Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач [PERSON] організація «Садове товариство» МАСИВ ОЛЕНІВКА» звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON] про усунення перешкод в користуванні дорогою загального користування, знесення самочинно збудованого паркану та приведення земельної ділянки в стан, що існував до порушення, посилаючись на те, що відповідачка по справі [PERSON] є власницею трьох земельних ділянок за № 56-58, що розташовані на території [PERSON] організації «Садове товариство « МАСИВ ОЛЕНІВКА». Позивач зазначає, що [PERSON] організація «Садове товариство «МАСИВ ОЛЕНІВКА» є особою, що здійснює розпорядження земельними ділянками, що знаходяться на її території, вирішує питання організації охорони території, здійснює контроль за правилами внутрішнього розпорядку, здійснює контроль за дотриманням правил забудови такої території. Вказує, що з матеріалів викопіювання генерального плану «Садове товариство» МАСИВ ОЛЕНІВКА» земельні ділянки відповідачки проходять вздовж дороги загального користування. Зазначає, що стало відомо, що відповідач змінила межі своєї земельної ділянки збільшивши її за рахунок частини дороги земельного користування, винісши паркан на 0,36 м. на початок земельної ділянки з кадастровим номером 3222484200:03:003:5232 та поступово збільшила розміри земельної ділянки на 2,65 м. в кінці земельної ділянки з кадастровим номером 3222484200:03:003:5231, а також почала зводити на дорозі металевий паркан. 03.08.2015 р. позивач уклав з ТОВ «Гео-Сервіс Україна» договір № 25/1 на проведення землевпорядних робіт за зазначеними земельними ділянками. За результатами проведених робіт позивачу було передано зведений кадастровий план та схема накладки земельної ділянки громадянки [PERSON] на межі проїзду садового товариства «Оленівка», що розроблялася на підставі загальнодоступних матеріалів Публічної кадастрової карти та інформації, наданої Головою садового товариства «Оленівка». На цій схемі зазначено, що власником земельної ділянки [PERSON] встановлено паркан за межами земельної ділянки, визначеної Державним актом. Площа самозахопленої відповідачем земельної ділянки дороги загального користування складає 66 кв.м. Ця схема оформлялась із залученням сертифікованого спеціаліста-землевпорядника. Позивач наголошує, що самовільне захоплення відповідачем земельної ділянки - дороги загального користування, порушує права позивача та членів садового товариства щодо можливості вільного та безперешкодного користування такою дорогою. Крім того, згідно проведеної інженером-геодезистом з використанням спеціальних знань та пристроїв, на підставі договору № 17-08/15 від 17.08.2015 р. топографо-геодезичної зйомки самовільно захопленої відповідачем земельної ділянки, було встановлено, що перенісши паркан на територію дороги загального користування відповідачка фактично встановила паркан з бетонним фундаментом над лініями електропередачі. Зазначеними вище діями відповідач порушила Правила охорони електричних мереж щодо здійснення землевпорядних робіт в охоронній зоні ліній електропередачі. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд: зобовязати [PERSON] (01054, [ADDRESS]) привести земельну ділянку - дорогу загального користування в стан, який існував до порушення, шляхом знесення самочинно збудованого паркану встановленого на дорозі загального користування. Протягом розгляду справи представником позивача уточнювались позовні вимоги, остаточно представник позивача просив суд: зобовязати [PERSON] (01054, [ADDRESS]) привести земельну ділянку дорогу загального користування, що проходить вздовж меж земельних ділянок № 56-58 (згідно генплану с/т «Масив Оленівка»), за адресою: 08158, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, с/т « Масив Оленівка») в стан, який існував до порушення, шляхом знесення самочинно збудованого паркану встановленого на вказані дорозі загального користування. У грудні 2015 року третя особа [PERSON] звернулась з самостійними позовними вимогами до суду з позовом до [PERSON], третя особа: [PERSON] організація «Садове товариство» МАСИВ ОЛЕНІВКА» про усунення перешкод в користуванні засобом обліку електроенергії лічильником та дорогою загального користування та зобов»язання відповідача знести самочинно збудований паркан та приведення земельної ділянки в попередній стан, що існував до порушення, мотивуючи це тим, що він є членом ГО «Садове товариство «Масив Оленівка» та власником двох земельних ділянок за № 76 та № 77 (на яких знаходиться будинок [PERSON]І.), що розташовані напроти земельних ділянок, які належать [PERSON] (№ 56-58). Так, вказані земельні ділянки знаходяться через дорогу, один навпроти одного. Зазначає, що відповідач [PERSON] порушила його законні права та інтереси не лише щодо права безперешкодного користування дорогою, але й щодо права на безперешкодний доступ до показань спожитої [PERSON] електроенергії на лічильнику, що після встановлення паркану опинився на самовільно захопленій відповідачем території. Позивач [PERSON] вважає, що дії відповідача щодо встановлення паркану з бетонним фундаментом на дорозі загального користування, безпосередньо над кабелями електропередачі та обмеження вільного доступу до траси кабельних ліній, шафи з електролічильником та будівництва каналізаційного колодязя в межах охоронної зони кабельних ліній є порушенням вимог Правил користування електричною енергією, затверджених постановою НКРЕ від 31.07.1996 № 28 (із змінами), Правил охорони електричних мереж, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 № 209, Правил улаштування електроустановок, Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів, затверджених наказом Міністерства палива та енергетики України від 25.07.2006 № 258 (із змінами) та безпосереднім порушенням його прав щодо безперешкодного доступу до такого лічильника. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд: зобовязати [PERSON] (01054, [ADDRESS]) усунути перешкоди [PERSON] (04116, [ADDRESS], ідентифікаційний номер: 220830355) в праві вільного доступу до засобів обліку електричної енергії (лічильнику), що знаходиться за адресою: 08158, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, с/т «Масив Оленівка», шляхом відновлення дороги загального користування вздовж меж земельних ділянок № 56-58 (згідно генплану с/т «Масив Оленівка») в стан, що існував до будівництва паркану на такій дорозі та вигрібної яким (каналізаційного колодязя). Зобовязати [PERSON] (01054, [ADDRESS]) знести самочинно збудований бетонний паркан, що знаходиться за адресою: 08158, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, с/т « Масив Оленівка» та проходить вздовж меж земельних ділянок № 56-58 (згідно генплану с/т «Масив Оленівка») зі сторони дороги загального користування. Зобовязати [PERSON] (01054, [ADDRESS]) засипати вигрібну яму (каналізаційний колодязь), що викопана на дорозі загального користування, що знаходиться за адресою: 08158, Київська область, Києво-Святошинський район, с. Малютянка, с/т « Масив Оленівка» та проходить вздовж меж земельних ділянок № 56-58 (згідно генплану с/т «Масив Оленівка»). Представник позивача [PERSON] організації «Садове товариство» МАСИВ ОЛЕНІВКА» та третьої особи з самостійними позовними вимогами [PERSON] [PERSON] звернувся до суді із заявою про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомляла. Дослідивши матеріали справи, письмові докази, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] організації «Садове товариство «Оленівка» та третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову [PERSON] підлягаєють до задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановленихКонституцією Українита законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Статтею 13 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України), зазначено, що будь-яка особа не має права порушувати права іншої особи під час реалізації своїх прав та обовязків. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої\~статті 13 цього Кодексу. Як вбачається з положень ст.1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, яка відповідно до ч.1ст.9 Конституції України, п.1 ст.17 Закону України „Про міжнародні договори Україниє частиною національного законодавства, таст.41 Конституції Українита ст.ст.321,328 ЦК України, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном, право власності набувається із підстав не заборонених законом, зокрема правочинів. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні крім у випадках і в порядку, встановлених законом. Судом встановлено, що позивач [PERSON] організація «Садове товариство « МАСИВ ОЛЕНІВКА» є особою, що здійснює розпорядження земельними ділянками, що знаходяться на її території, вирішує питання організації охорони території, здійснює контроль за правилами внутрішнього розпорядку, здійснює контроль за дотриманням правил забудови такої території. Відповідно до п. 10 Статуту Садового товариства «МАСИВ ОЛЕНІВКА», передбачено, що основним завданням садового товариства є вирішення загальних питань з благоустрою територій, організації водопостачання, електрифікації, будівництву підїзних доріг, а також вирішення всіх інших питань товариства. Згідно ч. 4 ст. 35 ЗК України до земель загального користування садівницького товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами загального користування. У п. 7\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ»\~\~\~\~роз'яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення\~\~будь-яких порушень його права,\~\~навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Згідно роз'яснень, що викладені у абз. 2, 3 п. 11\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі»\~оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів (ч. 1\~ст. 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб. Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,1199, розташованої на території Малютянської сільської ради с/т «Оленівка». [PERSON] є членом ГО «Садове товариство «Масив Оленівка» та власником двох земельних ділянок за № 76 та № 77, що підтверджується копією рішення Агропромислового комітету Київської області від 10.04.1989р. за № 31-26-222; копію рішення виконавчого комітету Київської обласної ради народних депутатів від 18.04.1989 р. № 70; копію списку підприємств, установ і організацій, яким надаються земельні ділянки в постійне користування для розміщення колективних садів; копію рішення виконавчого комітету Малютянської селищної ради Києво- Святошинського району Київської області від 29.04.1998р. за № 8/1-89. Як вбачається із зведеного плану земельних ділянок, топографо-геодезичної зйомки земельної ділянки садового товариства «Оленівка» в межах Малютянської сільської ради Києво- Святошинського району Київської області, схеми накладки земельної ділянки громадянки [PERSON] на межі проїзду садового товариства «Оленівка», що складений ТОВ «ГЕО-СЕРВІС УКРАЇНА», власником земельної ділянки [PERSON] встановлено паркан за межами земельної ділянки, визначеної Державним актом. Площа самозахопленої відповідачем земельної ділянки дороги загального користування складає 66 кв.м. Так позивач [PERSON] зазначає, що відповідачем порушено його право на безперешкодний доступ до показань спожитої [PERSON] електроенергії на лічильнику, що після встановлення паркану опинився на самовільно захопленій відповідачем території. Як вбачається з [PERSON] з питань функціонування та реформування електроенергетичного сектора від 11.08.2015 р. № 32-03/01-1611 будівництво електричних мереж товариства здійснено в 1997 року відповідно до проекту розробленого кооперативом «Земля» при науково-дослідному інституті «Київземпроект». Проектом передбачено живлення усіх садових будинків членів товариства повітряними лініями напругою 0,4 кВ з улаштуванням повітряних уводів до будинків. Власник земельних ділянок № 56-58 побудував металевий паркан в охоронній зоні електричних мереж та здійснив винесення його в бік вул. на відстань 1,7 м. Внаслідок чого зазначена КЛ-0,4 кВ збірна шафа з електролічильником опинилась за парканом та на території відповідача. Відповідно до п. 2.3 Постанови Національної комісії з питань регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 року № 28\~«Про затвердження Правил користування електричною енергією», засоби обліку мають бути встановлені таким чином, щоб для контролю за обсягом споживання електричної енергії забезпечити технічну можливість безперешкодного доступу до засобів обліку. П. 10.1. Правил передбачає, що, споживачі електричної енергії мають право на доступ до встановлених поза межами об'єкта споживача розрахункових засобів обліку та інформації. Згідно з вимогами пункту 11.2 ДБН В.2.5-23:2010 «Проектування електрообладнання об'єктів цивільного призначення», затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 15 лютого 2010 № 64, розрахункові засоби обліку електричної енергії мають бути встановлені так, щоб для контролю за рівнем споживання електричної енергії забезпечити технічну та фізичну можливості безперешкодного доступу до них відповідальних працівників постачальника електричної енергії та споживача. Згідно з вимогами п.5 Правил охорони електричних мереж, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 04.03.1997 № 209, охоронні зони електричних мереж встановлюються уздовж підземних кабельних ліній електропередачі - у вигляді земельної ділянки, обмеженої вертикальними площинами, що віддалені по обидві сторони лінії від крайніх кабелів на відстань 1 метра. Таким чином суд достовірно встанволено, що дії відповідачки щодо встановлення паркану з бетонним фундаментом на дорозі загального користування, безпосередньо над кабелями електропередачі обмежує вільний доступу до траси кабельних ліній, шафи з електролічильником та будівництва каналізаційного колодязя в межах охоронної зони кабельних ліній є порушенням вимог прав [PERSON] щодо безперешкодного доступу до такого лічильника. Більш того суд звертає увагу на твердження позивача [PERSON] з приводу неодноразових звернень останнього до відповідача з проханням надати доступ до лічильника для зняття його показників та припинення здійснення будівництва паркану та вигрібної ями (каналізаційного колодязя), була отримана негативна відповідь . Статтею 10 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог\~ст.60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Відповідно дост. 14 Конституції Україниземля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і субєктами господарської діяльності виключно відповідно до закону. Згідно ч. 1 ст. 35, п. б) ч. 1ст. 81 Земельного кодексу Українигромадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність або на умовах оренди земельної ділянки для ведення індивідуального або колективного садівництва. Громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. У відповідності до положень ст.ст.316,319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно практики Європейського суду з прав людини «втручання у право на мирне володіння майном є сумісним з вимогами ст. 1 Першого протоколу, коли воно законне і не свавільне (див. рішення у справі «Ятрідіс проти Греції»(Iatridis v. Greece) [ВП], № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Зокрема, друге речення першого пункту дозволяє позбавлення майна лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів»/справа. Стаття 1 Протоколу № 1 дає змогу зробити висновок про те, що: власник володіє всією повнотою влади стосовно власного майна, може робити будь-які дії, які не заборонені законом і не порушують прав третіх осіб; право власності є абсолютним, отже, власнику протистоять будь-які треті особи (враховуючи державу), які в свою чергу повинні утримуватися від дій, що порушують права власника. Ця норма закріплює право власника на безперешкодне користування своїм майном. У такому контексті порушенням права власності особи буде вважатися і факт ненадання можливості користуватися своїм майном. За змістом ч. 1 та 2\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1\~ст. 78 Земельного кодексу України\~(далі -\~ЗК України) право власності на землю\~це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно п. «г» та «е» ч.1ст. 91 ЗК Українивласники земельних ділянокповинні дотримуватися правил добросусідства та не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. За змістом ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом способів. Також\~статею 126 Земельного кодексу України, встановлено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно доЗакону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Як зазначив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ у п. 33 постанови Пленуму № 5 від 07 лютого 2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення\~ст. 391 ЦК України, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не повязані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень ст.ст.391,396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Таким чином, проаналізувавши все вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем [PERSON] було неправомірно, самовільно, безпідставно змінено межі земельної ділянки за рахунок частини дороги загального користування винісши частину паркану на початок земельної ділянки, з кадастровим номером 3222484200:03:003:5232 та було незаконно встановлено металевий паркан з бетонним фундаментом. Вказані дії відповідача призвели до грубого порушення та посягання на право власності позивача [PERSON] у звязку з чим, права та інтереси останнього потребують захисту та відновлення. Позивачем були наданні достатні та належні докази у підтвердження факту порушення його прав та інтересів, в звязку з чим суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що відповідають реальним обставинам і знаходять своє підтвердження в матеріалах справи. В свою чергу, суд критично відноситься до пояснень наданих стороною відповідача, так як в сукупності зібранні та дослідженні докази під час слухання справи повністю спростовують позицію та доводи відповідача. Оцінюючи надані докази\~\~по справі на підставіст. 212 ЦПК Україниза своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] організація «Садове товариство» МАСИВ ОЛЕНІВКА», як особа, що здійснює контроль за правилами внутрішнього розпорядку та [PERSON] як власник вищезазначених земельних ділянок можуть вимагати усунення будь-яких порушень їхніх прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. (ч. 2, п. б ч. 3ст. 152 Земельного кодексу України(даліЗК України). Дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Стягненню з відповідача на користь позивачів підлягають витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.ст.\~13,\~15,\~16,\~321,\~391 Цивільного кодексу України, ст.ст.\~78,\~152 Земельного кодексу України, п. 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, ст.ст.\~3,\~4,\~10,\~15,\~60,\~61,\~209,\~212-215,\~218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

Outcome: approved