Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить: стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з червня 2016 року по 02 вересня 2016 року включно у розмірі 11326, 19 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 вересня 2016 року по 25 листопада 2017 року включно у розмірі 37683,80 грн. На обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона, [PERSON], працювала на комунальному підприємстві «Дорожник» з «27» серпня 2015 р. по «02» вересня 2016 року на посаді юрисконсульта підприємства за сумісництвом. Звільнена згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з початком стадії ліквідації підприємства. На день звільнення з роботи їй була нарахована заробітна плата, але у зв'язку з тим, що ні в день звільнення, ні в подальшому підприємство не здійснило виплату всіх сум, що належать їй від підприємства, вона була змушена захищати свої права в судовому порядку шляхом звернення до суду. Під час її знаходження в трудових правовідносинах з відповідачем, з боку останнього їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 11 326,19 грн., заборгованість виникла за період червень 2016 - вересень 2016 року. Підтвердженням факту існування заборгованості з заробітної плати є довідка, яка видана їй відповідачем № 6 від «30» травня 2017 р. На день звільнення з КП «Дорожник» їй була нарахована заробітна плата, але до дати подачі позову заробітна плата не виплачена, що є порушенням строків та норм ст.116 КЗпП України. На день подання позову адміністрацією КП «Дорожник», в особі ліквідатора, повного розрахунку проведено не було. Вищевикладені дії відповідача вважає незаконними, та такими, що порушують її законні права як громадянина України. Адміністрацією КП «Дорожник» даного розрахунку проведено не було навіть після ухвалення судових рішень про стягнення заборгованості по заробітній платі. Вищевикладені дії відповідача вважає незаконними, та такими, що порушують її законні права як громадянина України. Роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Відповідно до довідки наданої КП «Дорожник» за № 5 від 01.06.2017 року середньоденна заробітна плата за останні два місяці роботи, складає 122,35 грн.,що дає змогу вирахувати середню заробітну плату за невчасно виплачену заробітну плату, за час затримки, за період з 03 вересня 2016 по 25 листопада 2017 включно. МісяцьКількість робочих днівСередньоденна заробітна плата (грн.)Сума Вересень 201620122,352447,00 Жовтень 201620122,352447,00 Листопад 201622122,352691,70 Грудень 201622122,352447,00 Січень 201720122,352447,00 Лютий 201720122,352447,00 Березень 201722122,352691,70 Квітень 201719122,352324,65 Травень 201720122,352447,00 Червень 201720122,352447,00 Липень 201721122,352569,35 Серпень 201722122,352691,70 Вересень 201721122,352569,35 Жовтень 201721122,352569,35 Листопад 201718122,352202,30 Разом:308 37683,80 Також зазначила, що вказані обставини поставили її і її родину в скрутне матеріальне становище. Їй довилося неодноразово відвідувати відповідача після звільнення, просити погасити заборгованість по заробітній платі. Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, про що надала суду заяву. Представник відповідача КП «Дорожник» [PERSON] заявлені позовні вимоги визнала в повному обсязі, про що надала суду письмову заяву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], працювала на комунальному підприємстві «Дорожник» з 27 серпня 2015 р. по 02 вересня 2016 року на посаді юрисконсульта підприємства за сумісництвом. Звільнена згідно п.1 ч.1 ст.40 Кодексу законів про працю України у зв'язку з ліквідацією підприємства, що підтверджується копією наказу (розпорядження) № 5 від 25.08.2015 року КП «Дорожник», копією наказу № 6 від 02.09.2016 року (а.с.5, 6). Як зазначено позивачем в позовній заяві, розрахунок по заробітній платі на день звільнення з позивачем не здійснено. Приймаючи до уваги, що відповідачем КП «Дорожник» не надано жодних доказів про отримання позивачем повного розрахунку при звільненні, а тому суд виходить з тих обставин, що викладені позивачем в обґрунтування позовних вимог. Як вбачається з матеріалів справи, підприємство має перед позивачем заборгованість з виплати заробітної плати за червень 2016 року у сумі - 2964,92 грн., липень 2016 року - 2117,55 грн., серпень 2016 року - 2117,55 грн., вересень 2016 року - 4126,17 грн., загальна сума заборгованості по оплаті праці складає 11326,19 гривень, що підтверджується копією довідки про заборгованість по заробітній платі за 2016 рік від 30.05.2017 року № 6 (а.с.7). Відповідно до довідки про доходи від 01.06.2017 р. № 5 середньоденна заробітна плата позивача за липень, серпень 2016 року становить 122,35 грн. (а.с.8). Відповідно до ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статі 116 цього Кодексу. У відповідності з ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідно до ст.116 КЗпП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи організації, проводиться в день звільнення. Відповідно до ст.117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», встановлено, що при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, якщо працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день він не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення. Вимоги працівника про стягнення належної йому заробітної плати в судовому порядку відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України не обмежені будь-яким строком, тому суд задовольняє позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 11326,19 грн. Відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок), середньомісячна заробітна плата за час затримки обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. При цьому згідно з п. 5 Порядку, основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Виходячи з положень Порядку, суд приймає для розрахунку заробітну плату позивача за останні два повних відпрацьованих місяців роботи: липень-серпень 2016 року у розмірі 5261,00 грн. (2630,50 грн. + 2630,50 грн.). Таким чином, середньоденна заробітна плата позивача становитиме 122,35 грн. (5261,00 грн.: 43 робочих днів = 122,35 грн.). Щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати, суд задовольняє вимоги виходячи з розрахунку, а саме: середній заробіток за час затримки складає: 308 робочих днів затримки розрахунку (з вересень 2016 року - 20 робочих днів, жовтень 2016 року - 20 робочі дні, листопад 2016 року - 22 робочих днів, грудень 2016 - 22 робочих дні, січень 2017 року - 20 робочі дні, лютий 2017 року - 20 робочих дні, березень 2017 року - 22 робочих дні, квітень 2017 року - 19 робочих дні, травень 2017 року - 20 робочих дні, червень 2017 року - 20 робочих дні, липень 2017 року - 21 робочий день, серпень 2017 року - 22 робочих дні, вересень 2017 року - 21 робочий день, жовтень 2017 року - 21 робочий день, листопад 2017 року - 18 робочих днів) х 122,35 грн. (середньоденний заробіток) = 37683,80 гривень. Сума середнього заробітку визначена судом без утримання податку з доходів фізичних осіб та єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, оскільки справляння і сплата податків та обов'язкових платежів є обов'язком роботодавця. З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути заборгованість по заробітній платі за період з червня 2016 року по 02 вересня 2016 року включно у розмірі 11326, 19 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 вересня 2016 року по 25 листопада 2017 року включно у розмірі 37683,80 грн. без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів. Оскільки позивач відповідно до п.1 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved