Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] вона є основним наймачем квартири [ADDRESS] (колишня назва Дзержинськ) Донецької області. Проте, з 2013 року вона не проживає в зазначеній квартирі. Тривалий час квартира за призначенням не використовується, стоїть закрита, ніхто в ній не проживає, поточний й капітальний ремонти не проводяться, внаслідок чого приміщення приходить в непридатність, не проводяться оплати за споживання комунальних послуг. На теперішній час квартира за вказаною адресою знаходиться в занедбаному стані. Крім того, в зазначеній квартирі відсутні будь - які речі, які належать відповідачу на праві особистої власності. Дана квартира знаходиться на балансі КП «Торецьккомсервіс». Вважає, що відповідача необхідно визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно позивачу для зняття останньої з реєстраційного обліку за адресою Донецька область, м. Торецьк (колишня назва Дзержинськ), [ADDRESS] з метою подальшого надання житла для заселення категорії пільговиків та інших осіб, потребуючих житла. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши письмову заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Належно повідомлена відповідач у судове засідання не прибула з невідомих причин, про час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. Приймаючи до уваги, що представник позивача не заперечує проти заочного вирішення справи, тому суд розглядав справу на підставі ст.ст. 208-283 ЦПК України, заочно, у зв'язку з чим постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, а відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи позивач по справі Комунальне підприємство «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради є балансоутримувачем неприватного житлового фонду на території міста Торецьк, в тому числі квартири [ADDRESS] Згідно довідки № 70 від 2018 року (а.с. 6) квартира [ADDRESS] належить ЖЕКу Дзержинського міськвиконкому на підставі рішення виконкому м.Дзержинська від 17.05.1989р. № 138 про прийняття будинку на баланс. Згідно довідки про склад сім'ї б/н від 12.11.2018 (а.с. 7) відповідач по справі [PERSON], [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], тобто в житловому приміщенні, балансоутримувачем якого є КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради, позивач по справі. З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом з'ясовано той факт, що відповідач по справі [PERSON] з 2013 року не проживає в квартирі жилого будинку, балансоутримувачем якого є КП «Торецьккомсервіс» Торецької міської ради. Факт того, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актами обстеження державного житла, яка пустує № б/н від 12.06.2018 та 28.11.2018 (а.с.8-9). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] з 2013 року, тобто понад шість місяців, без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми доказами є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved