Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], стверджуючи, що їй на праві власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Куйбишева, 45, м. Котовськ, Одеська область. З її дозволу у вказаному будинку проживає її дідусь. Також позивачка стверджувала, що відповідачка без її дозволу самоправно проживає у належному їй будинку, на вимоги звільнити житловий будинок не реагує, у звязку з чим вона вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Позивачка просить визнати відповідачку такою, що не має права користування житловим будинком, що знаходиться за адресою: вул. Куйбишева, 45, м. Котовськ, Одеська область, та виселити її з вказаного житлового будинку без надання іншого житла. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Відповідачка та їх представник в судовому засіданні позов не визнали, стверджували, що відповідачка у належному позивачці житловому будинку не проживає, а фактично проживає за адресою: [INFO]. Відповідачка знаходиться у добрих стосунках з дідусем позивачки, допомагає йому по господарству, тому і приходить інколи у будинок позивачки. у звязку з вищенаведеним, просили відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Куйбишева, 45, м. Котовськ, Одеська область. З дозволу позивачки у вказаному будинку проживає її дідусь [PERSON] Також судом встановлено, що у житловому будинку, що знаходиться за адресою: вул. Куйбишева, 45, м. Котовськ, Одеська область, без реєстрації проживає відповідачка [PERSON] Відповідачка стверджувала, що не проживає у вказаному будинку, а лише інколи приходить допомогати по господарству дідусю позивачки [PERSON], проте суд не приймає до уваги вказані твердження відповідачки, виходячи з наступного. Свідок [PERSON], який є дідусем позивачки, у судовому засіданні вказував, що відповідачка за адресою: вул. Куйбишева, 45, м. Котовськ, Одеська область, не проживає. Оскільки онука за ним не доглядає, це робить відповідачка, тому і приходить до нього допомагати по господарству, інколи залишається на ніч. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вказували, що відповідачка проживає за адресою: [INFO]. Відповідачка у добрих стосунках з [PERSON], який часто приходить до неї у гості. Чи проживає відповідачка за адресою: вул. Куйбишева, 45, м. Котовськ, Одеська область, свідки не знають. Свідки [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні вказували, що відповідачка проживає за адресою: [INFO], часто її за вказаною адресою бачили у домашньому одязі. Також вказували, що між позивачкою та відповідачкою існують конфлікти з приводу проживання відповідачки у будинку позивачки. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст.317, ч.1 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші незаборонені законом угоди. Водночас відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.109 ЖК України виселення із займаного житлового приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, відповідно до ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Таким чином, в судовому засіданні не було встановлено правових підстав для знаходження у спірному будинку [PERSON] З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що твердження позивачки про самовільне зайняття відповідачкою спірного житлового будинку є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та поясненнями свідків. При цьому суд сприймає невизнання відповідачкою позову та її заперечення проти виселення зі спірного будинку, як визнання нею проживання у спірному будинку. Таким чином, суд вважає доведеним факт самовільного проживання відповідачки у належному позивачці житловому будинку. Виходячи з вищенаведеного, а також принципів розумності та справедливості, та враховуючи, що позивачка є власником житлового будинку, що розташований за адресою: вул. Куйбишева, 45, м. Котовськ, Одеська область, однак самоправне зайняття вказаного жилого приміщення відповідачкою створює позивачці перешкоди реалізовувати своє право власності, а тому її порушене право підлягає захисту, шляхом виселення відповідачки зі спірного будинку без надання іншого житла. Позивачка просила також стягнути на свою користь з відповідачки судові витрати, у тому числі повязані із оплатою правової допомоги. Відповідно до ч.ч. 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Статтею 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011року, встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Доказів понесення позивачкою витрат на правову допомогу не надано (квитанцію про оплату, звіт про виконання робіт), також не надано розрахунку розміру витрат на правову допомогу, тому підстави для стягнення з відповідачки витрат на правову допомогу відсутні. Враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідачки підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 487,20 грн.

Outcome: approved