Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

До суду 07.08.2019 року надійшла позовна заява Об`єднаної територіальної громади м. Лиман, в інтересах якої діє Лиманська міська рада Донецької області, до [PERSON] , третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Відділ державної реєстрації при Виконавчому комітеті Лиманської міської ради Донецької області, про скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Представник позивача Об`єднаної територіальної громади м. Лиман, в інтересах якої діє Лиманська міська рада Донецької області, для участі в судовому засіданні не прибув, суду надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі, на позовних вимогах наполягає та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справу, для участі в судовому засіданні не прибув, надав суду заяву, в якій позов визнав та просить справу розлянути без його участі. Представник третьої особи Відділу державної реєстрації при Виконавчому комітеті Лиманської міської ради Донецької області, для участі в судовому засіданні не прибув, суду надав заяву, в якій просить справу розглянути без його участі. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, приходить до наступних висновків. Згідно зі ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з положеннями ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Приписами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950 року) встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених нею вимог; учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ст. 48 ЦПК України). Сторони користуються рівними процесуальними правами, в тому числі відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника (ч.1 ст. 58 ЦПК України). Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у разі визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 13.08.2018 року визнано недійсним договір оренди № 69/12 на земельні ділянки, з кадастровими номерами: № 1413300000:06:000:1012, № 1413300000:06:000:1013, № 1413300000:06:000:1014, № 1413300000:06:000:1015, № 1413300000:06:000:1016, №1413300000:06:000:1017, № 1413300000:06:000:1018, № 1413300000:06:000:1019, № 1413300000:06:000:1020, загальною площею 222,1179 га, розташованих за межами населених пунктів на території колишньої Краснолиманської міської ради Донецької області, укладений 29.03.2013 між Краснолиманською міською радою в особі міського голови Перебийноса Леоніда Григоровича (як орендодавцем) та громадянином [PERSON] (як орендарем), зареєстрований в Державному реєстрі за № 597236; № 598521; № 599204; № 599960; № 600790; № 601466; № 602523; № 603177; № 603685. Вказане рішення набрало законної сили 06.12.2018 рокуі є обов`язковим для виконання згідно зі ст. 129-1 Конституції України, ст. 18 ЦПК України (а.с. 31-48). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зазначеним судовим рішенням встановлено, що рішенням Краснолиманської міської ради від 15.11.2012 року № 6/19-1897 «Про затвердження проектів землеустрою…» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянину [PERSON] для ведення фермерського господарства на території Краснолиманської міської ради (за межами населених пунктів). Передано в оренду громадянину [PERSON] в оренду строком на 49 років земельні ділянки з кадастровим номерами № 1413300000:06:000:1012,№ 1413300000:06:000:1013,№ 1413300000:06:000:1014,№ 1413300000:06:000:1015, № 1413300000:06:000:1016, № 1413300000:06:000:1017, № 1413300000:06:000:1018, № 1413300000:06:000:1019, № 1413300000:06:000:1020. Рекомендовано оформити договори оренди на земельні ділянки згідно діючого законодавства. 29.03.2013 між Краснолиманською міською радою в особі міського голови Перебийніс Леоніда Григоровича (як орендодавцем) та громадянином [PERSON] (як орендарем), укладено договір оренди земельної ділянки з кадастровим номерами № 1413300000:06:000:1012 площею 33,6739 га, із них в зоні дії обмежень та сервітутів - 3,2995 га; № 1413300000:06:000:1013 площею 9,8129 га; № 1413300000:06:000:1014 площею 54,5795 га; № 1413300000:06:000:1015площею 34,8744 га; № 1413300000:06:000:1016 площею 5,7355 га; № 1413300000:06:000:1017 площею 19,1997 га; № 1413300000:06:000:1018 площею 30,8495 га, із них в зоні дії обмежень та сервітутів 1,9007 га; № 1413300000:06:000:1019 площею 1,7014 га; № № 1413300000:06:000:1020 площею 31,6911 га, розташованої на території Краснолиманської міської ради за межами населеного пункту (т.1, а.с.19-21), зареєстрований в Державному реєстрі за № 597236; № 598521; № 599204; № 599960; № 600790; № 601466; № 602523; № 603177; № 603685. Суд звертає увагу на ту обставину, що у зв`язку із набранням законної сили судовим рішенням від 13.08.2018 року про визнання недійсним договору оренди земельних ділянок відомості про зміну речових прав на зазначені об`єкти нерухомоості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не вносились. Реєстрація права оренди за відповідачем порушує права позивача як власника вказаних земельних ділянок. Позивач є власником вказаних земельних ділянок. Представник позивача вважає, що визнання недійсним договору оренди земельних ділянок № 69/12 вказаним рішенням суду та застосування наслідків недійсності правочинів є підставою для того, щоб державна реєстрація права оренди на земельні ділянки за [PERSON] була скасована. Частиною 1 ст. 216 ЦК України визначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Відповідно до частини 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Зазначене відповідає положенням підпункту 6 пункту 2 частини 1 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою визначено, що державній реєстрації прав підлягають право постійного користування та право оренди (суборенди) земельної ділянки. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Частиною 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно зі ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування збитків. Захист прав громадян і юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ст. 153 Земельного кодексу України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. З огляду на визнання відповідачем позову, суд вбачає наявність законних підстав для скасування рішень про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, ухвалює рішення про задоволення позову. З урахуванням положень п. 1 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», визнання недійсним договору оренди землі виключає можливість здійснення державної реєстрації права оренди землі на його підставі, внаслідок чого вимога Об`єднаної територіальної громади, в інтересах якої Лиманська міська рада Донецької області, про скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень підлягає задоволенню. Позивачем при зверненні до суду з позовом сплачено судовий збір у розмірі 1921,00 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 555 від 06.08.2019 року (а.с.2). Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що судом позов задоволений повністю, з відповідача [PERSON] на користь Об`єднаної територіальної громади в особі Лиманської міської ради Донецької області підлягають стягненню витрати щодо сплати судового збору в розмірі 1921,00 грн.. На підставі наведеного,

Outcome: approved