Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-17 00:00:00

[PERSON] , звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про стягнення боргу за договором позики. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що 26 травня 2018 року відповідно до боргової розписки від 26.05.2018 року, [PERSON] , було надано [PERSON] , позику - грошові кошти в розмірі 2000 доларів США. Зазначені обставини підтверджуються доданою до позовної заяви, складеною та підписаною відповідачкою власноруч розпискою від 26.05.2018 року, згідно якої відповідачка зобов`язувалася повернути позивачці кошти в розмірі 2000 доларів США до 26.11.2016 року. Після спливу строку на повернення боргу, позивачка звернулася до відповідачки з вимогою про повернення коштів, однак відповідачка до теперішнього часу кошти не повернула, що і стало підставою для звернення до суду. Також позивачка вважає, що з відповідачки на його користь підлягають стягненню 3 відсотки річних, що нараховані на суму боргу по позиці за період з моменту виникнення прострочки, тобто з 27.11.2018 року по день подачі позову, тобто 06.04.2020 року, що складає 81,7 доларів США або 2236,37 грн., та підтверджується відповідним розрахунком вказаним позивачем в своїй заяві. Ухвалою суду від 28 травня 2020 року відкрито спрощене позовне провадження по даній справі. Позивач [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити в її відсутності, заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , будучи належно повідомленою про час і місце судового розгляду справи, в судові засідання не з"явилась, про причини неявки суд не повідомила, про перенесення часу судового засідання не клопотала, відзиву або будь-яких доказів суду не надала. За нормою ч.4 ст.223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Тому згідно ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди позивача, розглянути позов за відсутністю відповідача та ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими які підлягають задоволенню. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлені наступні фактичні обставини. Так, 26 травня 2018 року [PERSON] , було надано [PERSON] , позику - грошові кошти в розмірі 2000 доларів США Зазначені обставини підтверджуються доданою до позовної заяви, складеною та підписаною відповідачем розпискою від 26.05.2018 року, згідно якої [PERSON] зобов`язувалася повернути позивачці позику в розмірі 2000 доларів США до 26.11.2016 року. Також судом встановлено, що наразі сума боргу по договору позики не повернута, існує заборгованість, основного боргу в розмірі 2000,00 дол. США, що станом на 06.04.2020 року еквівалентно 54746,00 грн Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Статтею 533 ЦК України встановлено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Із аналізу наведених правових норм можна зробити висновок, що у разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику. Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству. Аналогічну позицію висловила також і Велика Палата Верховного Суду в постанові від 16.01.2019 року у справі №373/2054/16-ц. Зокрема, суд зазначив, що тлумачення абзацу першого частини першої статті 1046, абзацу першого частини першої статті 1049 ЦК України дозволяє стверджувати, що законодавцем не забороняється стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті. Більше того, цивільним законодавством покладається обов`язок на позичальника повернути те, що він отримав на підставі договору позики. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. За змістом ст. 1046 ЦК договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи його укладення, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивачкою до суду надано копію розписки про отримання відповідачкою коштів від позивачки: розписка від 26.05.2018 року на суму 2000 доларів США, яка за своєю природою є підтвердженням укладання договору позики та отримання відповідачкою від позивачки грошових коштів на суму 2000 доларів США. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем), у строк та в порядку, що встановлені договором. Наявність оригіналу розписки у позивачки, відсутність доказів неправомірного заволодіння позивачкою розпискою та фактичне визнання відповідачем суми боргу, свідчать, що відповідачка зобов`язань щодо повернення грошових коштів в сумі 2000 доларів США., до теперішнього часу не виконала. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до частини третьої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. З урахуванням викладеного, суд вважає доведеним факт укладення між сторонами договору позики грошових коштів в сумі 2000 доларів США, а також факт невиконання [PERSON] своїх зобов"ящань про повернення позики. При цьому суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті, при цьому з огляду на положення частини першої статті 1046 ЦК України, а також частини першої статті 1049 ЦК України належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення коштів у строки, у розмірі та саме у тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Таким чином, вимоги позивачки про стягнення з відповідачки боргу у іноземній валюті, у розмірі 2000 доларів США., є обґрунтованими та підлягають стягненню у судовому порядку. Суд зазначає, що згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Крім того, зі змісту ч.2 ст. 625 ЦК України випливає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Великої Палати, що викладена у постанові від 16.01.2019 року (справа № 373/2054/16-ц) при обрахунку 3% річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Таким чином, з урахуванням простроченої суми, визначеної у іноземній валюті, наведений позивачем розрахунок є правильним, оскільки 3% річних від простроченої суми складає 81,70 доларів США (2000 (сума боргу) х497 (дні прострочення)х 3:100:365 (днів у році). Враховуючи викладене, суд стягує з відповідачки на користь позивачки заборгованість в загальній сумі 2081,70 доларів США, яка складається з суми позики, яка становить 2000 доларів США, та 81,70 доларів США - 3% річних від простроченої суми. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача в порядку ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved