Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] у позовній заяві зазначає, що 08 вересня 2006 року між ним та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2010 року на користь відповідачки [PERSON] з нього стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2013 року шлюб між ними розірвано. Він, відповідачка та їх син, зареєстровані за однією адресою, а саме: в квартирі [ADDRESS], але відповідачка фактично в цій квартирі не проживає. З травня 2018 року син переїхав від матері до нього та фактично, з цього часу, за домовленістю з [PERSON] та за її згодою, постійно проживає з ним, перебуває на його утриманні. Позивач просить суд: - припинити стягнення аліментів з нього на користь [PERSON] на утримання сина. 09.07.2018 року справу призначено до підготовчого судового засідання. В підготовче судове засідання позивач не з'явився, але відповідно до заяви, яка є в справі, просить суд розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує. В підготовче судове засідання відповідачка не з'явилась, але відповідно до телефонограми, яка є в справі, просить суд розглянути справу у її відсутності, з позовними вимогами згодна. В підготовче судове засідання представник Василівської районної державної адміністрації Запорізької області в особі Третяк-Блощук Т.А. не з'явилася, але відповідно до заяви, яка є в справі, просить суд розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Суд, оглянувши матеріали справи, вважає можливим розглянути справу та ухвалити рішення у відсутності зазначених учасників судового процесу, на підставі наявних у справі доказів. Суд, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, прийшов до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як було встановлено в судовому засіданні та як видно із матеріалів справи, 08 вересня 2006 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, копія якого є в справі. В період шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого є в справі. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 18 листопада 2010 року, копія якого є в справі, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина- [PERSON] [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 29 серпня 2013 року, копія якого є в справі, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за однією адресою, а саме: в квартирі [ADDRESS], що підтверджується паспортами позивача та відповідачки, довідкою про реєстрацію, копії яких є в справі, але, відповідачка фактично в цій квартирі не проживає, а з травня 2018 року [PERSON] проживає спільно з батьком - [PERSON] та перебуває на його утриманні, що підтверджується поясненнями позивача, викладеними в позові, довідкою Дніпрорудненської міської ради, Актом обстеження, копії яких є в справі, та не заперечується відповідачкою. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7,8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, відповідно до зазначених норм, а також ст.180 СК України, позивач та відповідачка зобов'язані утримувати сина до досягнення ним повноліття та забезпечити йому рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Згідно ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно до ст.182 СК України та п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №-3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів;3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 2 ст.188 СК України встановлено, що батьки можуть бути звільненні від обов'язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Згідно ч.4 ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, суд вважає доведеним належними та допустимими доказами факт проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], разом з батьком - позивачем, з травня 2013 року та перебування на його утриманні. Отже, аналізуючи зібрані по справі докази в світлі наведених правових норм та з урахуванням дослідження наданих позивачем доказів, судом встановлено, що після постановлення рішення про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання спина, змінились обставини, а сааме, син, на утримання якого стягуються аліменти, почав проживати разом з платником аліментів та знаходиться на його утриманні, що порушує принцип однакової участі батьків в утриманні дітей. Зазначена обставина є підставою для звільнення позивача від обов'язку сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина на користь відповідачки. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved