Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до Піщанського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх двох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що в зареєстрованому шлюбі з відповідачем перебуває з 21 жовтня 2010 року. Від спільного проживання мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що діти проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач по справі проживає окремо та добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, та у зв`язку з тим, що батьки рівні у своїх обов`язках щодо утримання дітей, з метою забезпечення належного рівня життя дітей, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в частці від його заробітку. Позивач [PERSON] в підготовче засідання 09 червня 2020 року, не з`явилася, проте від неї на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання 09 червня 2020 року, не з`явився, проте від нього на адресу суду надійшла заява, в якій він просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.1. ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В частині четвертій ст. 206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3 ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 21 жовтня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим відділом реєстрації актів уивільного стану Брусилівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с.5). Від спільного проживання сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.3) та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про анродження серії [NUMBER] (а.с.4). Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської селищної ради Піщанського району Вінницької області № №467 від 27 квітня 2020 року, [PERSON] , [INFO] , є жителем смт. Піщанка Вінницької області, проживає по [ADDRESS] , разом з матір`ю проживають діти: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] , (а.с.7). Відповідач по справі - батько дитини проживає окремо, добровільно коштів на утримання своїх неповнолітніх дітейне надає. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу батька або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, в тому числі, стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною першою ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В положеннях ст.184 СК України зазначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік», прожитковий мінімум дітей віком від дітей віком до 6 років з 1 січня 2020 року встановлено в розмірі 1779 гривень, а для дітей віком від 6 до 18 років в розмірі 2218 гривень. Згідно положень абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини (ч.2 ст. 179 СК України). Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Отже, враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей При визначенні способу стягнення аліментів, суд вважає, що він повинен бути визначений в в частці від заробітку відповідача, за вибором позивача, з яким проживають неповнолітні діти, в силу вимог ч.3 ст.181 СК України. На підставі викладеного, враховуючи беззаперечне визнання позовних вимог відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей у повному обсязі, та стягнення із відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліментів на утримання їхніх двох спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з дня звернення до суду з позовом і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, оскільки аліменти в даному розмірі будуть необхідними та достатніми для забезпечення потреб неповнолітніх дітей. При вирішенні питання про судові витрати суд бере до уваги норми ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, яка визначає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до вимог ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд, у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічні положення закріпленні в ч. 3 ст. 7 Закону України "Про судовий збір". У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволені в повному обсязі, відповідач позовні вимоги визнав на стадії підготовчого провадження, проте відповідно до ст.4, 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору при подачі до суду позову про стягнення аліментів, а тому у порядку ст.141 ЦПК України, враховуючи, ціну позову, яка у позовах про стягнення аліментів визначається сукупністю всіх виплат, але не більше ніж за шість місяців, має підстави стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі 840 гривень 80 копійок, у розмірі, який підлягав сплаті при зверненні з вказаним позовом до суду.

Outcome: approved