Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-27 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернувся до суду із зазначеною позовною заявою. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві власності належить будинок [ADDRESS]. За даною адресою постійно проживала та була зареєстрована його донька відповідач по справі. Приблизно з 2010 року відповідач виїхала на постійне місце проживання за межі України, де і знаходиться по теперішній час. На теперішній час виникла необхідність у продажу вищезазначеного будинку. У зв'язку з тим, що в будинку зареєстровані інші особи, він позбавлений можливості розпоряджатися своєю власністю. Позивач до судового засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву з проханням справу розглянути за її відсутності, проти задоволення позову не заперечувала. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач по справі є власником будинку [ADDRESS] (а.с. 13,14-17,18-19). Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно акту вуличного комітету від 31.07.2015 року (а.с.7) за вказаною адресою зареєстровані позивач по справі та відповідач [PERSON] Із інформації, повідомленої позивачем в своїй позовній заяві, яка ні ким і ні чим не спростована, його донька [PERSON] за вказаною вище адресою не проживає з 2010 року. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Факт того, що відповідач не проживає в будинку, власником якого є [PERSON], позивач по справі понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актом вуличного комітету (а.с. 7). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач з 2010 року, тобто понад шість місяців, без поважних причин була відсутня за місцем своєї реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги в цій частині повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved