Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за договором позики у розмірі 46 100 грн. Крім того, просить стягнути з відповідачів судовий збір на користь позивача. В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що 26.05.2011 року за письмовим договором безвідсоткової позики передала позичальниці [PERSON] у власність 50 200,00 (пятдесят тисяч двісті) грн. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником було укладено договір від 26.06.2011 року, поручителем за яким виступила [PERSON]. Свідком передачі грошвих коштів за договором позики був гр. [PERSON]. Згідно зазначеного договору [PERSON] зобовязувалася повернути кошти до 30 липня 2011 року. Але, до теперішнього часу відповідачка борг не повернула та не сплатила суму винагороди, чим взяті на себе зобов"язання не виконала. Поручитель-співвідповідач також взяті на себе зобов"язання не виконувала. На 29.07.2014 року від відповідачів позивач отримала лише 4 100 (чотири тисячі сто) грн. Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з відповідачів солідарно суму боргу за договором позики у розмірі 46 100 грн. В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просили суд за порушення договірних зобов'язань стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача грошові кошти в загальній сумі 46 100 грн. та понесені судові витрати. Не заперечив щодо заочного розгляду справи. Відповідачі до судового засідання не з'явилися по невідомій суду причині, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Заяв та заперечень від відповідачів до суду не надходило. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд розглянув справу у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки представник позивача та позивач не заперечили проти такого порядку вирішення спору. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню на підставі наступного. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Судом встановлено, що 02.11.2011 року між позивачем та відповідачами був укладений договір позики грошових коштів. Відповідно до умов договору [PERSON] передала грошові кошти у власність у розмірі 50 200,00 грн., які остання зобов'язалася повернути у строк до 30.07.2011 року. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до п. 4 договору позики позичальник зобов'язався повернути суму позики в строку до 30.07.2014 року. Відповідно до статті 526 Цивільного Кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та закону. Пунктом 6.1. договору позики передбачено, що за порушення умов договору винна сторона відшкодовує завдані збитки у тому числі втрачену вигоду, у порядку, передбаченому чинним законодавством. Статтею 541 ЦК України встановлено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. У відповідності до ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Враховуючи викладене, позовні вимоги щодо стягнення солідарно з відповідчів заборгованості за договором позики є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Що стосується стягненню судового збору, то підстав для стягнення судового збору з відповідачів в солідарному порядку суд не вбачає, оскільки це не передбачено нормами ЦПК України, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що слід стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON], заборгованість за договором позики в розмірі 46 100 грн. (сорок шість тисяч сто гривень), три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1 383 грн. (одну тисячу триста вісімдесят три гривні), а всього - 47 483 грн. (сорок сім тисяч чотириста вісімдесят три гривні). На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved