Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON]\~звернулася до\~Ужгородського міськрайонного\~суду Закарпатської\~області з\~позовом до\~[PERSON],\~третя особа:\~служба у\~справах дітей\~Ужгородської районної\~державної адміністрації\~про позбавлення\~батьківських прав,\~зміна прізвища\~дитини та\~стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що з 31.12.2015 року перебувала у шлюбі з [PERSON], який згідно рішення Ужгородського міськрайонного суду від 01.12.2017 року - розірвано. У шлюбі у них з відповідачем народилася дитина - син [PERSON], [INFO]. За весь цей час, відповідач спільною дитиною не цікавиться, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не спілкується з сином в обсязі необхідному для його нормального самоусвідомлення, не створює умов для гармонійного розвитку дитини. Позивач зазначає, що відповідач залишив дитину на неї, так як зловживає алкоголем, введе аморальний спосіб життя, неспроможний прогодувати сина та надати йому належні умови. Посилаючись на вказане позивач просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO], також змінити прізвище дитини [PERSON], [INFO] на [PERSON] за прізвищем матері. Стягнути з [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [INFO], на користь [PERSON], [INFO], що зареєстрована за адресою : [INFO], проживає: [INFO], аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі розмірі 3000 (трьох тисяч) гривень щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, однак подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився повторно, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, в т.ч. шляхом розміщення повідомлення на офіційному веб\~сайті судової влади України. Відзиву у визначений судом строк відповідачі не надіслали. Згідно з ч.8\~ст.178 ЦПК України\~- у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи вищенаведене, суд у відповідності до ст. ст.211,223\~ЦПК України вважає за можливе вирішити справу у відсутність учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. Крім того судом у відповідності до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON], [INFO], батько [PERSON], мати - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом серії 1-ФМ №349954. Позивач стверджує, що батько дитини самоусунувся від участі у вихованні та матеріальному утриманні дитини, життям дитини не цікавиться взагалі. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородської районної державної адміністрації від 05.04.2018 р. за № 173/03-31 комісія з питань захисту прав дитини вважає за доцільне позбавити батьківський прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], 17.06.2016 року. За змістом роз'яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до вимог ст.\~150\~СК України батьки зобов'язані виховувати дітей, турбуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно статтей 9,18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов'язок матері і батька це обов'язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Приписами вказаної Конвенції, Закону України «Про охорону дитинства», ЄвропейськоїКонвенції «Про здійснення дітей», ратифікованої Україною 03.08.2006 р., Конвенції «Про юрисдикцію, право, яке признається, виконується та співробітництво стосовно батьківської відповідальності та міру захисту дітей», ратифікованої Україною 14.09.2006 р., гарантовано та забезпечено право дитини з боку усіх державних та приватних структур, а також з боку батьків на належне батьківське виховання та піклування, забезпечення дитини сімейним затишком, розвиток індивідуальності та захисту всіх прав дитини навіть від самих батьків, що не суперечить вимогам ст. 150 СК України. Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.\~164\~СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини, тобто якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ст.\~165\~СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Суд вважає доведеним, що відповідач протягом тривалого часу ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина, не піклується про нього, не забезпечує його матеріально, і в подальшому не має наміру цього робити. Згідно вимог ст.19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обовязковою є участь органу опіки та піклування, які подають суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших документів та обставин, які стосуються справи. Враховуючи наведене, висновок органу опіки і піклування та в інтересах майбутнього дитини суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Судом також встановлено, що відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3\~ст. 181 СК України\~кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1\~ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1\~ст. 183 СК України). Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а батьки в свою чергу несуть відповідальність для створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Оскільки доходи відповідача не є регулярними, так як в матеріалах справи відсутні докази про його працевлаштування, доходи носять мінливий характер, то\~\~стягнення з відповідача на утримання дитини повинно проводитися у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст.182 ЦПК України та розяснень, що містяться в п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, а саме те, що відповідач має працездатний вік. А тому, суд вважає, що вимоги позивача слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі по 1500 (одна тисяча пятсот) гривень щомісячно. При цьому, оскільки позов пред'явлений 28.08.2018 року, то в силу ч. 1\~ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі\~ст. 430 ч.1 п.1 ЦПК України\~допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне, відновлення прізвища дитини [PERSON], [INFO], на «Голубець», за прізвищем матері. Крім того, приймаючи до уваги, що позивач при пред'явленні позову щодо вимоги про позбавлення батьківських прав був звільнений від сплати судового збору на підставі п. 14 ч. 2\~ст. 3 Закону України "Про судовий збір", на виконання вимог\~ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в користь держави судовий збір в розмірі 1409,60 грн., та на користю [PERSON] сплачений нею судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved