Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, уточнивши який, просилаусунути їй перешкоди в користуванні власністю - будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та зняття ії з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], а також визнати такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] [PERSON] та його малолітнього сина [PERSON], який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] з підстав, передбачених ст. ст. 383, 391,405,406 ЦК України. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та на їх обґрунтування пояснив, що позивач [PERSON] є власницею 3\\4 частин житлового будинку площею 54,4 кв.м зі спорудами та земельної ділянки по [ADDRESS] Третя особа [PERSON] є власником 1\\4 частини вказаного будинку та земельної ділянки. На теперішній час у будинку зареєстровані, окрім позивачки, відповідачі - [PERSON], яка є колишньою дружиною померлого [PERSON], його син [PERSON] та малолітній [PERSON], 2009 року народження, який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька [PERSON]. У 1989 році [PERSON] вселилась до вказаного будинку, як член сім'ї власника будинку [PERSON], зареєстрована за вказаною адресою і до цього часу проживає у даному будинку одна, проте, проживаючи у будинку позивачки, комунальні послуги не сплачує, у зв'язку із чим існує значна заборгованість. Крім того, [PERSON] веде антисоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, будинок здає для проживання стороннім особам. Відповідач [PERSON] разом з малолітнім сином [PERSON], хоч і зареєстровані в будинку [ADDRESS], однак за вказаною адресою взагалі ніколи не проживали та не проживають на даний час. Факт проживання у будинку відповідачки [PERSON], а також наявність в будинку зареєстрованих відповідачів [PERSON], [PERSON] створює перешкоди позивачці, як власниці цього будинку, на здійснення нею права користування та розпорядження своїм майном. Просив усунути позивачці перешкоди в користуванні власністю - будинком [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON] та зняття ії з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], а також визнати такими, що втратили право користування житловим будинком [ADDRESS] [PERSON] та його малолітнього сина [PERSON], який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька та зняти їх з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON], яка є законним представником малолітнього [PERSON], 2009 р.народження, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень пояснювала, що дійсно ії малолітній син [PERSON] разом з батьком [PERSON] зареєстровані в спірному будинку по [ADDRESS] Однак вона разом із сином постійно проживають в іншому будинку за адресою: [ADDRESS] що належить ії матері. Не заперечувала, що хоч ії дитина ніколи фактично не проживала в спірному будинку, але право на користування цим житлом вона набула правомірно зі згоди попереднього власника будинку, а тому за нею повинно зберігатись таке право. Відповідач [PERSON], допитаний в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Київським СІЗО № 13, в якому він перебуває у зв'язку із розглядом щодо нього кримінального провадження, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На обґрунтування своїх заперечень пояснив, що він та його малолітній син [PERSON], 2009 р. народження зареєстровані в будинку [ADDRESS]. Останні півтора року до взяття його під варту в 2015 р. він проживав в спірному будинку разом з матір'ю [PERSON], а його син з народження проживав разом зі своєю матір'ю [PERSON] по [ADDRESS]Вважав безпідставними вимоги позивачки щодо визнання його та його малолітнього сина такими, що втратили право користування спірним будинком, оскільки вони були зареєстровані в ньому на законних підставах зі згоди колишнього власника [PERSON], та вважав, що зміна власника будинку в даному випадку не припиняє право на користування зазначеним будинком його та його дитини. Відповідач [PERSON] у судове засідання не явилась, про причини неявки не повідомила, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином, що підтверджено документально. Третя особа [PERSON] надала заяву з проханням розглянути справу без ії участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити \\а.с.46\\. Представник служби у справах дітей Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації надав заяву з проханням розглянути справу без його участі та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства з максимальним врахуванням інтересів дитини \\а.с.222\\. З урахуванням наведеного, суд ухвалив справу розглянути без участі відповідачки [PERSON] та третіх осіб, на підставі наявних у справі матеріалів, проти чого не заперечували інші учасники процесу. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та документи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2014 р., яке набрало законної сили, за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування спадщини за законом визнано право власності на ? частки житлового будинку зі спорудами по [ADDRESS] площею 54,4 кв.м. та за третьою особою [PERSON] визнано право власності на ? частку зазначеного житлового будинку, яке зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності \\а.с.10-12\\. Відповідно до листа відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м. Києві за вих № 17/37 від 01.03.2016 р. в спірному будинку зареєстровані відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та малолітній [PERSON], [INFO], який внесений в талон відомостей про реєстрацію місця проживання батька, [PERSON], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] \\а.с.200\\. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Таким чином, оскільки право власності на спірний будинок в порядку спадкування після смерті попереднього власника [PERSON] перейшло до позивачки та третьої особи [PERSON], відповідачі, які не є членами сім'ї нових власників, втратили право користування зазначеним будинком. Твердження відповідачів [PERSON] та [PERSON] про те, що [PERSON] та його малолітній син [PERSON] не втратили право користування спірним будинком у зв'язку з тим, що правомірно були зареєстровані в будинку зі згоди колишнього власника [PERSON], не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не заслуговують уваги, оскільки виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Відповідні правові висновки викладені в постанові Верховного Суду України від 05.11.2014 р. у справі 6-158цс14, рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 р. у справі № 6-30278ск15, ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.01.2016 р. у справі № 6-614ск16, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Таким чином, відповідачі [PERSON], [PERSON] та його малолітній син [PERSON], не маючи законного права користування будинком, створюють позивачці перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, судом встановлено, що відповідачка [PERSON], яка продовжує проживати у спірному будинку, не бажає добровільно звільнити будинок, з приводу чого між нею та позивачкою виникали конфлікти, у зв'язку з чим позивач вимушена була звертатись до міліції \\а.с.142\\. Також встановлено, що без дозволу позивачки відповідачка [PERSON] вселила до спірного будинку квартирантів, з якими у неї виник конфлікт на грунті побутових відносин, для врегулювання якого [PERSON] зверталась до мілціїї \\а.с. 175-177\\. Також встановлено, що відповідачка [PERSON] в спірному будинку проживає одна, про що вона зазначала в письмових поясненнях \\а.с. 142,177\\. Крім того, цей факт підтверджується поясненнями допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON], дільничого інспектора, який обслуговував вул. Левадну в м. Києві,та який пояснив, що ним у зв'язку із зверненням позивачки [PERSON] щодо створення їй перешкод у користуванні спірним будинком з боку відповідачки [PERSON] в липні 2015 р. було здійснено вихід за адресою: [ADDRESS], де була [PERSON], яка пояснила, що проживає у вказаному будинку одна, а ії онук [PERSON] разом з матір'ю проживає за іншою адресою, а син перебуває під вартою. Зазначені обставини в цілому підтвердила допитана в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідок [PERSON] Разом з тим, проживаючи в спірному будинку, відповідач [PERSON] не сплачує за комунальні послуги, що вбачається з довідки ПАТ «Київгаз» № 1818, відповідно до якої станом на 01.04.2016 р. у будинку [ADDRESS] існує значна заборгованість за послуги з газопостачання в загальній сумі 14917,3 грн. \\Том № 2 а.с.33-34\\. Таким чином, відповідачка [PERSON], яка проживає в спірному будинку без належної правової підстави, вищезазначеними діями створює позивачці перешкоди у здійсненні нею права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених обставин та вимог закону дозволяє суду зробити висновок про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі, оскільки відповідачами не доведено належними та допустимими доказами наявність у них права на користування спірним будинком. Відповідно до ст. 88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved