Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], жителя м. Городенка Івано-Франківської області щодо його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], вирішити питання судових витрат. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач з відповідачем одружилась 01.07.2008 р., шлюб зареєстровано відділом РАЦСу Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 45. З 02.05.2009 р. позивач і відповідач від шлюбу мають сина [PERSON], що підтверджує свідоцтво про народження [PERSON], [INFO] 22.10.2008 року відповідач вироком Городенківського районного суду був засуджений на 4,5 роки позбавлення волі. 23.07.2012 року (справа № 905/1874/2012 Городенківського районного суду) шлюб між сторонами розірвано, при цьому відповідач по питаннях розірвання шлюбу був допитаний Сарненським районним судом Рівненської області, під час допиту заявив, що позовні вимоги визнає, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Рішенням суду сина - [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю, тобто з [PERSON], позивачем, що підтверджує рішення суду. Відповідач не забирав дитину - [PERSON], [INFO] з полового будинку в силу об'єктивних причин - відбував покарання в місцях позбавлення волі. Після того як відповідача звільнили від відбутгя покарання і після його повернення проживати в м. Городенка Івано-Франківської області, він жодного разу не поцікавився навіть як його син живе, чи здоровий, чи має на що виховуватися та розвиватися як морально, так і фізично. Відповідач дитину не визнає, виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини не має, бо позивач не підкорилася його волі дитину не народжувати, не виконала його бажання припинити вагітність штучним способом. Тому відповідач не раз заявляв позивачу, що над народженою дитиною буде хіба що знущатися, коли позивач спробує стягнути з нього на утримання дитини аліменти. У зв'язку із чим, позивач утримується від стягнення з відповідача аліментів, бо переживає за здоров'я та життя сина, так як вбачає, що від відповідача можливо очікувати будь-якої жорстокості щодо дитини. За таких фактичних обставин, дитина не відчуває батьківської турботи відповідача, позивач як мати дитини намагається цю турботу щодо дитини проявляти особисто. Тому позивач вважає, що батьківство відповідача щодо дитини носить лише формальний характер, тобто актовим записом в органі РАЦСу та в свідоцтві про народження дитини. З наведеного вище, [PERSON] вважає, що дані обставини суперечать законним інтересам дитини і негативно впливають на її фізичний та моральний розвиток, а тому є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов в повному обсязі із підстав, зазначених в ньому. Просили позов задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явився із невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується поштовим повідомленням про вручення судової повістки. Представник Органу опіки та піклування Городенківської РДА в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Городенківської РДА щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON]. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, свідків, прокурора, який вважає, що позов слід задовольнити, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В силу вимог ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO] серії [NUMBER] стверджено, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Як слідує з копії рішення від 23.07.2012 року по справі № 905/1874/12 р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Сина [PERSON], [INFO] залишено проживати із [PERSON]. З характеристики № б/н від 11.08.2016 року, виданої Глушківським НВК встановлено, що мати цікавиться навчанням дитини - учня [INFO], постійно відвідує батьківські збори, реагує на всі повідомлення вчителя, активно співпрацює з школою, до виховання дитини ставиться сумлінно; батько дитини впродовж року у школі не з'являвся, навчанням хлопчика не цікавився. До складу сім'ї [PERSON] входять: [PERSON], [INFO] - син; [PERSON], [INFO] - батько, що стверджено актом обстеження матеріально-побутових умов і сімейних обставин від 10.08.2016 р. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] яка була класним керівником сина позивача у першому класі, суду пояснила, що відповідача протягом року в школі не бачила, батько не цікавився своїм сином, жодного разу по нього не приходив, батьківські збори не відвідував, всім цим займалася його мати. Батько жодної участі у вихованні дитини не бере. Свідок [PERSON], який проводив ремонтні роботи у позивача вдома, в судовому засіданні суду пояснив, що за період проведення ремонтних робіт, а саме два-три місяці 2016 року, він батька жодного разу не бачив, сином опікувалася тільки позивач та її батько. Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням сина [PERSON], не спілкується з ним, не провідує, не цікавиться розвитком дитини та не піклується про здоров'я. Син [PERSON] проживає з матір'ю. Відповідач відбував покарання в Катеринівській виправній колонії Рівненської області № 46 з 16.07.2009 року, початок строку покарання 21.10.2008 року, кінець строку покарання 21.04.2013 року, що стверджено довідкою №10/3-4537 від 15.09.2010 р. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. З висновку Городенківської районної державної адміністрації № 01-21/546 від 18.08.2016 року вбачається, що Орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO] Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до стаття 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні свого сина [PERSON], [INFO]: не піклується про його фізичний і духовний розвиток, виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її повноцінного розвитку. [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо сина, тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON]. За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved