Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. На обґрунтування позову вказали, що з 1994 р. позивач [PERSON] перебував з відповідачем [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, від якого народився син [PERSON] Їх сім'я мешкала у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], яку в 2004 р. вони приватизували в рівних частках. В 2007 р. подружжя розірвало шлюб, але ще у квітні 2006 р. [PERSON] залишила спірну квартиру. Згідно з договором від 17 лютого 2014 р. відповідач [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частину спірної квартири сину [PERSON]. З 2006 р. [PERSON] не приймає участі у сплаті комунальних послуг та утриманні квартири, жодних угод щодо користування квартирою з нею не укладалось. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивачів [PERSON] позов підтримали пославшись на викладені в позовній заяві обставини. Відповідач [PERSON] повідомлялася про день та час розгляду справи у встановленому законом порядку через оголошення в пресі, проте в судове засідання вона не з'явилася, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечують проти такого вирішення справи. Заслухавши позивача, представника позивачів, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на житло від 5 квітня 2004 р. [PERSON], його дружина [PERSON] та їх син [PERSON] в порядку приватизації набули у власність в рівних частках двокімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 6). Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 21 грудня 2007 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 4, 5). Згідно з договором дарування від 17 лютого 2014 р. відповідач [PERSON] подарувала належну їй 1/3 частину вищевказаної квартири сину [PERSON] (а.с. 7-9). Згідно даних довідки житлово-експлуатаційної організації від 14.01.2015 (а.с. 13) наразі у належній позивачам на праві власності квартирі перебувають на реєстраційному обліку позивач [PERSON] та його колишня дружина [PERSON], право власності якої на спірну квартиру припинилося. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] понад рік не проживає у спірній квартирі. Вказані обставини підтверджуються складеними житлово-експлуатаційною дільницею 205 (структурним підрозділом комунального підприємства "Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва") довідками від 06.03.2015, 14.09.2015, актами від 27.02.2015, 02.09.2015 (а.с. 12, 36, 37, 38) та показаннями свідків. Сусідка [PERSON] пояснила в суді, що сім'ю [PERSON] знає давно, так як проживає з ними в одному будинку і до останнього часу працювала в ЖЕД майстром. Раніше з [PERSON] вона зустрічалась практично кожного дня, але 2009 р. вона її взагалі не бачила. У складі комісії вона відвідувала спірну квартиру і засвідчила своїм підписом в акті, що відповідач у квартирі не проживає, і її майна в житлі немає. Сусід [PERSON] пояснив, що в 2009 чи 2010 р. ставив у квартирі сторін вікно і на той час [PERSON] в квартирі вже не проживала, її майна у житлі він не бачив. Жодних доказів, які б підтверджували, що відповідач [PERSON] цікавилась чи цікавиться житловою площею, сплачує комунальні послуги та намагалася вселитися у спірну квартиру, суду не надано. Поважних причин відсутності [PERSON] у спірній квартирі судом не встановлено. Угода щодо певного порядку користування спірною квартирою та інших умов припинення права користування житлом між сторонами не укладалася. З огляду на вказане суд вважає доведеним, що відповідач [PERSON], обравши собі інше місце проживання, добровільно залишила спірну квартиру, забравши з неї усі свої речі, і не проживає у ній понад рік без поважних причин. Та обставина, що [PERSON], обравши собі інше місце проживання, залишився перебувати на реєстраційному обліку у спірній квартирі, значення для вирішення цього спору не має, оскільки наявність чи відсутність реєстрації сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням чи відмови в цьому. За приписом ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі своєї відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб… Ст. 391 цього Кодексу надає власнику право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що перебування [PERSON] на реєстраційному обліку у квартирі, яка належить на праві власності позивачам, порушує право останніх на використання помешкання згідно з цільовим призначенням та їх право вільно розпоряджатися своїм майном. Порушені права позивачів підлягають захисту у визначений законом спосіб - шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом. На підставі викладеного,

Outcome: approved