Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 10 березня 2012 року. Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Поряд з тим, зазначила, що після реєстрації шлюбу, вони впродовж одного року жили у м.Києві, де знімали кімнату та працювали, а потім переїхали жити до батьків відповідача у Полтавську область, де також прожили один рік. Надалі за їх спільною домовленістю відповідач виїхав на роботу у Польщу, а вона переїхала жити до своїх батьків у м.Борщів, де проживає по сьогодні разом із сином. Весь цей час відповідач перебував на роботі за кордоном і раз на пів року приїжджав до них, жив з ними тиждень і знову їхав. Останній раз відповідач був у них у вересні 2019 року та сказав, що буде подавати заяву про розірвання шлюбу, оскільки не бачить майбутнього у їхніх відносинах. На це позивач не заперечувала, так як дійсно подружні відносини між ними припинились, вони втратили інтерес один до одного, перестали розуміти один одного. Проте, відповідач так і не подав заяву про розірвання шлюбу. Крім того зазначила, що відповідач спілкується з сином по телефону та надає кошти на його утримання. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу присвоїти їй шлюбне прізвище. Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 01 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як встановлено з поштових повідомлень, відповідач [PERSON] за місцем проживання відсутній. У зв`язку з чим, 20 та 30 липня 2020 року про надходження позову був повідомлений через офіційний веб - сайт суду. Станом на день розгляду справи відповідач відзиву на позовну заяву суду не подав. При цьому, судом враховано, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуальнго Кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX, і протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), не подали будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX). За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданим 10 березня 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 10 березня 2012 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, про що складено відповідний актовий запис № 171. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, сина [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають, подружні відносини не підтримують. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved