Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті своєї матері громадянки України [PERSON], яка померла\~ 04 жовтня 2017 року у місті Донецьк Донецької області. В обґрунтування вимог, посилається на те, що він є рідним сином [PERSON], [INFO], яка померла 04 жовтня 2017 року в м.Донецьк Донецької області. Причиною смерті стала хронічна серцево-судинна недостатність, атеросклеротична ІІІ ст. хвороба серця. [PERSON] похована на кладовищі м. Донецька Донецької області. Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], оскільки заявником для підтвердження факту смерті предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті». Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідне для отримання свідоцтва про смерть матері для подальшого отримання допомоги на поховання. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд заяви у його відсутності, при цьому уточнивши заявлені вимоги, в яких просив встановити факт смерті громадянки України [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка померла\~ 04 жовтня 2017 року у м.Донецьку Донецької області Україна. Підтвердив, що ним не подано іншої заяви до суду з тим самим предметом та з тих самих підстав. Представник заінтересованої особи Добропільського\~ міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення заявлених вимог не заперечувала. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої\~ території України. Згідно приписів п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як зазначено у\~п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВВ 611101, виданого 29 вересня 1998 року Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області (а.с.4-5); проживає за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою від 11 грудня 2017 року № [NUMBER] про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. (а.с.6) Згідно свідоцтва про народження серії ЯЕ № 684094, виданого 15 грудня 1953 року Сталіно-Калінінським б/РАЦС, 27 листопада 1953 року народився [PERSON], матірю якого є [PERSON]. (а.с.7) На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою: [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВВ 611167, виданого 30 вересня 1998 року Куйбишевським РВ ДМУ України в Донецькій області. (а.с.10) На підтвердження факту смерті своєї матері заявником надані наступні документи: - виписка з амбулаторної карти [PERSON], [INFO], яка проживала у [INFO], померла 04 жовтня 2017 року вдома від атеросклеротичної серцево - судинної недостатності, атеросклеротичної ІІІ ст. хвороби серця, про що була видана довідка про смерть №170. Виписку видано Комунальним закладом «Центр первинної медико санітарної допомоги міста Донецька» (а.с.7); - свідоцтво про смерть серії ДНР № 077334, яке видане 05 жовтня 2017 року Куйбишевським відділом запису актів цивільного стану міста Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки, відповідно до якого [PERSON], [INFO], померла\~ 04 жовтня 2017 року у Куйбишевському районі м. Донецька. (а.с.8) Крім того, на підтвердження факту смерті [PERSON] заявником надано свідоцтво про поховання серії АААА № 006051, яке видано [PERSON], про те, що він 06 жовтня 2017 року на дільниці № 19/2 рядок № 3 місце 5 кладовища «Южное», розташованого по вул. Чемпіонній м.Донецька, провів поховання померлої [PERSON] на підставі актового запису № 981 свідоцтва про смерть серії ДНР № 077334. (а.с.9) Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця захоронення [PERSON] (а.с.11-12) Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 30 січня 2018 року, Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 04 жовтня 2017 року, так як останнім пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.13) Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником виписка з амбулаторної карти та свідоцтво про смерть є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. З урахуванням того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавались, а заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка померла\~ 04 жовтня 2017 року у м.Донецьку Донецької області Україна, суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved