Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що з 18 вересня 1999 року по 19 травня 2006 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Від шлюбу в них народився син - [PERSON] , [INFO] . На даний час дитина є повнолітньою та продовжує навчатися в КЗ «Чернігівський фаховий музичний коледж ім. Л. М. Ревуцького» на денній формі навчання, тому не має змоги влаштуватися на роботу та мати самостійний заробіток. Просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який продовжує навчання, в розмірі 2 500 грн. щомісяця, починаючи з дати подання позову та до досягнення ним 23 років за умови продовження навчання. Ухвалою судді Куликівського районного суду Чернігівської області від 30 вересня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін; визначено сторонам строк для подачі заяв по суті справи. У судове засідання позивач не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву про проведення судового засідання без її участі, позов підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. На підставі ст. 280, 281 ЦПК України судом вирішено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення Згідно з вимогами ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до змісту ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Згідно з ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, в ч.1 якої вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів враховуються такі доходи платника аліментів як: основна заробітна плата, усі види доплат і надбавок до заробітної плати, премії та винагороди, пенсії, стипендії, допомоги по безробіттю, дивіденди та інші доходи, що передбачені Постановою Кабінету Міністрів України від 26 лютого 1993 р. №146 "Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб". Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до п.20 роз`яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на повнолітніх дітей суд враховує такі обставини: стан здоров`я та матеріальне становище повнолітніх дочки, сина; стан здоров`я й матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дітьми; інші обставини, що мають істотне значення. В суді встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 18 вересня 1999 року. Вказаний шлюб було розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів Відділом реєстрації актів цивільного стану Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за № 31 від 19 травня 2006 року (а.с.13-14). Від шлюбу сторони мають спільну повнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Згідно з довідкою Куликівської селищної ради від 14.07.2021 року № 1382, [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS] , та має такий склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] та дочка - [PERSON] (а.с. 15). Згідно з довідкою КЗ «Чернігівський фаховий музичний коледж ім. Л. М. Ревуцького» [PERSON] навчається на ІV курсі Комунального закладу «Чернігівський фаховий музичний коледж ім. Л. М. Ревуцького» Чернігівської обласної ради за денною формою навчання з 01.09.2018 року по 30.06.2022 року (а.с. 16). Таким чином, [PERSON] є повнолітнім, але у зв`язку з навчанням не може забезпечувати себе матеріально та потребує матеріальної допомоги з боку батьків. Суд вважає за можливе визначити до стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 2 500 грн. щомісячно, з урахуванням того, що як він, так і позивачка в рівній мірі зобов`язані забезпечити повнолітній дитині належні умови для продовження навчання. При цьому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України суд враховує, що [PERSON] не надав відомостей про стан свого здоров`я, про матеріальний стан та про наявність інших утриманців. Таким чином, суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати аліментів. В порядку п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду про стягнення аліментів. Таким чином, відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Відповідно до ст.ст. 198- 201 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved