Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

В липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області про визнання права власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [INFO] року помер [PERSON], який є батьком позивачки. Остання, як спадкоємець за законом, прийняла спадщину в передбаченому законом порядку, частину її оформила. Проте, нотаріус відмовляє їй в оформленні спадкових прав щодо спірного майна в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа на нього. Разом з тим, отримати свідоцтво про право власності на житловий будинок на даний час неможливо, в зв'язку зі смертю його власника, що в свою чергу стало підставою для звернення з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що [INFO] року в м. Миколаєві помер батько позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Вознесенському району реєстраційної служби Вознесенського міськрайонного управління юстиції у Миколаївській області. Останній постійно проживав та перебував на реєстраційному обліку в будинку [ADDRESS] з 1977 року. За життя [PERSON] заповіт не склав, отже, має місце спадкування за законом. Спадкоємицею останнього є позивачка [PERSON], яка прийняла спадщину в передбаченому законом порядку, частково її оформила. Так, 13.06.2014 року державним нотаріусом Другої Вознесенської державної нотаріальної контори Миколаївської області позивачці були видані свідоцтва про право на спадщину за законом, зокрема, на земельну ділянку, площею 0,1000 га, розташовану по [ADDRESS], надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. За повідомленням державного нотаріуса Южноукраїнської державної нотаріальної контори в.о. державного нотаріуса Другої Вознесенської державної нотаріальної контори за № 937/01-09 від 14.07.2014 року інших спадкоємців, що прийняли спадщину, немає. Проте, у видачі свідоцтва про право власності на житловий будинок, розташований за вищевказаною адресою, державний нотаріус позивачці відмовив, посилаючись на відсутність правовстановлюючого документа у спадкодавця. Так, згідно довідки за 172 від 14.07.2014 року, виданої КП «Вознесенське МБТІ» право власності на житловий будинок [ADDRESS] не зареєстровано. Разом з тим, згідно погосподарських книг Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за 1960 - 2013 р.р., власником спірного будинку, побудованого в 1960 -1962 р.р., вказаний [PERSON] Також з матеріалів справи вбачається, що первинна інвентаризація вказаного будинку виготовлена на ім'я [PERSON], якому 20.07.1989 року був виданий технічний паспорт, що містить технічну характеристику даного будинку. Назва вулиці та нумерація будинку - [ADDRESS] присвоєна, відповідно до рішення виконкому Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за № 120 від 30.06.1989 року. Вище вказана інформація узгоджується з довідкою, виданою виконкомом Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за № 911 від 13.10.2014 року. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. На виконання постанови ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення запису у погосподарську книгу, померлий за життя своє право власності в БТІ не зареєстрував (не оформив). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міста і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п.20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З технічного паспорту на вищевказаний житловий будинок, оглянутої в судовому засіданні інвентарної справи вбачається, що останній придатний до експлуатації та не відноситься до категорії самовільного (самочинного) (Указ Президії Верховної Ради Української РСР від 22 січня 1979 року "Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель"). Крім того, за життя [PERSON] отримав державний акт на право приватної власності на землю, що посвідчував право власності останнього на земельну ділянку площею 0,1000 га , яка призначена для обслуговування спірного житлового будинку, відповідно до рішенням виконкому Дорошівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області за № 11 від 11.02.1993 року. Такими чином, вищезазначені докази у своїй сукупності та взаємозв'язку свідчать про те, що спадкодавець за свого життя мав всі законні підстави для отримання свідоцтва на право власності на житловий будинок, але цього не здійснив. При цьому, виникнення у спадкодавця права власності на спірний житловий будинок не пов'язано з здійсненням державної реєстрації цього права, оскільки дані правовідносини виникли до набрання чинності діючого ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно ч.2 ст. 124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Стаття 1216 ЦК України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Як передбачено ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином, враховуючи вказані обставини, суд прийшов до висновку, що обраний позивачкою спосіб захисту відповідає вимогам діючого законодавства, може бути застосований судом до даних правовідносин, тому відповідно до ст. 16 ЦК України цивільне право позивачки підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved