Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

До Новоайдарського районного суду з позовом звернулась [PERSON] про втрату права користування житловим приміщенням [PERSON] Свої вимоги [PERSON] мотивує тим, що відповідно до договору дарування домоволодіння, від 02 серпня 2004 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 серпня 2004 року вона є власником будинку по вул. Кірова,81, смт. Новоайдар, Луганської області. 12 червня 2012 року Новоайдарським районним судом Луганської області було розірвано шлюб між нею та [PERSON] Перед цим [PERSON] подарував їй домоволодіння №81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар, Луганської області. Зареєстрований відповідач за адресою Луганська область, Новоайдарський район, смт. Новоайдар вул. Кірова, 81. [PERSON] як власник будинку не бажає бачити [PERSON] у себе в будинку, який вимагає щоб вона впустила його у своє домоволодіння у звязку з тим, що [PERSON] зареєстрований за даною адресою. Зважаючи на вищевказане позивач звернулась до суду з даним позовом. [PERSON] звернувся до Новоайдарського районного суду з зустрічним позовом до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення в домоволодіння Свої вимоги мотивує тим, що він та [PERSON] знаходились у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано у 2012 році, мешкали в будинку №81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар, який належав йому на праві приватної власності. 02 серпня 2004 року він подарував [PERSON] зазначений будинок, та фактично вони проживали до січня 2014 року. В січні 2014 року [PERSON] потрапив до лікарні та після виписки в лютому 2014 року приїхав додому, але [PERSON] відмовилась впускати його до домоволодіння, мотивуючи це його хворобою. [PERSON] змушений був винаймати житло, у звязку з тим, що не має іншого місця проживання, єдине його законне житло, це будинок [PERSON], який має достатньо місця для проживання всіх осіб, які зареєстровані за вказаною адресою, крім того власник будинку не мешкає в ньому більше року, здає будинок іншим особам. З цих підстав просить суд зустрічний позов задовольнити та вселити його зобовязавши [PERSON] не чинити перешкод в користуванні ним вказаним домоволодінням. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги про втрату права на користування житловим приміщенням підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічний позов [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в квартиру не визнали та просять суд відмовити у\~\~задоволенні. В судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги [PERSON] про втрату права на користування житловим приміщенням не визнав та просив суд відмовити у їх задоволенні. Уточнив позовні вимоги за зустрічним позовом, виключивши з нього вимогу про стягнення витрат по сплаті судового збору. Уточнену зустрічну позовну заяву підтримав повністю, просить суд її задовольнити та усунути перешкоди [PERSON] в користуванні житлом та вселенні в домоволодіння № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар та зобов'язати [PERSON] не чинити перешкод у користуванні вказаною квартирою, з підстав, викладених у позовній заяві. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивача та відповідача знає близько 10 років. Вказала, що [PERSON] не перешкоджала [PERSON] проживати в домоволодіння № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар. Приблизно 6 років [PERSON] за вказаною адресою не проживає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що з позивачем та відповідачем знайома. Сторони проживали разом в домоволодінні № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар до 2004 року. Зазначила, що [PERSON] не виганяла з дому та не перешкоджала [PERSON] проживати у вказаному домоволодінні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] з 2005 року з [PERSON] не проживав, їздив на заробітки та проживав у друзів. Зазначила, що [PERSON] не перешкоджала [PERSON] проживати у домоволодінні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] з 2005 року з [PERSON] не проживав, заходив лише за продуктами. Зазначила, що [PERSON] не перешкоджала [PERSON] проживати у домоволодінні. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її сином. Він проживав за адресою: [INFO] до 2014 року. В 2014 році він захворів і після лікування [PERSON] не пускає його до вказаного домоволодіння. Іншого житла в сина немає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що сторони проживали разом в домоволодінні № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар до 2004 року. Чому зараз [PERSON] не проживає за вказаною адресою йому не відомо. Заслухавши учасників судового процесу, свідків, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про втрату права на користування приміщенням, не підлягає до задоволення, а зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення в домоволодіння, підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2002 року. [PERSON] є власником домоволодіння № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар на підставі договору дарування будинку ВВК №401811 посвідченого приватним нотаріусом Новоайдарського районного нотаріального округу [PERSON] від 02 серпня 2004 року №548. Дана обставина підтверджується дослідженою в судовому засіданні ксерокопією договору дарування квартири ВВК №401811, посвідченої приватним нотаріусом Новоайдарського нотаріального округу [PERSON] від 02 серпня 2004 року №548 з якої вбачається, що [PERSON] подарував, а [PERSON] безоплатно прийняв у дар домоволодіння. В домоволодінні за № 81 по вул. Кірова, смт. Новоайдар [PERSON], до здійснення правочину дарування мешкав як власник будинку, а потім , як член сім'ї - чоловік власника за її згодою, за цією адресою зареєстрований по теперішній час. Вказані обставини підтверджуються дослідженим в судовому засіданні паспортом ЕН 968319 виданого Новоайдарським РВ УМВС. 23 січня 2014 року у [PERSON] стався інсульт та він перебував на лікуванні до 14 лютого 2014 року, після повернення [PERSON] не впустила до домоволодіння [PERSON] Є В. З цього часу [PERSON] змушений тимчасово проживати в будинку, який він винаймає, з матірю по вул. Кірова, смт Новоайдар, оскільки [PERSON] являється інвалідом першої групи, не мав можливості постійно наполягати на вселенні. Рішенням Новоайдарського районного суду від 12 червня 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що правовідносини які виникли між сторонами у справі не передбачені зазначеними нормами закону на які посилається [PERSON], а саме ст.ст. 71,72 ЖК України,ст.ст. 391, 405 ЦК України, тому не можуть бути застосовані до зазначених правовідносин. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України\~член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При проживанні [PERSON] в будинку за реєстрації у нього будь-яких інших домовленостей між ним та власником житла не було. Отже, вимоги 71,72 ЖК України ст.405 ЦК України\~слід застосовувати саме до членів сім'ї за якими зберігається право користування житловим приміщенням, яке не належить йому на праві власності, за умови відсутності такого користувача в ньому не більше року, а не до бувших членів сім'ї. Як встановлено в судовому засіданні шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Новоайдарського суду Луганської області від 12 червня 2012 року. З вступом вказаного рішення в законну силу [PERSON] не є членами сім'ї власника квартири , тому не може бути виселена з спірного житла на підставі 71,72 ЖК України ст.405 ЦК України. Крім того, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований через ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", оскільки зазначена правова норма містить виключний перелік підстав для зняття особи з реєстрації місця проживання, а саме: заява особи, запит органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточне рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтво про смерть, тому заявлені на підставі ст. 391 ЦК України\~позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття особи з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст.391 ЦК України\~власник майна має права вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Водночас, відповідно до\~ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, вирішення питання про зняття особи із реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.71,72,\~116,156 ЖК України, ст.405 ЦК України). Така правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57 цс 11, що відповідно до\~ст.360-7 ЦПК України\~рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідності із рішенням Верховного суду України. Тому з цих підстав позов [PERSON] до [PERSON] про втрату права на користування житловим приміщенням, не підлягає до задоволення. Натомість, відповідно до ст.9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як в\~\~порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України\~до членів\~\~сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно\~\~проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України\~якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті,перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні,вони мають такі ж права і обов'язки,як наймач та члени його сім'ї. Частиною 1\~статті 383 ЦК України\~передбачено, що власник жилого будинку, квартири, має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї та інших осіб. Аналогічне право міститься в ст.150 ЖК України, відповідно до якої громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку) квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.1\~ст.156 ЖК України\~члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку ( квартирою), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Частиною четвертою вказаної статті встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Вказані обставини свідчать про те, що [PERSON] порушує права [PERSON], як колишнього члена сім'ї власника квартири щодо володіння та користування житлом. Будучи членом сім'ї власника квартири. Будь-яких угод про порядок користування квартирою при проживанні [PERSON] не мало місця. Припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавило [PERSON] права користування спірною квартирою. Тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення в квартиру є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved