Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-02 00:00:00

[PERSON] подала позов до суду, де зазначає, що її бабуся [PERSON] в 1965 році побудувала житловий будинок, який знаходиться за адресою село [PERSON]янсько-Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна, 14 загальною вартістю 49 200 грн., який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,26 га. вартістю 29 500 грн. 2 листопада 1963 року [PERSON] отримала свідоцтво на забудову садиби населених пунктів. Дане свідоцтво було дозволом (на той час) на будівництво житлового будинку. Після побудови житлового будинку він став належати останній на підставі записів в погосподарській книзі. На той час цих даних було достатньо для реєстрації за місцем проживання та відкриття поточного рахунку на імя [PERSON] в Дніпровській сільській раді. В 1994 році бабуся позивачки приватизувала земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок за адресою вул. Гагаріна 14 с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Надалі оформити правовстановлюючі документи на житловий будинок бабуся не змогла. В даному будинку бабуся з чоловіком проживали все своє життя. Від шлюбу у них народився батько позивачки [PERSON], який помер 27 березня 2004 року. 15 жовтня 2001 року [PERSON] померла. Разом з нею на день смерті проживала позивачка [PERSON] Після смерті бабусі вона продовжувала проживати в бабусиному будинку. Просила визнати право власності за нею, [PERSON] на: житловий будинок з придомовими спорудами, який знаходиться за адресою: село [PERSON]янсько - Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна, б.14; земельну ділянку площею 0,26 га за цією ж адресою. В судове засідання позивачка не зявилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача надав листа, в якому проти позову не заперечував, просив справу розглядати без його участі. Від представника третьої особи надійшов лист, де він зазначає, що спадкова справа заведена після смерті спадкодавця не була, просив справу також розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Спадкодавець [PERSON] доводиться позивачці бабусею. В 1965 році вона побудувала житловий будинок, який знаходиться за адресою село [PERSON]янсько - Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна, 14, який розташований на приватизованій земельній ділянці площею 0,26 га. 2 листопада 1963 року [PERSON] отримала свідоцтво на забудову садиби населених пунктів Української РСР. Дане свідоцтво було дозволом (на той час) на будівництво житлового будинку. Після побудови житлового будинку він став належати останній на підставі записів в погосподарській книзі, що підтверджується довідкою Водянської сільської ради від 20.11.2017 року за № 852. Відповідно до державного акту серії ЗП від 02 вересня 1994 року, зареєстрованого за № 124, в 1994 році [PERSON] приватизувала земельну ділянку, на якій знаходиться житловий будинок за адресою вул. Гагаріна 14 с. Дніпровка Камянсько-Дніпровського району Запорізької області. Будинок залишався таким чином бути у володінні спадкодавця [PERSON] Від її шлюбу з чоловіком народився батько позивачки [PERSON], який помер 27 березня 2004 року. 15 жовтня 2001 року [PERSON] померла. Сумісне проживання позивачки зі спадкодавицею підтверджується довідкою Водянської сільської ради № 851 від 20.11.2017 року. Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкування це перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). В силу ст. 1217 ЦК України спадкування може бути двох видів: 1) за заповітом, 2) за законом. Якщо фізична особа не залишила заповіту, то настає спадкування за законом. Згідно ст. 1261 ЦК України за законом у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Після смерті бабусі спадкоємцем став батько позивача - син спадкодавця [PERSON]. Інших спадкоємців, передбачених ст. 1241 ЦК України, не було. 27 березня 2004 року батько [PERSON] помер. Згідно до п. 1 ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Позивачка фактично вступила в права спадкоємця шляхом оперативного управління спадковим майном, а саме: постійно проживає в селі [PERSON], займається господарством, слідкує за житловим будинком. Згідно із ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна), якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації, зазначено в ч.2 ст.331 ЦК України. Відповіднодо роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Зважаючи на те, що житловий будинок, розташований за адресою с. Дніпровка, Камянсько-Дніпровського району Запорізької області по вул. Гагаріна 14, побудований на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, а [PERSON] побудувала даний житловий будинок в 1960-х р.р. і проживала в ньому до дня смерті, тому можна вважати, що остання була власницею цього житлового будинку.

Outcome: approved