Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Пийтерфолвівської сільської ради про визнання права власності на земельні ділянки. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивача батько [PERSON] помер 28.12.1999 року, а мати [PERSON] померла 27 жовтня 2006 року. Позивач була єдиним спадкоємцем на майно батьків, проживала разом з ними. Державний нотаріус Виноградівської нотаріальної контори видала позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.07.2007 року тільки на будинок №39 по вул. І.Зріні в с. Тисобикень. Однак на дві земельні ділянки, а саме ділянку 4300 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку в якому позивач проживає і на який отримано свідоцтво про право на спадщину, а також земельну ділянку 1200 кв.м., для ведення особистого підсобного господарства, які належали її батькові згідно державного акту на право приватної власності виданого на підставі рішення Петрівської сільської ради від 31.01.1994 р. і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7 від 01.09.1994 р., нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що немає оригіналу правовстановлюючого документу. Те, що вищевказані земельні ділянки належали позивачки батьку підтверджується копією державного акту, витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок, довідкою сільради, і витягом про реєстрацію права власності на будинок з надвірними спорудами, який належить позивачці і знаходиться на земельній ділянці, яка належала її померлому батькові. Позивач в судове засідання не з»явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав заяву до суду про розгляд справи у його відсутності. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Ст.1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що позивача батько [PERSON] помер 28.12.1999 року, а мати [PERSON] померла 27 жовтня 2006 року (а.с.5, 6, 7, 8). Позивач проживала разом з батьками. Державний нотаріус Виноградівської нотаріальної контори видала позивачу свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 26.07.2007 року на будинок №39 по вул. І.Зріні в с. Тисобикень (а.с.9-11). Однак на дві земельні ділянки, а саме ділянку 4300 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку в якому позивач проживає і на вона отримала свідоцтво про право на спадщину, а також земельну ділянку 1200 кв.м., для ведення особистого підсобного господарства, які належали батькові ппозивача згідно державного акту на право приватної власності виданого на підставі рішення Петрівської сільської ради від 31.01.1994 р. і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №7 від 01.09.1994 р., нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину в зв'язку з тим, що немає оригіналу правовстановлюючого документу (а.с.12). Після смерті батьків позивач прийняла спадщину, проживає в будинку на який отримала свідоцтво (а.с.16-17). Згідно з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України "Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї". У відповідності до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та поданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню повністю.

Outcome: approved