Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неї, стягнути з відповідача на її користь алміенти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову і до її повноліття. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] , які проживали разом в умовах цивільного шлюбу з березня 2004 року по грудень 2012 року. З цього часу відповідач ніякої участі у вихованні позивача не брав, не цікавився її життям, здоров`ям, навчанням, не надавав належної матеріальної допомоги тощо. [INFO] матір позивача [PERSON] померла. [PERSON] на теперішній час проживає разом із її братом [PERSON] та бабусею [PERSON] . З 03.06.2020 року вона перебуває на тимчасовому утриманні свого брата [PERSON] . Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від участі в її вихованні, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, позивач просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача підтримала позовні вимоги, просила про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява, в якій він позовні вимоги визнав, не заперечував проти їх задоволення, просив розглядати справу без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно позивача, надала суду висновок. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши надані письмові докази по справі, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. За ч. 2 ст. 47 ЦПК України неповнолітні особи віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також особи, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді у справах, що виникають з відносин, у яких вони особисто беруть участь, якщо інше не встановлено законом. Суд може залучити до участі в таких справах законного представника неповнолітньої особи або особи, цивільна дієздатність якої обмежена. Відповідно до статті 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Згідно Висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради № 5594/02.02.01-40/14/20 від 05.10.2020 року визначена доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Згідно з частиною третьою статті 155, пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме за п. 2 ч. 1 це ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Суд зазначає, що ухилення від виконання юридичного обов`язку виконання батьківських обов`язків по вихованню дітей - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Зазначена обставина достовірно встановлена судом та є підставою для задоволення позову. Також, відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідноч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст.ст. 180, 182 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Судовим розглядом встановлено, що відповідач працює на посаді інженера-механіка в МКП "Миколаївводоканал", тобто отримує стабільний дохід, нікого на утриманні не має, ніяких стягнень за виконавчими листами з [PERSON] не виконується. Згідно ч. 1, 3 ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до ЦПК України. За ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Відповідно до ст. 32 ЦК України фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами. З огляду на вищевикладене суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню через те, що судом встановлено факт ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків щодо своєї доньки. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1681,60 грн.

Outcome: approved