Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Слов'янської міської ради про визнання права власності. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що з дати свого народження - [INFO], тобто більше ніж 50 років, позивач проживає в квартирі [ADDRESS], але позбавлена права на реєстрацію за цією адресою та обмежена у праві володіти, користуватися та розпоряджатися вказаною квартирою, оскільки не має документів, що підтверджують право власності на неї. Фактично позивач позбавлена права власності на дане житло через відсутність правовстановлюючих документів. За цей час позивач виїжджали з квартири, але не надовго, на декілька місяців. Потім знову поверталася та постійно проживала. В зазначеній квартирі позивач проживала зі своєю матір'ю [PERSON] [INFO], яка й була власником даної квартири та вийшла заміж за батька позивача [PERSON] та отримала прізвище чоловіка. Родинні стосунки з матір'ю підтверджуються свідоцтвом про народження [NUMBER]. 11 березня 1974 року мати вийшла заміж та отримала прізвище чоловіка - [PERSON] (під якою і померла). Після укладення шлюбу 12 травня 1984 року позивач має прізвище [PERSON]. Мати позивача померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], виданого відділом записів актів громадянського стану виконкому Слов'янської міської ради. На час смерті матері позивач проживала у квартирі разом з нею та своїми дочками [PERSON] та [PERSON]. Після смерті матері позивач не мала можливості оформити спадщину на квартиру, оскільки в неї були відсутні необхідні правовстановлюючі документи. Мати за життя не встигла оформити право власності, хоча отримала ордер на квартиру. В подальшому оформленням документів вона не займалася через свій поганий стан здоров'я. Фактично позивач є власником квартири, але не має змоги підтвердити даний факт документально, також вона позбавлена права на реєстрацію у квартирі. Жодний державний орган не визнає її право власності на дану квартиру. Уточнивши свої позовні вимоги, просить суд визнати за нею право власності на житлове приміщення (квартиру), що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 47,3 кв. м., житловою площею 26,7 кв.м., в тому числі 1-а кімната площею 12 кв. м., 2-га кімната площею 14,7 кв.м., кухня площею 7,2 кв.м., ванна кімната площею 2,5 кв.м., вбиральня площею 1,7 кв.м., коридор площею 8,2 кв.м., вбудована шафа площею 1 кв.м., за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач надала пояснення та зазначила, що вона народилася в квартирі, право власності на яку просить суд визнати, проживала в ній під час навчання в школі, потім на кілька років з даної квартири виїжджала, але останні 30 років постійно там проживає та фактично нею володіє. В квартирі вона проживала зі своєю бабусею - [PERSON] та мамою - [PERSON], а також з дочками та онуками. Просила позов задовольнити. Відповідач - Слов'янська міська рада свого представника для участі в судовому засіданні не направила, відповідно до листа № 01.01-12/1240 від 29.07.2015 року просили розглянути справу без участі їх представника, рішення просили винести на розсуд суду. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - КП «ЖЕК № 6» будучи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, свого представника для участі в судовому засіданні не направив, у зв'язку з чим вважає за можливе розглянути справу без участі представника третьої особи, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання та зазначила, що вона є сусідкою позивача [PERSON], оскільки проживає за адресою: [ADDRESS]. Проживає вона за даною адресою з 1987 року, у зв'язку з чим знайома з позивачем [PERSON] Зазначає, що [PERSON] весь цей час жила в квартирі [ADDRESS]. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання та зазначила, що з позивачем вона знайома, так як вони виросли в одному дворі, разом навчалися в школі та спілкувалися протягом всього життя. Їй відомо, що позивач [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] та проживає там в теперішній час. Проживала вона в даній квартирі весь час, за винятком року або двох, але останні десять років точно в квартирі проживала безперервно. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] надала показання та зазначила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] та є сусідкою позивача [PERSON] В цьому дворі вона проживає з 1964 року по теперішній час. Весь цей час позивач проживала в квартирі в будинку їхнього двору. Заслухавши пояснення позивача та показання свідків, дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації» № 1456-2/0.45/01 від 17.06.2015 року право власності на квартиру [ADDRESS], станом на 01.01.2013 року в КП «Бюро технічної інвентаризації» не зареєстровано. Аналогічні відомості містить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з яким право власності на зазначену квартиру не зареєстровано. Таким чином, суд доходить до висновку, що власник квартири [ADDRESS], відсутній. Безхазяйним дане нерухоме майно не визнано. Позивач більше ніж десять років постійно відкрито та безперервно володіла даним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти ним, що випливає з показань свідків, допитаних в судовому засіданні. Окрім того, дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні квитанціями про сплату комунальних послуг: від 04.05.1998 року на суму 400,00 грн., від 17.05.1998 року на суму 200 грн., від 08.07.2002 року на суму 40 грн. (квартплата); від 26.12.2006 року на суму 350,00 грн., від 24.11.2008 року на суму 52,40 грн., від 18.03.2009 року на суму 29,28 грн., від 09.02.2007 року на суму 44,40 грн., від 13.10.2010 року на суму 70,16 грн., від 06.12.2011 року на суму 38,95 грн., від 10.06.2013 року на суму 157,10 грн., від 01.10.2014 року на суму 151,51 грн., від 25.06.2015 року на суму 107,85 грн. (електроенергія); від 14.11.2005 року на суму 10,00 грн., від 06.03.2006 року на суму 30,26 грн., від 05.07.2006 на суму 3,58 грн., від 18.04.2006 року на суму 14,00 грн., від 04.06.2007 року на суму 56,00 грн., від 18.03.2009 року на суму 33,00 грн., від 19.05.2009 року на суму 26,08 грн., від 29.01.2010 року на суму 15,98 грн., від 25.02.2010 року на суму 16,96 грн., від 20.04.2011 року на суму 100,00 грн., від 19.12.2011 року на суму 22,77 грн., від 17.11.2011 року на суму 70,00 грн., від 08.07.2011 року на суму 12,00 грн., від 18.01.2012 року на суму 22,77 грн., від 25.06.2015 року на суму 22,77 грн. (сміття); від 29.11.2004 року на суму 50 грн., від 27.12.2006 року на суму 50,00 грн., від 19.07.2007 року на суму 50,00 грн., від 20.11.2008 року на суму 100,00 грн., від 20.01.2009 року на суму 71,00 грн., від 28.01.2010 року на суму 225,80 грн., від 08.07.2011 року на суму 50,00 грн., від 20.03.2012 року на суму 100,00 грн., від 30.03.2015 року на суму 914,71 грн. (газ). При вирішенні питання щодо добросовісності заволодіння позивачем даним нерухомим майном, суд виходить з наступного. Відповідно до ордеру № 25, датованого 22.05.1959 року, [PERSON] має право на зайняття квартири [ADDRESS]. Згідно з довідкою БТІ № 1412-3/0.45/01 від 10.06.2015 року будинок, розташований по [ADDRESS] раніше обліковувався за адресою: [ADDRESS]. Тобто, [PERSON] отримала ордер на квартиру, право власності на яку просить визнати позивач. В своїй позовній заяві, позивач зазначає, що [PERSON] є її бабкою, та, як видно зі спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], позивач зверталася до першої Слов'янської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, нотаріусом позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Дана постанова нотаріуса мотивованим тим, що [PERSON] не надано документів, які підтверджують факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] та [PERSON] є матір'ю та дочкою, а саме не надано свідоцтва про шлюб [PERSON]. Окрім того, не має складу спадкового майна, оскільки право власності на квартиру № 6 в буд. № 21 не зареєстровано. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Слов'янського міськвиконкому, [INFO] народилася [PERSON], матір'ю якою є [PERSON], батьком - [PERSON]. Як видно зі Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Каховського міськвиконкому Херсонської області, 12 травня 1984 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого прізвище [PERSON] змінилося на [PERSON]. Згідно зі Свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Кіровським відділом РАЦС м. Донецьк, 11 березня 1974 року був укладений шлюб між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач [PERSON] є дочкою [PERSON]. Однак, позивачем суду також не надано документів, які підтверджують ступінь родинного зв'язку з [PERSON], щодо якої позивач зазначає, що вона є її бабусею. [PERSON] померла [INFO], про що свідчить Свідоцтво про смерть серії [NUMBER] видане Слов'янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану. Як вже було встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак отримала відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що відсутні документи, що підтверджують факт родинних відносин та не має складу спадкового майна, оскільки право власності на квартиру № 6 в буд. № 21 не зареєстровано. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого Слов'янським міським відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Слов'янську, мати позивача - [PERSON] померла [INFO]. Однак, як видно з листа першої Слов'янської державної нотаріальної контори № 1621/01-16 від 18.06.2015 року, спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, заповіту від імені померлої не знайдено. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні не встановлений факт родинних відносин позивача з [PERSON], яка отримала ордер на зазначену квартиру, суд доходить до висновку, що виникли правовідносини не можуть регулюватися інститутом спадкового права. При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виникли правовідносини регулюються ст. 344 ЦК України, яка встановлює, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як роз'яснено п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). В пункті 13 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Також, суд враховує роз'яснення, які містяться в пунктах 11, 14 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». А саме, в пункті 11 цієї Постанови Пленуму визначено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності інший особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння ) а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття на облік безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена і наступна відмова суду в передання цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на це об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом з тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. В пункті 14 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказано: «Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень")». Отже, для визнання права власності за набувальною давністю необхідна наявність таких умов та підстав: володіння повинно бути добросовісним, тобто особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Суд приймає до уваги пояснення позивача про те, що вона проживає в зазначеній квартирі з моменту свого народження разом зі своєю матір'ю - [PERSON] та [PERSON], яка отримала ордер на право зайняття квартири, право власності на яку просить визнати позивач. На думку суду дана обставина беззаперечно свідчить про добросовісність володіння. Окрім того, необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю є відкритість та безперервність володіння, тобто володілець повинен володіти річчю відкрито, без таємниць, а також, протягом визначеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Суд приймає до уваги показання свідків, які в судовому засіданні підтвердили ту обставину, що позивач у встановлений законом десятирічний термін фактично постійно проживала в зазначеній квартирі та вважає ці показання свідків належним та допустимим доказом відкритості та безперервності володіння. Також, суд приймає до уваги квитанції, які підтверджують оплату комунальних послуг, які надавалися комунальними установами в квартиру, право владності на яку просить визнати позивач, та вважає їх належними та допустимими доказами безперервності володіння. За таких умов, суд доходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved