Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

До суду звернувся позивач з вказаним позовом, в якому просить: встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме: свідоцтва [NUMBER] на право особистої приватної власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, виданого виконавчим комітетом Коростишівської міської ради народних депутатів Коростишівського району Житомирської області від 16 березня 1979 року за №46 [PERSON], яка померла [INFO] року; визнати за [PERSON], [INFO], у порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] року [PERSON], право власності на 50/100 ідеальних частин житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] загальною площею 55,9кв.м., житловою 32,2кв.м., допоміжною 23,7кв.м. В обґрунтування позову вказує, що [INFO] року померла мати позивача. Після її смерті відкрилася спадщина на майно. Позивач звернувся до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину, однак отримав відмову у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу та наявними розбіжностями між наданими позивачем документами, а також відомостями, які містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Позивач подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача, позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить їх задовольнити. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо ухвалити у відсутність сторін, що відповідає положенню частини 2 статті 158 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 липня 2001 року. (а.с.17) З копії дубліката свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами вбачається, що 1/2 жилого будинку з надвірними спорудами за адресою: [ADDRESS], належить [PERSON]. (а.с.15,32) 11 жовтня 1988 року [PERSON] було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Коростишівської державної нотаріальної контори, яким вона заповіла належну їй частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS], [PERSON]. (а.с.16) Відповідно до копії довідки про наявність (відсутність) зареєстрованого майна №46 від 01 лютого 2016 року, виданої Комунальним підприємством «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради, згідно наявних даних, що знаходяться в матеріалах інвентаризаційної справи №1532 станом на 31 грудня 2012 року за адресою: [ADDRESS], право власності на нерухоме майно, а саме: ? ід.ч. житлового будинку, зареєстровано за [PERSON], на підставі свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, виданого виконкомом Коростишівської міськради народних депутатів від 16 березня 1979 року. (а.с.14) Відповідно до положень пункту 6 частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документах,не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Постановою приватного нотаріуса Коростишівського районного нотаріального округу від 20 червня 2016 року №156/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після померлої [INFO] року матері, [PERSON], на 1/2 ідеальну частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS] у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа, а також відомостями, які знаходяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Нотаріус у своїй постанові вказує, що спадкоємцем подано ксерокопію свідоцтва [NUMBER] на право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами, а також, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна [NUMBER] від 20 червня 2016 року, за адресою: [ADDRESS], зареєстровані наступні права власності: 42/100 частки за [PERSON], 58/200 за [PERSON], 58/200 за [PERSON], що у сумі дорівнює одиниці. Вказані права власності зареєстровані у 2003 році. На запит нотаріуса до Комунального підприємства «Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації» Житомирської обласної ради щодо надання копії інвентаризаційної справи отримано відмову. (а.с.19-20) Відповідно до листа Верховного Суду України 01 січня 2012 року «Про судову практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа, який необхідний заявнику для оформлення спадкових прав. Згідно пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31 березня 1995 року, суд може встановлювати факти належності особі ряду документів, зокрема свідоцтва про право власності. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що є підстави для задоволення даної вимоги і встановлення факту належності [PERSON] свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до технічної документації на житловий будинок [ADDRESS], [PERSON] користується приміщеннями, що згідно розрахунку складає 50/100 ідеальних частин. (а.с.10-13,18) Згідно витягу із рішення №166 від 13 липня 2016 року «Про присвоєння поштових адрес» вирішено внести зміни до пункту 1 рішення виконавчого комітету Коростишівської міської ради від 02 березня 2016 року №35 «Про присвоєння поштових адрес» виклавши його в новій редакції: «Присвоїти житловому будинку та належній до нього земельній ділянці, які розташовано по [ADDRESS] поштову адресу: [ADDRESS]». (а.с.9) Згідно із положеннями статей 182 та 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 1216 Цивільного кодексу України передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статей 1297, 1278 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із таких способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Як роз'яснено у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 вересня 2012 року № 10-1387/0/4-12 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» вбачається, що відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Відповідно до статті 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення (Постанова від 13 червня 2012 року № 6-54цс12). Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на ? вказаного житлового будинку. Зважаючи на встановлені обставини у справі та на підставі викладеного,

Outcome: approved