Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс «Закарпаття» про стягнення заборгованості по заробітній платі та компенсації заборгованості середнього заробітку за час затримки заробітної плати. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] наказом ТОВ «Комплекс «Закарпаття» від 01.06.2013 року №57-К прийнята на посаду бармена служби громадського харчування в порядку переведення з ПАТ ГТК «Інтурист Закарпаття». На даній посаді позивачка пропрацювала понад рік та звільнилася за угодою сторін згідно наказу №2-К від 29.01.2015 року відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. На день звільнення відповідачем нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 6181,42грн. Оскільки ТОВ «Комплекс «Закарпаття» відмовляється виплатити заробітну плату в добровільному порядку з підстав відсутності коштів на рахунку товариства, просить суд задовольнити позов, та, винести рішення, яким стягнути з ТОВ «Комплекс «Закарпаття» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 6181,42грн., компенсацію заборгованості середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції за весь час затримки судові витрати покласти на відповідача. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій уточнив позовні вимоги. А саме, просив суд винести рішення, яким стягнути з ТОВ «Комплекс «Закарпаття» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 6181,42грн., компенсацію заборгованості середнього заробітку з урахуванням індексу інфляції за весь час затримки виплати кінцевого розрахунку при звільненні за період з 29.01.2015 року по 09.04.2015 року в розмірі 6060,60грн., судові витрати покласти на відповідача. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечив, та просив суд розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача в судове засідання не з'явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, а тому суд приходить до переконання про можливість розгляду справи у відсутності відповідача згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК, ч.1 ст.224 ЦПК України та ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення з наступних підстав. По справі встановлено, що [PERSON] наказом ТОВ «Комплекс «Закарпаття» від 01.06.2013 року №57-К прийнята на посаду бармена служби громадського харчування в порядку переведення з ПАТ ГТК «Інтурист Закарпаття». На даній посаді позивачка пропрацювала понад рік та звільнилася за угодою сторін згідно наказу №2-К від 29.01.2015 року відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України. За приписами ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ч. 4 ст. 43 Конституції України кожен має право на заробітну плату. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. В даному випадку днем звільнення [PERSON] є 29.01.2015 року. Однак, судом встановлено, що на день звільнення ТОВ «Комплекс «Закарпаття» нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 6181,42грн., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіям Розрахункових листів за період з липня 2014 року по грудень 2014 року. Відповідно до ч.5 п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року N13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Згідно ст. 117 КЗпП України, якою регулюється питання відповідальності за затримку розрахунку при звільненні передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно ч. 1 ст. 47, ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що такий розрахунок в день звільнення [PERSON] не проводився. Як зазначає Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України у своєму рішенні від 16.01.2008 року «Про стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку, витрат на правову допомогу» вимога позивача щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідає нормам діючого законодавства, а саме положенню ст. 117 КЗпП України. Виходячи із нарахувань заробітної плати проведених [PERSON] перед звільненням розмір середньої заробітної плати становить 86,58грн. Кількість робочих днів за період невиплати з 29.01.2015 року (день звільнення) по 09.04.2015 року становить 70 днів. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки виплати належних сум становить 6060,60грн. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.99 №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» передбачено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Рішенням Конституційного суду України від 15.10.2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням гр. [PERSON] щодо офіційного тлумачення положення ч.2 ст.233 КЗпП України вирішено в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що з ТОВ «Комплекс «Закарпаття» підлягає стягненню на користь [PERSON] 6181,42грн. нарахованої але не виплаченої заробітної плати, середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахованого за період з 29.01.2015 року по 09.04.2015 року в розмірі 6060,60грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн.

Outcome: approved