Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просить суд встановити факт постійного його проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що він [INFO] народився в Азербайджанській РСР, та на час досягнення повноліття проживав в Азербайджані, тому ним було отримано паспорт громадянина Азербайджану. З 26 грудня 2011 року він не є громадянином Азербайджану внаслідок добровільної відмови від громадянства вказаної держави. У період з травня 1986 року та до набуття Україною незалежності, в тому числі на дату станом на 24 серпня 1991 року, він проживав на території України у с. Червоний Маяк Бериславського району Херсонської області разом із своїми батьками і даний факт можуть підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] На сьогодні заявник вже тривалий час проживає на території України та враховуючи факт свого постійного проживання станом на 24 серпня 1991 року на території України, бажає реалізувати своє право шляхом звернення до уповноваженого органу з метою набуття громадянства України, для чого необхідно встановити даний факт. Заявник [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити його заяву, посилаючись на вищевказані обставини. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки надасть можливість в майбутньому реалізувати право на отримання громадянства України для реалізації належних заявнику прав, як громадянина України. Просив заяву задовольнити. Представник заінтересованої особи ДМС у м. Києві та Київській області Кліщар С.М. надав суду письмові пояснення із яких вбачається, що встановлення факту постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року породжує для заявника юридичні наслідки для отримання паспорта громадянина України як особи, яка народилася [INFO] в Азербайджанській РСР, але з травня 1986 та на дату станом 24.08.1991 року проживав на території України. Однак, даний факт можливо підтверджувати лише документально, але заявник разом із заявою про встановлення юридичного факту не надав доказів, які підтверджують факт його проживання на території України станом на 24.08.1991 року (навчальний заклад, період навчання, де він навчався на території України, відомості про місце роботи його батьків на території України станом на 24.08.1991 року), лише посилається на те, що проживав разом з батьками в с. Червоний Мак, Береславського району Херсонської області, що можуть підтвердити свідки, з якими він разом ходив до школи в с. Червоний Мак, Береславського району Херсонської області. Тому відсутність вказаного підтвердження не дає йому права на отримання громадянства України. Крім того, заявник стверджує, що народився в Азербайджанській РСР та на час повноліття проживав в Азербайджані, тому ним було отримано паспорт громадянина Азербайджану, при цьому, станом на 24.08.1991 року проживав на території України, тому вказані відомості суперечливі між собою. Крім того, на підтвердження того, що він з 26.12.2011 року був позбавлений громадянства Азербайджанської Республіки, надав лише довідку, видану посольством Азербайджанської Республіки в Україні від 03.12.2018 року, а повинен був надати документ, який виданий уповноваженим органом відповідної держави, а саме Азербайджанської Республіки. Також, до матеріалів заяви не додано документа, який би посвідчував особу заявника, а саме: копію паспорта громадянина колишнього СРСР, а у разі відсутності паспорта, довідку територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР, тому відсутні підстави стверджувати, що заявник, це є [PERSON] , отже він є невстановленою особою, а тому просить позов [PERSON] залишити без розгляду. Заслухавши учасників справи, свідків та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Заявник [PERSON] бажає отримати громадянство України для реалізації належних йому прав, як громадянина України в майбутньому, а тому звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився [INFO] в селищі Чінарли, Шамкірського району Азербайджанській РСР, що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданого повторно 23.10.2012 року Представництвом голови виконавчої влади Шамкірського району у селищі Чінарли. Внаслідок добровільної відмови від громадянства, заявник [PERSON] з 26 грудня 2011 року не є громадянином Азербайджану, що підтверджується довідкою № V-70А, виданою 03 грудня 2018 року Посольством Азербайджанської Республіки в Україні. Довідкою № 733 від 14 травня 2019 року, виданою Червономаяцьким старостинським округом Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області підтверджується, що заявник [PERSON] , [INFO] , згідно даних по господарської книги № 10 , дійсно проживав без реєстрації з 01 травня 1989 року по 31 грудня 1991 року за адресою: [ADDRESS] . Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт постійного проживання [PERSON] у період з 1989 року станом на 24 серпня 1991 року у с. Червоний Маяк, Бериславського району Херсонської області, де він проживав разом із своїми батьками. Реалізація права заявника отримати паспорт громадянина України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Питання громадянства України регулюється Конституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 року № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зав`язків тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Зокрема, за ч.ч. 1, 7 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» на набуття громадянства України за територіальним походженням має право особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України. Для набуття громадянства за територіальним походженням не є обов`язковою умова про не перебування особи в іноземному громадянстві. Його може набути й іноземець, який узяв зобов`язання припинити іноземне громадянство. Датою набуття громадянства України у передбачених цією статтею випадках є дата реєстрації набуття особою громадянства України. Відповідно до п. 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України і виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (далі по тексту - Порядок), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша ст. 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а» - «в» п. 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях. На підставі п.п. 7-9 Порядку встановити належність до громадянства України може особа, яка перебувала у громадянстві колишнього СРСР та не мала прописки, але фактично постійно проживала на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Постійне місце проживання - це місце проживання на території будь-якої держави не менше одного року громадянина, який не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом будь-якого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом) (ст. 1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»). Пунктом 44 Порядку визначено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.2 ч.5 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2 ст.256 ЦПК суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. В судовому засіданні було допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , які зазначили про те, що [PERSON] станом на час проголошення незалежності України постійно проживав в с. Червоний Маяк, Бериславського району, Херсонської області разом із батьками, а саме з травня 1989 року. Зокрема, свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що він з 1989 року разом з [PERSON] ходив до школи в с. Червоний Маяк, Бериславського району, Херсонської області. [PERSON] надав покази в судовому засіданні про те, що він достовірно знає сім`ю Байрамових та їхнього сина [PERSON] , які проживали з 1989 року по грудень 1991 року на сусідній вулиці від нього, а саме по [ADDRESS] . Факт проживання самих свідків [PERSON] та [PERSON] в с. Червоний Маяк , Бериславського району , Херсонської області підтверджується копіями їх паспортів та довідками № 804, № 805 від 04.06.2019 року, виданих Червономаяцьким старостинським округом Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Також, факт проживання [PERSON] без реєстрації в с. Червоний Маяк, Бериславського району, Херсонської області з 01 травня 1989 року по 31 грудня 1991 року, також підтверджується довідкою № 733, виданою 14.05.2019 року Червономаяцьким старостинським округом Новорайської сільської ради Бериславського району Херсонської області. Судом також встановлено, що [PERSON] раніше видавався паспорт громадянина України, а саме згідно копії паспорта серії [NUMBER] , виданого 26.01.2010 року Бериславським РВ УМВС України в Херсонській області на ім`я [PERSON] вбачається, що він народився [INFO] в м. Шамхар, Азербайджан. З 24 квітня 2010 року останній зареєстрований по [ADDRESS] . Заявнику [PERSON] встановлення факту про його постійне проживання на території України станом на 24.08.1991 року, необхідне для реалізації належних прав, як громадянина України в майбутньому, тому враховуючи вищевикладене та проаналізувавши всі надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, оскільки заявник в повному обсязі підтвердив вищевказаний факт належними та допустимими доказами, які сумнівів у суду не викликали. На підставі викладеного,

Outcome: approved