Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , у якому просить суд постановити рішення про стягнення із відповідача аліментів на утримання дітей у твердій грошовій сумі. Позов мотивувала тим, що сторони народили у зареєстрованому шлюбі двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано, подружжя припинило спільне проживання. Діти проживають разом із позивачкою у будинку її батьків. За домовленістю між батьками дітей, відповідач на виконання обов`язку утримання дітей матеріально - періодично передавав позивачці кошти у твердій грошовій сумі. Згодом, припинив надавати кошти на утримання дітей. Не брав участі у фінансових витратах на утримання дітей протягом декількох тривалих періодів, в тому числі протягом останніх десяти місяців. Відповідач є відповідальним здоровим, молодим чоловіком, здатним працювати та отримувати дохід. Інших утриманців відповідач не має. Позивачці не відомий розмір щомісячного доходу відповідача, та джерела його заробітків. Крім того, позивачка стверджує, що регулярно періоду, тривалість якого в сукупності становить близько 17 місяців, просила відповідача надавати кошти на утримання дітей. Проте відповідач ухилявся від надання коштів. Тому на підставі ч.2 ст.191 СК України позивачка просить суд стягнути аліменти за минулий час, а саме за минулі 12 місяців. Позивачка в судовому засіданні підтвердила повідомлені у позові обставини та просила вимоги позову задовольнити. Відповідач не з`явився в судове засідання на судовий розгляд справи. Відповідач є таким, що належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання із судового розгляду справи за місцем реєстрації та проживання, про що свідчить розписка про отримання ним копії позовної заяви із додатками, та судової повістки про виклик в судове засідання. Про причини неявки відповідач суд не повідомив, заяв про відкладення судового розгляду справи не надходило, заяв іншого змісту також. Відзиву на позов відповідач не подавав. У зв`язку з цим, суд, згідно вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти розгляду справи на підставі наявних у справі доказів не заперечила. В судовому засіданні за клопотанням позивача у якості свідків були опитані позивач [PERSON] та свідок [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчила, що питання про надання батьком дітей коштів на їх утримання було врегульовано між нею та відповідачем на добровільній основі. Відповідач щомісячно надав їй кошти на утримання дітей у розмірі, що був еквівалентний близько одній сотні доларів США на кожну дитину. Проте, протягом декількох тривалих періодів коштів на утримання дітей відповідач не надавав, як це робив за домовленістю між ними щомісячно. У зв`язку із цим вона регулярно в особистих розмовах просила надавати кошти щомісячно та брати участь у матеріальному утриманні дітей. Проте чула відмовки та обіцянки. Коштів відповідач не надавав протягом сукупного періоду тривалістю якнайменше 15 місяців. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчив, що йому особисто відомо про обставини спору, оскільки він є рідним батьком позивачки та остання разом із двома дітьми, а його рідними онуками, проживають разом із ним у одному дворогосподарстві. Йому особисто відомо, що відповідач після припинення спільного проживання із позивачкою регулярно щомісячно надавав кошти на утримання дітей, про що вони із позивачкою свого часу домовилися. Розмір аліментів був еквівалентний близько 100 доларів США на кожну дитину. Проте, протягом декількох тривалих періодів відповідач не надавав коштів. Позивачка ввійшла в становище відповідача, однак ці періоди затяглися, а їй одній важко нести фінансовий тягар утримання дітей. У зв`язку із цим вона регулярно в особистих розмовах просила надавати кошти щомісячно та брати участь у матеріальному утриманні дітей. Проте чула відмовки та обіцянки. Коштів відповідач не надавав протягом сукупного періоду тривалістю якнайменше 15 місяців. Суд перевірив всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши подані на їх підтвердження докази, та встановив наступне. Встановлено, що сторони народили у зареєстрованому шлюбі двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та доньку [PERSON] , [INFO] . Шлюб розірвано, подружжя припинило спільне проживання. Діти проживають разом із позивачкою у будинку її батьків. За домовленістю між сторонами спору, відповідач на виконання батьківського обов`язку періодично передавав позивачці кошти на утримання дітей (аліменти) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів становив суму, еквівалентну близько 100 доларів США на кожну дитину щомісячно, що встановлено із показань свідків. Згодом, припинив надавати кошти на утримання дітей. Не брав участі у фінансових витратах на утримання дітей протягом декількох тривалих періодів, сукупна тривалість яких становить якнайменше 15 місяців, в тому числі протягом останніх десяти місяців. Відповідач є відповідальним здоровим молодим чоловіком, здатним працювати та отримувати дохід. Інших утриманців відповідач не має. Крім того, на підставі зібраних доказів суд встановив, що позивачка регулярно протягом періоду, тривалість якого в сукупності становить якнайменше 15 місяців, в особистих розмовах просила відповідача надавати кошти на утримання дітей. Проте відповідач ухилявся від надання коштів. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 ч.1 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом із яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3--1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3--2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини . При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд взяв до уваги ту обставину, що діти проживають разом із матір`ю, вона забезпечує організацію їх життя, виховання, веде догляд за дітьми та веде домашнє господарство. Також суд врахував, що позивачка та відповідач свого часу досягли домовленості про надання відповідачем коштів на утримання дітей, яку відповідач виконував добровільно та надавав кошти на утримання дітей щомісячно у розмірі щонайменше 2500 грн на кожну дитину. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ст..191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В судовому засіданні належними та допустимими доказами підтверджено ту обставину, що позивачка протягом періоду сукупною тривалістю якнайменше 15 місяців вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Відтак, суд вважає обґрунтованою вимогу позову про стягнення аліментів за минулий час, а для її задоволення є законні підстави. Розглядаючи справу у межах заявлених вимог, суд вирішує, що позовна вимога про стягнення аліментів за минулий час, а саме за минулі 12 місяців, підлягає задоволенню в сумі з урахуванням розміру щомісячних аліментів, визначених судом до стягнення на кожну дитину. Це становитиме 2500*2*12=60000 грн (шістдесят тисяч гривень). Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позивачку звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів (п.3 ч.1 ст.5 ЗУ «Про судовий збір»). Відтак, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача належить стягнути на користь держави судовий збір за звернення до суду із майновим позовом із вимогами про стягнення аліментів на утримання дитини у визначеному законом розмірі. На підставі викладеного,

Outcome: approved