Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сарненського районного суду Рівненської області в якому просить стягнути з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на її користь, яка діє у власних інтересах та інтересах малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , страхове відшкодування пов`язане з заподіяною моральною шкодою в розмірі 25038 грн. та понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 22.09. 2019 року, приблизно о 16 год. 35 хв., на 308 км + 600 м автодороги Київ - Ковель - Ягодин, поблизу с. Костянтинівка, Сарненського району, Рівненської області трапилась дорожньо-транспортна пригода, за участю автомобіля ВАЗ 210740, д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , який здійснив наїзд на [PERSON] . У результаті ДТП [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події. В зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія автомобіля ВАЗ 210740, д.н.з. [NUMBER] на момент настання дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Українська пожежно-страхова компанія» згідно полісу №АО1238348, позивач звернулася до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду, та заявою про виплату страхового відшкодування, пов`язаного з заподіяною моральною шкодою., оскільки, відповідач не виплатив їй суму страхового відшкодування, вона звернулася до суду з даним позовом. Ухвалою від 14.04.2020 року було відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. Ухвалою від 30.11.2020 року було закрито підготовче засідання та призначено судовий розгляд. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, подали суду письмову заяву, в якій позов підтримали та просили розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з огляду на наступне. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки. Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову. У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю. В постановах Верховного Суду від 08.08.2019 р. у справі №450/1686/17 та від 15.07.2019 р. у справі №235/499/17 зазначено, що аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) та матеріальної шкоди. Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу виникнення у позивача права на відшкодування шкоди, що передбачено Законом України "Про загальнообов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Згідно витягу з ЄРДР у кримінальному провадженні №12019180000000273 встановлено, що 22.09.2019 року, приблизно о 16 годині 35 хвилин на 308 км.+600м. автодороги Київ-Ковель-Ягодин, поблизу с. Костянтинівка Сарненського району Рівненської області, відбувся наїзд автомобіля ВАЗ 210740, реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням [PERSON] , який рухався по вказаній автодорозі зі сторони м. Ковель Волинської області в напрямку м. Сарни Рівненської області, на велосипедиста [PERSON] , який рухався попереду автомобіля в попутному напрямку та раптово почав виконувати маневр повороту ліворуч. У результаті дорожньо-транспортної пригоди велосипедист [PERSON] отримав тілесні ушкодження від яких помер на місці події, а транспортний засіб та велосипед зазнали механічних пошкоджень (а.с.11). Постановою старшого слідчого відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту слідчого управління ГУНП в Рівненській області Колядки А.В. від 27.02.2020 дане кримінальне провадження було закрито в зв`язку з встановленням відсутності в діянні складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України (а.с.37-39). Згідно полісу №АО1238348 , який станом на 22.09.2019 року був діючий, встановлено, що відповідальність автомобіля ВАЗ 210740 державний номерний знак [NUMBER] застрахована в ПАТ «УПСК» (а.с.12). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] встановлено, що [PERSON] помер [INFO] (а.с.13). Згідно довідки про причину смерті від 23.09.2019 року, встановлено, що [PERSON] помер [INFO] . Причина смерті: а) закрита тупа важка спірально-краніальна травма; б) розрив членування між 1 та 2 шийними хребцями та розривом стовбурової частини мозочку, з масивними крововиливами в м`які тканини шиї, під оболонки основи мозку, мозочку; в) велосипедист, що постраждав внаслідок зіткнення з легковим автомобілем (а.с.14). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 16.05.2016 року було укладено шлюб, про що було складено актовий запис №6 (а.с.16). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.17). 27.01.2020 року позивач звернулася до відповідача з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та з заявою про виплату страхового відшкодування (а.с.7-8). Крім того, позивачем було долучено повідомлення [PERSON] від 16.12.2019 року про не отримування ні матеріального ні морального відшкодування завданої шкоди від страхових компаній, МТСБУ чи будь яких інших осіб вона не отримувала та заяву про коло осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди в зв`язку зі смертю потерпілого (до складу цих осіб входить 4 особи: мати, батько, вона (дружина) та дочка) (а.с.18-19). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України). Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України). Разом з тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок. Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». У статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожнього-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої астрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Частиною першою статті 21 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого. Вказане свідчить, що позивач має право на відшкодування шкоди. Частиною другою статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом установлено, що позивач довела факт заподіяння їм моральної шкоди, яка полягає у втраті близької людини, оскільки вони перенесли сильне душевне потрясіння, завдане смертю чоловіка та батька, що призвело до порушення особистих життєвих та соціальних зв`язків і змусило до здійснення додаткових зусиль для організації свого особистого життя. Згідно з пунктом 27.3 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Дорожньо-транспортна пригода трапилась 22.09.2019р, розмір мінімальної заробітної плати на цей момент становив 4 173,00 грн. Таким чином, загальний розмір відшкодування моральної шкоди становить 50 076,00 грн. (4 173 х 12 = 50 076,00 грн). Оскільки у загиблого [PERSON] , було четверо осіб, які мають право на відшкодування моральної шкоди в зв`язку зі смертю потерпілого, то позивачу з урахуванням частки неповнолітньої дочки, належить 1/2 з загального розміру страхового відшкодування (50 076,00 грн), а саме 25038 грн. Відповідно до статті 141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача. Статтею 137 ЦПК України визначено порядок відшкодування витрат на правничу допомогу. Так, відповідно до вимог вказаної статті витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. З матеріалів справи вбачається, що до матеріалів справи приєднано Договір про надання правової допомоги №0153-ц укладений між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Автопоміч» 01.04.2020 р. з додатком та детальний опис виконаних робіт. Однак, не надано Акту виконаних робіт та доказів оплати позивачем вказаних послуг через що вказана вимога до задоволення не підлягає. На підставі ст. ст. 11, 15, 16, 22, 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст.ст. 6, 22, 23, 27, 36 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» та

Outcome: approved