Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про надання дозволу на виїзд дитини за межі України без згоди батька, третя особа Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, який 01 липня 2019 року нею було уточнено. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. Від фактичних шлюбних відносин мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . З червня 2016 року вони разом з відповідачем не мешкають. На даний час вона має намір вивезти малолітнього сина до Італійської Республіки, де мешкає його бабуся, оскільки вона має для цього матеріальну можливість і вважає, що це буде відповідати інтересам сина. Вона позбавлена можливості отримати згоду відповідача на тимчасовий вивіз дитини за кордон без його згоди і супроводу. Просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , за межі України без згоди і супроводу його батька [PERSON] , до Італійської Республіки з 03 січня 2020 року по [INFO]. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився надавши заяву з проханням розглянути справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника служби. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] народився [INFO] , в графі батьки зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . З довідки ДНЗ №160 від 8 серпня 2018 року № 112 вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує заклад дошкільної освіти № 160 «Джерельце» з 01 серпня 2018 по теперішній час. Батька дитини, [PERSON] , працівники закладу жодного разу не бачили. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Згідно ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст. 3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. За правилами, передбаченими пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а також визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл на виїзд її сина в її супроводі без згоди його батька на період з 03 січня 2020 року по 31 січня 2020 оку до Італійської Республіки.

Outcome: approved