Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі по 1/4 частки доходу (заробітку) щомісяця на кожну дитину, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дні предявлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Згідно заяви (вх. № 21770 від 25.06.2015 року, а.с. 16) позивачем заявлено до стягнення з [PERSON], на її користь на утримання дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] аліменти у розмірі по 1/3 частки з всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, [PERSON] та в подальшому стягнути аліменти з відповідача на утримання, дитини [PERSON] у розмірі 1/4 частки з всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення ним повноліття. Позов мотивований тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2008 році. Позивач 19.03.2010 року вдруге зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають дітей, [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо виховання та матеріального утримання дітей ухиляється. В судове засідання позивач не з'явилась, надала заяву (вх. № 21770 від 25.06.2015 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 16). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву (вх. № 21769 від 25.06.2015 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, з врахуванням заяви (вх. № 21770 від 25.06.2015 року, а.с. 16), не заперечує проти їх задоволення (а.с. 18). Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, серії 1-ОЛ № 033126 від 09.12.2008 року, виданого Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 743 від 09.12.2008 року. Після реєстрації розірвання шлюбу позивачу присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 17). Сторони з 19.03.2010 року перебувають у вдруге зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії 1-ОЛ № 042182 від 19.03.2010 року, видане Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції (а.с. 2). Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ОЛ № 039581 від 04.04.2007 року, виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис за № 675 (а.с. 3) та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ОЛ № 109034 від 02.03.2011 року, виданим Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис за № 396 (а.с. 4), які проживають з позивачем, що підтверджується довідкою № 2818 від 13.05.2015 року, видана Комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна організація № 3» Кіровоградської міської ради» (а.с. 5) та знаходяться на її повному утриманні. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], серії І-ОЛ № 039581 від 04.04.2007 року, актовий запис за № 675 та свідоцтва про народження [PERSON], серії 1-ОЛ № 109034 від 02.03.2011 року, актовий запис за № 396, батьками дітей є [PERSON] та [PERSON]. Статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що діти проживають з позивачем і знаходяться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, за частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом зясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно пункту 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved