Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

в обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 18.06.2009 року вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилася дочка - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу позивачка вважає те, що вона та відповідач виявилися людьми різних характерів та поглядів на життя, оскільки не могли дійти згоди навіть при вирішенні простих побутових питань. Тому між сторонами часто виникали непорозуміння та конфлікти. Сторони втратили почуття любові і взаємоповаги, що призвело до розпаду їх сім'ї. Вказує позивачка і на те, що вона з малолітньою дитиною була змушена залишити відповідача та повернулася проживати до своєї матері, а також вважає, що надій на примирення з відповідачем немає, шлюб носить формальний характер. Тому позивачка наполягає на його розірванні, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]», а неповнолітню дочку сторін після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала із зазначених підстав. Вона також пояснила, що з 18.10.2014 року вона та дитина проживають окремо від відповідача, та з того часу сторони не поновлювали сімейних відносин. При цьому вказала, що вона з дитиною проживають в квартирі самі, оскільки її матір та вітчим перебувають за кордоном. Тому позивачка наполягає на задоволенні її позовних вимог. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог заперечив та пояснив, що він намагається зберегти шлюб задля блага дитини сторін. В призначений судом термін на примирення та протягом всього часу розгляду даної справи він з позивачкою не примирився, оскільки остання не бажає цього. Тому відповідач просить в задоволенні позову відмовити, однак, якщо суд прийме рішення про розірвання шлюбу, то відповідач просить залишити неповнолітню дитину сторін проживати з ним. Він також просить врахувати, що встановленого рішенням виконкому Коломийської міської ради від 23.12.2014 року часу для побачень з дитиною йому недостатньо. Представник третьої особи - [PERSON] пояснив, що комісією органу опіки та піклування Коломийської міської ради в особі служби у справах дітей обстежувалися умови проживання малолітньої [PERSON] в житлі, де вона проживає з позивачкою. Під час цього виявлено задовільні умови для проживання, виховання та розвитку дитини, а також задовільні санітарно-гігієнічні та інші необхідні умови. Враховуючи наведене, а також вік, стать дитини та інші чинники, вказаним органом опіки та піклування надано висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з позивачкою. При вирішенні спору слід також врахувати рішення виконкому Коломийської міської ради від 23.12.2014 року, згідно з яким відповідач має можливість бачитися з дитиною та брати участь у її вихованні. Тому [PERSON] вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, та, оцінюючи досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до свідоцтва про шлюб сторони одружилися 18.06.2009 року. Шлюб зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Коломия Коломийського міськрайонного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис №227 (а.с.3). Згідно з копією свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, а згідно з ч.2 ст.112 цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що має істотне значення. Судом встановлено, що сторони фактично припинили шлюбно-сімейні відносини, протягом кількох останніх місяців проживають окремо, не поновили шлюбно-сімейних відносин, в тому числі в призначений судом термін на примирення, чого не заперечується ніким зі сторін, та позивачка наполягає на розірванні шлюбу. Заперечення відповідача проти розірвання шлюбу суд вважає необґрунтованими, оскільки їх зміст зводиться до збереження шлюбу проти волі і бажання позивачки. Тому суд приходить до висновку, що подальше збереження вказаного шлюбу суперечитиме інтересам позивачки, і даний шлюб слід розірвати. Після розірвання шлюбу позивачці слід залишити прізвище, набуте в зв'язку з реєстрацією шлюбу, оскільки вона має право на це відповідно до положень ст.113 СК України. Відповідно до положень ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Ст. 14 Закону України " Про охорону дитинства" передбачено, що при розгляді спорів про місце проживання дітей суд виходить з інтересів дітей і умов їх нормального розвитку та виховання, а також заслуховує думку та побажання дітей. Згідно з ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до правил ч.1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Абз.2 ч.1 ст.161 вказаного Кодексу передбачено, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з актом обстеження умов проживання від 09.02.2015 року, яке проводилося за місцем проживання позивачки, що за адресою: [ADDRESS], в зазначеному житлі створено всі умови для повноцінного розвитку, виховання та проживання малолітньої [PERSON] (а.с.40). Відповідно до висновку про визначення місця проживання малолітньої [PERSON], затвердженого рішенням виконавчого комітету Коломийської міської ради від 24.02.2015 року № 24, мати займається вихованням та утриманням дочки, дбає про її всебічний розвиток. Виходячи з інтересів малолітньої дитини, визнано за доцільне визначити місце її проживання з її матір'ю [PERSON] (а.с.37-39). Суд, з'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої доводи і заперечення, не знаходить передбачених ч.6 ст.19 СК України підстав для непогодження з цим висновком, оскільки він є належно обґрунтованим та не суперечить інтересам дитини. Суд також враховує, що рішенням виконкому Коломийської міської ради від 23.12.2014 року №255 визначено способи участі батька у вихованні та спілкуванні з дочкою та встановлено конкретні дні та години для цього (а.с.25). Тому суд вважає, що малолітню дочку сторін слід залишити проживати саме з позивачкою. Отже, позовні вимоги є обгрунтованими, а заперечення відповідача - такими, що не заслуговують на увагу, та не спростовують вищевказаних доказів, якими обґрунтовуються позовні вимоги. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 160, 161 Сімейного кодексу України та,

Outcome: approved