Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] , загальною площею 34,5 кв.м., житловою площею 17,9 кв.м., спільною власністю [PERSON] , ІПН [NUMBER] , та [PERSON] , ІПН [NUMBER] , в рівних частках, посилаючись на те, що вказана квартира придбана сторонами в зареєстрованому шлюбі, тому вона є спільною сумісною власністю подружжя та має бути поділена між сторонами в рівних частках. До судового засідання представник позивачки - адвокат Дікусар Р.М. не з`явився, повідомлявся, надав до суду заяву з проханням слухати справу у відсутність позивачка та її представника, позовні вимоги підтримав. Відповідач до судового засідання не з`явився, повідомлявся. Надав до суду заяву з проханням слухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] , перебувають у зареєстрованому шлюбу з 25.09.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу від 25.09.1993 року, актовий запис №323. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 25.07.1997 року [PERSON] купив квартиру [ADDRESS] та 30.07.1999 року зареєстрував право власності на неї в Одеському міжміському буро технічної інвентаризації. Норми статей\~60,\~69,\~70,\~71 СК України, на які позивач посилається в обґрунтування своїх вимог, не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки на час придбання вищезазначеної квартири 25.07.1997 року був чинним\~Кодекс про шлюб та сім`ю\~України. У п.5\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. №20\~роз`яснено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною частковою власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є, зокрема, майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність",\~ст. 22 Кодексу про шлюб та сім`ю\~України). Відповідно до\~ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю\~України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно\~ст.28 Кодексу про шлюб та сім`ю\~України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Відповідно до\~ст.29 Кодексу про шлюб та сім`ю\~України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов`язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] нажита подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, а тому вона є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки спірна квартира розташована в багатоквартирному жилому будинку її реальний поділ не вбачається можливим. Між сторонами відсутня згода щодо присудження квартири одній із сторін з присудженням іншій стороні грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на майно. При таких обставинах та враховуючи, що відповідачем позовні вимоги визнаються, суд вважає за можливе визнати за сторонами право власності за кожним на Ѕ ідеальної частини спірної квартири, залишивши майно у спільній частковій власності сторін, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі.

Outcome: approved