севастополя. Натомість на підставі Федерального Закону від 02.04.2014 року було створено автономну некомерційну організацію «Фонд захисту вкладників», яка взяла на себе зобовязання здійснювати компенсаційні виплати у т.ч. клієнтам філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Позивач підлягає під категорію осіб, які мають право на звернення до АНО «ФЗВ» для викупу прав (вимог) та виплати йому компенсаційних виплат по договору банківського вкладу. Компенсація вкладникам відбувається за рахунок коштів, отриманих шляхом продажу на відкритих торгах майна ПАТ КБ «ПриватБанк», яке розміщене на території кримського півострова. Відповідач вказує, що позивач не довів відсутність звернення позивача до державних та недержавних установа РФ за аналогічними підставами. Представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі Договору про надання послу адвоката в цивільному процесі від 12.02.2015 року, в судовому засіданні підтримала позовні вимоги позивачки [PERSON], просила суд такі задоволити з підстав, які наведені в позові. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі Довіреності від 11.07.2014 року і допитана в судовому засіданні в режимі відеоконференції, заперечила щодо позовних вимог позивачки [PERSON] та просила суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши подані сторонами докази, зясувавши на їх підставі фактичні обставини, що мають значення для вирішення спору по суті, оцінивши їх у сукупності, суд встановив наступне. 27.09.2013 року в філії ПАТ КБ «Приватбанк», яка розташована за адресою: Автономна Республіка Крим, м.Раздольне, вул.Леінна, 41 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір № SAMDNWFD0006670700 вклад «Депозит плюс», згідно якого на рахунок було вкладено 66000,00 грн. 00 коп., строком на 6 місяців по 27.03.2014 року включно, зі сплатою відсотків в розмірі 16 % річних, які нараховуються щомісячно та 2 % річних відповідно до додаткової угоди, які зараховуються на бонусний рахунок «Бонус Плюс». Згідно Договору банк відкриває особовий рахунок №26307612873462, на який зараховується вклад (а.с.4-5). Згідно ст. 1058 ЦК України визначено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Частиною 1 ст. 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Так, 15.01.2015 року позивач звернувся до голови правління ПАТ КБ «Приватбанк» із вимогою про повернення усієї суми вкладу за договором № SAMDNWFD0006670700 та виплатити проценти за вкладом у відповідності до умов договору не пізніше ніж через два банківських дня після одержання цієї вимоги (а.с.10). Однак, листом провідного спеціаліста з розробки технологій обробки вхідної кореспонденції від клієнтів ГО ПАТ КБ «ПриватБанк» [PERSON] №20.1.0.0.0/7-20150119/2776 від 20.01.2015 року було відмовлено у поверненні депозиту, оскільки вклад зроблено у відділенні на території Автономної Республіки Крим, яка окупована Російською Федерацією, що обмежує проведення банківських операцій, при цьому відповідач не заперечує факту наявності укладеного між сторонами договору та зобов'язання щодо повернення депозитного вкладу (а.с. 8-9). Відповідно до змісту ч. 2 ст. 1060 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. У звязку з цим безпідставним є застосування до спірних правовідносин положень Федерального Закону Російської Федерації «Про захист інтересів фізичних осіб, що мають вклади в банках та відокремлених структурних підрозділах банків, зареєстрованих та (чи) діючих на території Республіки Крим та на території міста федерального значення Севастополь», на чому наполягає представник відповідача. Згідно зі ст. 47 цього Закону банк має право здійснювати банківську діляьнсть шляхом надання банківських послуг. До банківських послуг належать:1) залучення у вклади (депозити) коштів та банківських металів від необмеженого кола юридичних і фізичних осіб; 2) відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах; 3) розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Банківські послуги дозволяється надавати виключно банку. Тобто, надання послуг з розміщення вкладу (депозиту) здійснює саме банк як юридична особа, а не його структурні одиниці (відділення, філії). Проте, якщо структурній одиниці надано відповідні повноваження (згідно з положенням, статутом, довіреністю) то вона має право укладати договори від імені банку. Стороною за договором у таких випадках є банк, а не його структурна одиниця. Відтак, саме банк, а не його структурна одиниця, має відповідати за зобов'язаннями, взятими на себе укладеним договором. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території»тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Таким чином, оскільки стороною укладених договорів банківського вкладу є ПАТ КБ «ПриватБанк», то згідно чинного законодавства, яке регулює цей вид правовідносин, зобов'язання за дійсними договорами має виконувати саме ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридична особа, а не його кримська філія. Ліквідація філій або припинення у будь-який спосіб їх діяльності не звільняє відповідача від виконання обов'язків по укладених і дійсних договорах. Кошти вносились позивачем, як громадянином України, у відділенні банку на території АР Крим, яка станом на час розгляду справи окупована, договір № SAMDNWFD0006670700 вклад «Депозит плюс» від 27.09.2013 року був укладений між позивачем та ПАТ КБ «Приватбанк», як юридичною особою, місцезнаходження якої розташоване у м. Дніпропетровськ, при цьому згідно ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відповідач, як банк, відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження права клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які перебувають на його рахунку, не допускаються, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Аналогічні зі своїм змістом норми містяться й у Інструкції «Про порядок відкриття, використання й закриття рахунків у національній і іноземній валютах», затвердженої постановою правління Національного Банку України № 492 від 12 листопада 2003 року. Пунктом 10.12 Інструкції передбачено, що після закінчення строку або настання інших певних обставин, визначених законодавством України або договором банківського вкладу, кошти з депозитного рахунку повертаються вкладнику шляхом видачі готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок. Згідно із ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності до вимог ст. 530 ЦК України, якщо в зобов'язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Зважаючи на вищевикладене, відповідно до умов договору № SAMDNWFD0006670700 від 27.09.2013 Вклад «Депозит Плюс», та в силу ч. 2 ст. 1060 ЦК України, відповідач був зобов'язаний повернути позивачу суму банківського вкладу на вимогу [PERSON] у дату повернення вкладу. Відтак, вимога позивача про повернення суми банківського вкладу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Що стосується решти позовних вимог, то суд з приводу них зазначає наступне. Оскільки датою повернення вкладу встановлено 27 березня 2015 року, а банк не повернув позивачеві вклад по день розгляду справи судом, належним способом захисту права позивача у вказаній частині буде стягнення суми вкладу на користь позивача та застосування норм ч. 5 ст. 1061 ЦК України, згідно якої проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути примусове виконання обов'язку в натурі. Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до договору № SAMDNWFD0006670700 від 27.09.2013 року на суму вкладу нараховуються відсотки у розмірі 16 % річних, а також п. 1.1 додаткової угоди від 27.09.2013 року передбачено, що банк збільшує процентну ставку за вкладом на 2% річних (а.с.4-5). Звернення до банку із заявою про повернення банківського вкладу в день закінчення строку дії договору свідчить про намір вкладника припинити дію такого договору та зумовлює обов'язок банку повернути депозитні кошти з процентами. З банку (боржника) на користь вкладника (кредитора) підлягають стягненню три проценти річних та сума боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України(постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 29 травня 2013 року у справі № 6-39цс13). Отже, згідно розрахунку позивачки [PERSON], відповідач повинен повернути позивачці суму вкладу в розмірі 66000,00 грн., 16% за користування вкладом в розмірі 9258,00 грн. за період користування з 28.03.2014 року і по 13.02.2015 року на час подачі заяви в суд та суму 3% річних в розмірі 1735,00 грн., на загальну суму 76993,00 грн. Відповідно до ч. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу в розмірі 3 000 грн. 00 коп. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З урахуванням того, що судом було задоволено вимоги позовної заяви на загальну суму 76993,00 грн. розмір судового збору, який підлягає стягненню з відповідача в дохід держави становить 769,93 грн.

Outcome: approved