Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі за текстом - відповідач 1) та приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна (надалі за текстом - відповідач 2), про визнання виконавчого напису, вчиненого 09.06.2017 року відповідачем 2 та зареєстрований у реєстрі за № 5208 про стягнення грошових коштів у розмірі 74 810,20 гривень з позивача, що є боргом за Договором про відкриття та обслуговування платіжної картки № № SAMDN03000022335312 від 27.06.2008 р., таким, що не підлягає виконанню. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 27.06.2008 р. між позивачем та відповідачем 1 було укладено Договір про відкриття та обслуговування платіжної картки № SAMDN03000022335312. 06.06.2017 р. позивач отримав від відповідача письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № SAMDN03000022335213 від 27.06.2008 р., датовану 29.05.2017 р., надіслана 03.06.2017 р. Крім того, в даній вимозі, повідомлялось про можливість звернення Банку за вчиненням виконавчого напису нотаріуса. 08.06.2017 р. позивач надіслав відповідачу 1 заперечення на отриману вимогу. 09.06.2017 р. відповідачем 2 було вчинено виконавчий напис та зареєстрований у реєстрі за № 5208 про стягнення грошових коштів у розмірі 74 810,20 гривень з позивача, що є боргом за Договором про відкриття та обслуговування платіжної картки № № SAMDN03000022335312 від 27.06.2008 р. 20.02.2018 р. з Єдиного реєстру боржників позивач дізнався, що у Бахмутському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в провадженні держаного виконавця [PERSON], знаходиться виконавче провадження за № 54723367 про виконання вищевказаного виконавчого напису нотаріуса, за яким позивач значиться як боржник та внесений до даного Реєстру. Позивач вважає, що виконавчий напис нотаріуса було вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, у зв'язку із чим, останній звернувся за захистом своїх порушених прав до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Додатково надав свої пояснення по суті позовної заяви. Представник відповідача 1 в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі та просила відмовити в його задоволенні. Додатково надала пояснення по суті поданої позовної заяви, відзив не подавала. Відповідач 2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності та надала відзив, в якому вказала, що проти позову заперечує в повному обсязі, просила відмовити в його задоволенні. У відзиві зазначила, що позивач лише вказує в позовній заяві, що розмір заборгованості перед банком є спірним, але не обгрунтовує відсутності заборгованості або наявності боргу в меншому розмірі, не вказує сум, які були сплачені, не підтверджують факт погашення заборгованості жодними документами, тобто, ніяк не спростовує розміру заборгованості, вказаного у виконавчому написі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку учасників даного судового розгляду, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи між позивачем та відповідачем 1 було укладено договір про відкриття та обслуговування платіжної картки № SAMDN03000022335312 (а.с. 29). 09.06.2017 р. за звернення відповідача 1 до відповідача 2 було вчинено виконавчий напис № 5208 про стягнення з позивача грошових коштів у сумі 74 810,20 грн. за кредитним договором № SAMDN03000022335213 від 27.06.2008 р. та витрати, пов'язані з вчинення виконавчого напису у розмірі 3000 грн. Строк, за який проводиться стягнення з 27.06.2008 р. по 02.05.2017 р. (а.с. 19-20). 29.05.2017 р. відповідач 1 надіслав позивачу письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором № SAMDN03000022335213 від 27.06.2008 р. в якій вказано, що у позивача існує заборгованість у розмірі 74 810,20 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15 714,51 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 55 057,11 грн., заборгованості за штрафами (фіксована частина) у розмірі 500 грн., заборгованості за штрафами (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 3538,58 грн. Крім того, у вимозі було зазначено на дострокове повернення кредиту та сплати плати за кредитом протягом 5 днів з дати відправлення письмової вимоги (а.с. 10). 08.06.2017 р. позивачем було надіслано заперечення щодо вищевказаної заборгованості (а.с. 11-12). Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 21.05.2018 р. в рамках розгляду заяви позивача про забезпечення позову було вирішено зупинити стягнення за виконавчим написом (а.с. 52-53). Відповідно ст. 18 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 р. № 296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1. даної Глави, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Згідно п. 1.2. перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п. 3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172. Відповідно до п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Відповідно до ст. 89 Закону України «Про нотаріат» у виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім'я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис, найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають, витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення, розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред'явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 11.03.2015 р. у справі № 6-141цс14, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно з пунктом 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі за текстом - Інструкція) вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Пунктом 286 Інструкції передбачено, що при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи надано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів. Оспорюваний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яким встановлено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушень. Докази одержання або неодержання позивачем письмової вимоги про усунення порушень в копіях документів наданих відповідачем 2 не було. В той же час, письмова вимога позивачеві відправлена 29.05.2017 р., при цьому, виконавчий напис було вчинено 09.06.2017 р., тобто, нотаріусом не додержано тридцяти денний термін для вчинення виконавчого напису. Крім того, позивачем на вимогу щодо усунення порушень, було надіслано відповідачу 1 заперечення. Згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. При цьому, виконавчий напис вчинено за період з 27.06.2008 р. по 02.05.2015 р. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов'язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище Постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що однією з об'єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред'явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з'ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином, як свідчать обставини справи, виконавчий напис вчинено із порушенням норм чинного законодавства та з порушенням строків, для вчинення виконавчого напису. Відповідно до статей 12, 76-81 Цивільно-процесуального Кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) кожна сторона зобов'язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ст. 10-13 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов'язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов'язаних із відповідними процесуальними діями, тощо. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідачем 2 порушено порядок та строк вчинення виконавчого напису. На підставі ст. 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача 1 слід стягнути судовий збір у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved