Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-07 00:00:00

В серпні 2021 представник ВМР звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, відповідно до якого просив прийняти рішення про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки Вінницької міської територіальної громади загальною площею 0,3717 га, розташованої за адресою: [ADDRESS] шляхом демонтажу огорожі та приведення земельної ділянки в первинний стан за рахунок [PERSON] . Мотивував тим, що Департаментом самоврядного контролю Вінницької міської ради проведено обстеження земельної ділянки Вінницької міської об`єднаної територіальної громади, розташованої за адресою: [ADDRESS] . Під час обстеження встановлено, що [PERSON] самовільно зайняла та використовує комунальну земельну ділянку Вінницької міської територіальної громади загальною площею 0,3717 га, в тому числі 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, шляхом огородження парканом. За результатами перевірки складено акт про обстеження земельної ділянки та направлено вимогу про обов`язок усунення порушення земельного законодавства. Перешкод не усунено жодних повідомлень від відповідача не надійшло. Ухвалою суду від 13.08.2021 відкрито провадження та вирішено справу проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Представник [PERSON] адвокат Шевчук О.В. 11.10.2021 надала відзив, відповідно до якого з позовними вимогами не погодилася зазначила, що про обстеження земельної ділянки не було повідомлено відповідача, оспорювала право Вінницької міської ради на позов, зазначала, на відсутність предмета спору. Не враховано те, що 15.05.2008 між відповідачем та Управлінням комунального господарства та благоустрою ВМР в особі начальника управління [PERSON] укладено договір на комплексне опорядження, утримання і зовнішній благоустрій на території, прилеглій до об`єкта або землекористування замовника, позивачем не доведено право власності на спірну земельну ділянку, як і факт її незаконного використання відповідачем. У залі судового засідання представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та просила суд позов задовольнити. Представник вказала, що між земельними ділянками [PERSON] і самовільно занятими немає паркану. Єдиний паркан огороджує як самовільнозайняту земельну ділянку так і земельні ділянки, які належать [PERSON] . Представник відповідача проти позовних вимог заперечила, назвала позов не обґрунтованим, та просила суд у задоволені позовних вимог відмовити. Представник вказала, що їй не відомо чи існує паркан між земельними ділянками, належними [PERSON] і земельними ділянками які є предметом спору. Представник вказала, що право власності на спірні земельні ділянки за Вінницькою міською владою не зареєстровано. Суд визнає як загальновідомий факт, який не підлягає доведенню те, що земельна ділянка площею 0,3717 га, в тому числі площею 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, що межує з земельними ділянками з кадастровими номерами: 0510136600:02:012:0035, 0510136600:02:012:0034, 0510100000:02:012:0080, які належать [PERSON] , знаходиться в межах м. Вінниці ( генеральний план міста на сайті https://www.vmr.gov.ua/Lists/VinnytsyaCity/Default.aspx). Судом встановлено, що актом №59 обстеження земельної ділянки ВМТГ від 25.05.2021 складеного головним спеціалістом відділу охорони земель департаменту ресурсів Бондарем С.С. встановлено, що [PERSON] використовує земельну ділянку комунальної власності площею 0,3717 га, в тому числі площею 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, шляхом огородження парканом, разом із належними їй на праві приватної власності ділянками з кадастровими номерами: 0510136600:02:012:0035, 0510136600:02:012:0034, 0510100000:02:012:0080, що підтверджується кадастровим планом виготовленим міським комунальним підприємством «Вінницький муніципальний центр містобудування і архітектури». Суд критично відноситься до посилань представника відповідача про визнання вказаного документу не належним в зв`язку з відсутності повідомлень відповідача про проведене обстеження. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення адресат повідомлення отримав. 06.05.2021 на адресу [PERSON] надіслано повідомлення з метою попередньо підготувати та надати в термін до 24.05.2021 документи на підставі яких вона використовує комунальні землі, які розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення адресат повідомлення отримав. 06.05.2021 на адресу [PERSON] надіслано повідомлення з метою попередньо підготувати та надати в термін до 24.05.2021 документи на підставі яких вона використовує комунальні землі, які розташовані по [ADDRESS] . Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення адресат повідомлення отримав. Отримання повідомлень право відповідача. Суд приймає до уваги, що такі повідомлення була направлені [PERSON] завчасно і за належного виконання відповідачем своїх прав могли бути отримані нею своєчасно. Суд приймає до уваги те, що складення акту є правочином, який відповідає вимогам законодавства та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, оскільки оглядалась земельна ділянка, яка не перебуває у власності чи користуванні [PERSON] . Представник відповідача не надала доказів порушення загальних умов дійсності правочину, передбачених ст. 203 ЦК України. Отже, відсутність [PERSON] при огляді земельної ділянки не впливає на дійсність акту. 31.05.2021 на адресу [PERSON] надіслано вимогу про звільнення комунальної земельної ділянки площею 0,3717 га, шляхом демонтажу огорожі та приведення земельної ділянки в придатний для подальшого використання стан. 16.07.2021 постановою №352 адміністративної комісії при виконавчому комітеті ВМР [PERSON] визнанна винною в скоєнні правопорушення, передбаченого ст. 152 КУпАП, а саме самовільному зайнятті земельної ділянки комунальної власності площею 0.3717 га в тому числі 0.3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, біля будинку [ADDRESS] шляхом огородження парканом, без документів, що посвідчують право власності чи право використання даної земельної ділянки виданого у встановленому порядку. На [PERSON] накладенно покарення у вигляді штрафу в розмірі 1360 грн. Згідно договору про комплексне опорядження, утримання і зовнішній благоустрій на території прилеглій до об`єкту або землекористування замовника від 15.05.2008 року управління комунального господарства та благоустрою Вінницької міської ради( управління) та [PERSON] ( виконавець) домовились про комплексне опорядження, утримання і зовнішній благоустрій території, прилеглій до об`єкту або землекористування виконавця.; управління доручило виконавцю виконання робіт по щоденному прибиранню території благоустрою від випадкового сміття, збереження зелених насаджень та інших об`єктів озеленення, провести додаткове озеленення, посадку декоративних дерев, тощо земельна ділянка може використовуватися під сінокосіння. Інших прав виконавця вказаним договором не передбачено. Суд вважає, що вказаний договір відповідає ч.2 ст.17 ЗУ Про благоустрій населених пунктів що до зобов`язань громадяни у сфері благоустрою населених пункті: 1) утримувати в належному стані об`єкти благоустрою (їх частини), що перебувають у їх власності або користуванні, а також визначену правилами благоустрою території населеного пункту прилеглу до цих об`єктів територію. Кожних переваг у користуванні земельною ділянко комунальної власності площею 0.3717 га в тому числі 0.3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, біля будинку [ADDRESS] в тому числі право обнесення парканом вказаний договір [PERSON] не надає. Тому суд вважає, що наявність договору від 15.05.2008 року не є належним доказом по справі та не впливає на вирішення спору. Відповідно до відповіді наданої заступником міського голови в переліку об`єктів нерухомого майна комунальної власності ВМТГ, що затверджений рішенням ВМР від 30.09.2019 №1933, відсутні об`єкти нерухомого майна, розташованого на земельній ділянці біля буд. [ADDRESS] . Згідно закону «Про місцеве самоврядування в Україні», право комунальної власності це право територіальної громади володіти, доцільно, економно, ефективно користуватися і розпоряджатися на свій розсуд і в своїх інтересах майном, що належить їй, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування. Територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Конституція України визначає, що рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад є матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування. Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування: управляють майном, що є в комунальній власності; затверджують програми соціально-економічного та культурного розвитку і контролюють їх виконання; затверджують бюджети відповідних адміністративно-територіальних одиниць і контролюють їх виконання; встановлюють місцеві податки і збори відповідно до закону; забезпечують проведення місцевих референдумів та реалізацію їх результатів; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції. Статтею 12 Земельного кодексу України визначено, що право розпоряджатись землями територіальної громади, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності належить до повноважень міської ради. Згідно із ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності перебувають всі землі в межах населених пунктів, крім земель державної та приватної власності. Тому суд відхиляє посилання представника відповідача про те, що Вінницька міська влада є неналежним позивачем і не вправі вирішувати спір що до звільнення земельної ділянки, яка перебуває у комунальній власності. Згідно частини 2 статті 1.3. Статуту м. Вінниці, затвердженого рішення міської ради від 26.09.2014 р. №1823 "Про затвердження Положень до Статуту територіальної громади м. Вінниці" з подальшими змінами, територією міста Вінниці є землі, окреслені межею міста. Межа міста це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію міста Вінниці від інших територій. Межі міста посвідчуються Державним актом у порядку, встановленому законодавством України. Частина 2 статті 9.1 Статуту передбачає, що до комунальної власності належить рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частка в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Стаття 5.5 Статуту передбачає, що Вінницька міська рада є представницьким і нормотворчим органом місцевого самоврядування у місті Вінниці, який здійснює від імені та в інтересах міської громади функції та повноваження місцевого самоврядування. Отже, вся земля в межах міста є комунальною власністю територіальної громади, інтереси якої представляє Вінницька міська рада. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» визначено, що самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України визначено, що громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування. Статтями 125, 126 Земельного кодексу України передбачено, що право власності на земельні ділянки виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із положеннями статті 212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними; приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки; повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Дослідивши матеріали справи та заслухавши сторони суд дійшов до висновку, що Вінницькою міською радою рішення про передачу [PERSON] у власність або користування земельною ділянкою площею 0,3717 га, в тому числі площею 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, розташованої за адресою: [ADDRESS] не приймалось, договір оренди не укладався. Доказів протилежного матеріали справи не містять. Відповідач не надала суду належних доказів, що їй на законних підставах належить земельна ділянка площею 0,3717 га, в тому числі площею 0,3564 га із земель в межах прибережної захисної смуги річки Південний Буг, що розташована за адресою: [ADDRESS] та те, що на ній на законних підставах розташований паркан. Тому позов належить задовольнити. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2270 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved