Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на її користь 68\~485,44 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 01.08.2013 року по 31.07. 2015 року. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона 05.01.2009 року була прийнята у ТОВ "ТНВ" по трудовому договору ведучим інженером з організації та нормування праці до економічного відділу. 01.07.2009 року її було переведено начальником бюро в економічному відділі до бюро нормування, організації та оплати праці. Наказом відповідача № 31-Т-к від 14.02.2013 року її було звільнено за ст. 40 п.1 КЗпП України, у звязку зі скороченням штату. При звільненні їй була нарахована заробітна плата за період з 01.04.2012 року по 19.02.2013 року в сумі 32348,82 гривень, однак розрахунок передбачений ст. 116 КЗпП України відповідач з нею не провів до теперішнього часу. В липні 2013 року нею було подано позовну заяву по стягненню середнього заробітку з ТОВ «Товари народного вжитку», але їй було відмовлено. З моменту відмовлення з 01.08.2013 року до 31.07.2015 року минуло 24 місяці. Отже стягненню підлягає середній заробіток за затримку виплати заборгованості по заробітній платі в сумі 68485,44 гривень. Позивачка в судовому засіданні просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по зарплаті за 23 місяці починаючи з 01.09.2013 року по 31.07.2015 року, оскільки рішення суду по справі № 320/7749/13-ц (2/320/2811/13) про відмову в задоволені позову було прийнято 21.08.2013 року, а вона помилково в позові зазначила дату рішення суду від 31.07.2013 року. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. В своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що позивач у день звільнення не працював та його звернень до відповідача щодо виплати належних йому сум не було. Крім того, згідно з постановою головного державного виконавця ВДВС Мелітопольського МРУЮ від 15.01.2013 року грошові кошти відповідача на усіх банківських рахунках було арештовано, а з 11.04.2013 року у касі підприємства, у зв'язку з чим, з цього моменту взагалі не було жодної можливості розраховуватися за фінансовими зобов'язаннями. Тобто, затримка з виплати заробітної плати сталася не з причини небажання роботодавця розрахуватись з робітником, а у зв'язку з наявністю об'єктивних обставин та скрутним фінансовим становищем. Тому відповідач вважає, що оскільки вина відповідача у затримці виплати заробітної плати позивачем не доведена, тому підстав для виплати компенсації немає, а тому і доводи позивача про сам факт неправомірності або незаконності дій відповідача є хибним. Крім того, 02.09.2013 року набрало чинності рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.08.2013 року по справі № 320/7749/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Товари народного вжитку» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Тобто, розрахунок позивачки обчислення середньої заробітної плати, що підлягає до стягненню відповідно до ст.117 КЗпП України є невірним,оскільки вона у позові вказала період з 01.08.2013 року, коли зазначене судове рішення ще не набрало законної сили. Вислухавши пояснення позивача, заперечення представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, згідно наказу № 140 від 05.01.2009 року [PERSON] прийнята на посаду ведучого інженера з організації та нормування праці до економічного відділу в Товариство з обмеженою відповідальністю «Товари народного вжитку». 01.07.2009 року її було переведено на посаду начальника бюро в економічному відділі до бюро нормування, організації та оплати праці вказаного підприємства, наказ № 26. 19.02.2013 року відповідно до наказу № 31-Т-к від14.02.2013 року [PERSON] звільнена відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України за скороченням штату, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-9). Після звільнення, позивачка отримала трудову книжку, але кінцевий розрахунок відповідач з нею не провів. На час звільнення позивачка мала отримати від Товариства заборгованість з заробітній платі за раніше відпрацьований час у сумі 32348,82 грн., що підтверджується довідкою (а.с. 10). Дані кошти виплачені позивачці, остаточний розрахунок проведений 10 серпня 2015 року. Щодо дати остаточного розрахунку відповідач не зперечував. 02.09.2013 року набрало чинності рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21.08.2013 року по справі № 320/7749/13-ц за позовом [PERSON] до ТОВ «Товари народного вжитку» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку. Яким в задоволенні позову [PERSON] було відмовлено у звязку з пропуском строку зверненя до суду з такими вимогами. Згідно пояснень позивачки, вона не була згодна з вищевказаним рішенням, однак, у той час в неї помер чоловік та вона не займалася оскарженням цього рішення з обєктивних причин. При зверненні до суду з даним позовом, позивачка посилається на рішення Конституційного суду України від 22.02.2012 року №4-рп/2012 яким офіційно розтлумачено ст. 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 237-1 цього Кодексу щодо визначення строку для звернення працівника до суду. Так, КСУ в своєму рішенні зазначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 КЗпП України у взаємозвязку з положеннями статей 116,117,237-1 цього Кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Таким чином, оскільки остаточний розрахунок з позивачкою був проведений 10 серпня 2015 року, позивачка у строк, передбачений законодавством, звернулася до суду з вимогою про стягнення з середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку. Суд не може погодитися з позицією представника відповідача, стосовно того, що у підприємства не було можливості здійснити розрахунок з працівниками по причині арешту рахунків підприємства та відсутності грошових коштів, оскільки відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 20 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. До того ж, заборгованість по сплаті позивачу заробітної плати виникла у підприємства ще з квітня 2012 року, а згідно заперечень представника відповідача вбачається, що арешт на рахунки ТОВ «ТНВ» був накладений тільки з січня 2013 року. Відповідно до ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно із ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. За ст.117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає при наявності у цьому вини роботодавця. Крім того, відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Порядок обчислення середньої заробітної плати визначений Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (далі Порядку), відповідно до п.2 якого, обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком (п.8 Порядку). Суд вважає, що розрахунок середньомісячної та середньоденної заробітної плати на час звільнення [PERSON], що складений позивачкою, відповідає вимогам встановленого Порядку обчислення, а тому правомірно застосований позивачкою при обчисленні належної їй до виплати компенсації. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. В межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позивачка має право на отримання компенсації за час затримки виплати розрахунку при звільненні, починаючи з 01 вересня 2013 року по 31 липня 2015 року, як просить позивачка в судовому засіданні, оскільки ці вимоги обґрунтовані та відповідають вимогам діючого законодавства. Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає 65\~631,88 гривень за 23 місяця затримки розрахунку, відповідно до розрахунку: 2853,56 грн.(середньомісячна з/пл.) х 23 місяця = 65\~631,88 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved