Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Державного підприємства «Голованівське лісове господарство» про зобов`язання підприємства вчинити певні дії, в якій вказала, що 21.09.2020р. нею була подана заява до ДП «Голованівське лісове господарство» про надання дозволу на приватизацію будинку в якому вона проживає з 15.12.2014р. по даний час, та який знаходиться на обліку підприємства та розташований за адресою: [ADDRESS] . У відповідь на зазначену заяву ДП «Голованівське лісове господарство» надав відповідь, в якій посилався на те, що на державному підприємстві «Голованівське лісове господарство» не створено відповідний орган приватизації, а тому рішення про передачу житла у власність не може бути прийняте. Голованівським районним судом Кіровоградської області було винесено рішення, яким зобов`язано розглянути її заяву про приватизацію будинку. 17.03.2021р. їй було надано копію протоколу №1 від 17.03.2021р., в якому було зазначено, що ДП «Голованівське лісове господарство» відмовляє у приватизації будинку. Просить зобов`язати Державне підприємство «Голованівське лісове господарство», задовольнити її заяву про надання дозволу на приватизацію будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати по справі стягнути з відповідача. Провадження в даній справі відкрито ухвалою суду від 15 квітня 2021 року, визначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено до підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 05 липня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю та суду пояснила, що в будинку, який знаходиться в [ADDRESS] вона проживає з 2014 року. Зазначений будинок їй було надано на підставі акта прийому - передачі, ордер їй не видавався, дали їй цей будинок так як вона працює в лісгоспі. В будинку вона не зареєстрована, однак проживає разом із сім?єю. Представник відповідача в судовому засіданні проти задовлення позову не заперечував, зазначив, що позивач дійсно працює у них на підприємстві, вселена у будинок на підставі акту прийому - передачі, ордер їй не видавався та просив суд позовні вимоги задовольнити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач 21.09.2020 р. звернулась до ДП «Голованівське лісове господарство» із заявою про надання дозволу для приватизацію будинку який знаходиться на обліку в ДП «Голованівське лісове господарство» за адресою: [ADDRESS] , в якому вона проживає з 15.12.2014р. по даний час (а.с.7). Відповідно до копії технічної документації ДП «Голованівське лісове господарство» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Голованівського районного нотаріального округу в Кіровоградській області від 12.07.2006р. належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-18). Відповідно до довідки від 01.10.2020р. №05-15/25 ДП «Голованівське лісове господарство» на балансі підприємстваперебуває житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , балансова вартість якого станом на 01.10.2020р. становить 58355,28 грн. (а.с.19). Відповідно до довідки від 01.10.2020р. №05-15/26 ДП «Голованівське лісове господарство», [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] з 15.12.2014р. (а.с.20). Згідно Акту примання-передачі від 15.12.2014р. ДП «Голованівське лісове господарство» передало [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] який належить ДП «Голованівське лісове господарство» на підставі Договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 12.07.2006 р. (а.с.21). Відповідно до листа від 01.10.2020р. №05-13/495 ДП «Голованівське лісове господарство» слідує, що оскільки на підприємстві орган приватизації не створений, рішення про передачу житла у власність не може бути прийняте (а.с.22). 17.03.2021р. ДП «Голованівське лісове господарство» винесено протокол №1 засідання технічної наради, в якому зазначено про відмову [PERSON] у приватизації житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] , який перебуває на балансі підприємства в зв`язку з відсутністю спеціального фонду підприємства на які відповідно до ч.1 ст.9 «Про приватизацію державного житлового фонду» кошти одержані від приватизації повинні зараховуватись (а.с.23). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла. У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду. За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. У результаті придбання єдиного майнового комплексу державного (комунального) підприємства у процесі приватизації до покупця переходять всі його права та обов`язки. У частині третій статті 9 ЖК Української РСР визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до частини четвертої статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз (частина п`ята статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно із частиною одинадцятою статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом. У частині десятій статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (частина друга статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (частина четверта статті 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», частина друга статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Згідно з пунктом 17 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16 грудня 2009 року № 396 (далі - Положення № 396 (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин)), громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію. Статтею 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» ЄСПЛ визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення ЄСПЛ у справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63).Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Принцип пропорційності у розумінні Європейській суд з прав людини полягає в оцінці справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням у право людини на повагу до житла, й інтересами особи, яка зазнає негативних наслідків від цього втручання. Пошук такого балансу не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості у кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між легітимною метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа внаслідок втручання в її право на повагу до житла несе надмірний тягар. Оцінюючи пропорційність, слід визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були би менш обтяжливими для прав і свобод цієї особи, оскільки обмеження її прав не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж необхідно для досягнення вказаної мети. Судом встановлено, що позивач [PERSON] проживає в будинку за адресою: [ADDRESS] з 15.12.2014р., який знаходиться на балансі підприємства ДП «Голованівське лісове господарство» та пераданий їй на підставі Акту приймання-передачі приміщення, постійно проживає в будинку з 15.12.2014р. по даний час та несе витрати з його утримання, законність її проживання відповідачем не оспорена, вимоги про усунення перешкод у користуванні спірним житлом відповідач протягом усього часу проживання позивача не заявляв. Більш того, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Згідно положень частини 10 статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у прив`язці до пункту 2 статті 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає, а тому посилання відповідача на те, що позивач не має права на приватизацію із відсутністю спеціального фонду підприємства на які відповідно до ч.1 ст.9 «Про приватизацію державного житлового фонду» кошти одержані від приватизації повинні зараховуватись є безпідставним. При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин в даній справі суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суд від 24.02.21 р. по справі № 296/4642/19. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з наданої квитанції від 12.04.2021р. (а.с. 3а), позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 908 грн., виходячи з розміру, встановленого ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню , оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved