Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. За час свого життя спадкодавець заповіт не залишив. Так, відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті спадкодавця (чоловіка позивачки)[PERSON], позивач, як спадкоємець першої черги, за змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину від чоловіка, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме: проживала разом з ним в будинку № [ADDRESS] Відповідач [PERSON] (дочка позивачки) спадщину не прийняла оскільки на час смерті спадкодавця не проживала з ним та не вступила в управління та володіння майном. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок є перешкодою для оформлення права власності на спадковий будинок у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з"явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності. Відповідач також в судове засідання не з"явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності та визнання позову. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. [INFO] року помер чоловік позивача, а відповідача батько, [PERSON] (а.с.6,9,12,13). Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку 1914 року побудови за адресою: [ADDRESS], відповідно до погосподарської книги № 2 особовий рахунок № [NUMBER], свідоцтва про право особистої власності (а.с.14,17-21). Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Після смерті спадкодлавця позивач, як спадкоємець першої черги, за змістом ч.3 ст.1268 ЦК України, прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а саме: проживала разом з ним в будинку [ADDRESS] (а.с.7 зв). Так, відповідно до ст. 548 ЦК України (1963р), норми якого діяли на час смерті спадкодавця, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Статтею 549 ЦК України(1963р) передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, який визначається відповідно до ст. 525 цього ж Кодексу, а спадкоємцями за законом першої черги є в рівних долях діти, дружина та батьки померлого(ст.529 ЦК України). А відповідно до ст. 392 ЦК України 2003р., власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Відповідно до ч.1 ст. 1261 цього Кодексу у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки, а спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї (ч.2 ст. 1268). Відповідно до ч.2 ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на спадковий будинок є перешкодою для оформлення права власності на спадковий будинок у нотаріальному порядку, у зв'язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро.Як випливає з цього нормативного акту, запис у по господарській книзі є акт органу влади, що підтверджує право приватної власності. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved