Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Чопської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позов мотивує тим, що між нею та [PERSON] був укладений шлюб 16.10.2010 року, який зареєстрований виконкомом Есенської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис під № 11. Вказує, що від данного шлюбу у них народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області по цивільній справі №712/11847/12 від 02.08.2012 року розірвано шлюб, укладений між нею та відповідачем, залишено проживати дитину разом з матір`ю та стягнуто аліменти з батька на утримання сина у розмірі 1/4 видів заробітків батька. Зауважує, що після розірвання шлюбу відповідач ніяким чином не підтримує зв`язок із своєю дитиною, не просить про зустріч з ним. Така його поведінка негативно впливає на розвиток сина, його емоційний та психологічний стан. Додатково вказує, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться його життям, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає та аліменти не сплачує. Посилаючись на викладене, просить суд позбавити відповідача [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно його дитини [PERSON] , [INFO] . Позивач не скористалася правом на участь у судовому засіданні та в матеріалах справи міститься її заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу у її відсутності та задоволити позов. Відповідач повторно не з`явився у судове засідання, про прични неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв чи заперечень не подавав. Представник служби у справах дітей Чопської міської ради не скористався правом на участь у судовому засіданні та Чопський міський голова Самардак В. подав заяву, згідно якої просить провести засідання без участі представника служби на підставі наявних матеріалів справи. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який зареєстрували у виконкомі Есенської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, про що зроблено актовий запис №11. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконкомом Есенської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області, [PERSON] народився [INFO] , та його батьками записано [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.08.2012 року, яке набуло законної сили, шлюб, укладений 16 жовтня 2010 року та зареєстрований у виконкомі Есеньської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом №11 між [PERSON] та [PERSON] розірвано, сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю. Також стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 22 червня 2012 року. Відповідно до Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №03-12/3712 від 03.11.2021 року, орган опіки та піклування вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Судом встановлено, що відповідач мешкає окремо від дитини, вихованням не займається, не виявляє інтересу до його життя, не виявляє бажання до спілкування з сином та не бере участі у його утриманні, про що свідчить наданий державним виконавцем розрахунок заборгованості по аліментам. Таким чином, суд вважає, що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась у свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина, а тому з урахуванням наданого Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав №03-12/3712 від 03.11.2021, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно [PERSON] . Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви у розмірі 908 грн.

Outcome: approved