Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-07 00:00:00

Відповідач у справі [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідач припинив приймати участь у вихованні дитини, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує йому необхідного харчування, не спілкується з ним, не виявляє жодного інтересу до його особистого життя, не створює умов для отримання ним освіти. Оскільки батько не цікавиться дитиною, його потребами та розвитком, позивач - мати малолітнього [PERSON] із позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав звернулася до суду. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позов підтримав, посилаючись на підстави, зазначені у позовній заяві. Зокрема, представник позивача суду пояснив, що відповідач, перебуваючи в шлюбі з позивачем допускав протиправну поведінку, що стало підставою для припинення з 2009 року подружніх стосунків. З цього моменту було припинено й спілкування відповідача із сином [PERSON], надання допомоги на його утримання. Біля п'яти років позивач проживає (в даний час уже зареєстровано шлюб) із [PERSON], якого малолітній син позивача сприймає як батька і який має бажання усиновити дитину своєї дружини, вивезти його на лікування до Німеччини. Відповідач [PERSON] у попереднє судове засідання на 17 листопада 2014 року та судове засідання 24 листопада 2014 року не з'явився. Судові повістки повернулись з відміткою, що адресат за зазначеною адресою в с. Немерче Мурованокуриловецького району не проживає. Відповідно до ч. 9 ст. 110 ЦПК України, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, предявляються за місцем знаходження майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи). Як слідує із довідки завідувача Мурованокуриловецьким РС УДМС України у Вінницькій області (а.с. 70), [PERSON] 07.08.2013 року знято з реєстрації в с. Немерче Мурованокуриловецького району у м. Вінницю. З інформації директора Державної міграційної служби України департаменту з питань громадянства, реєстрації та роботи з громадянами (а.с. 101) слідує, що за інформацією, наданою територіальними органами ДМС (окрім АР Крим, м. Севастополя, Луганської та Донецької областей), [PERSON] на сьогодні зареєстрованим на території України не значиться. У судове засідання на 08 грудня 2014 року [PERSON] викликався через оголошення в газеті «Вінниччина» № 93 від 28.11.2014 року (а.с. 109). Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення в пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Судом на підставі ч. 4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи. Представник комісії з питань захисту прав дитини при Томашпільській районній державній адміністрації у судове засідання не з'явився, направивши до суду лише висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо малолітнього сина [PERSON] (а.с. 90). Розглянувши справу в судовому засіданні, дослідивши та оцінивши навні у матеріалах справи докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. 11 серпня 2003 року позивач зареєструвала шлюб з [PERSON] (а.с. 14), який було припинено 03 січня 2010 року (а.с. 15) на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 21 грудня 2009 року. Зі свідоцтва про народження (а.с. 17) слідує, що [PERSON] -батько малолітнього [PERSON], [INFO]. Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що [PERSON] з 2009 року припинив приймати участь у вихованні дитини, ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо малолітнього сина [PERSON], не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує йому необхідного харчування, медичного догляду, не спілкується з ним, не відвідує його, не займається його вихованням, не виявляє жодного інтересу до його особистого життя, внутрішнього світу, не створює умов для отримання ним освіти, не сплачує аліменти на його утримання. Такі факти стверджуються рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 25 грудня 2009 року про стягнення аліментів (а.с. 18) яке набрало чинності 05.01.2010 року, заочним рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 10 жовтня 2011 року про збільшення розміру стягнення аліментів (а.с. 19), постановою про відкриття виконавчого провадження (а.с. 25), вимогою державного виконавця про явку до ВДВС (а.с. 27), довідкою про неотримання аліментів від 29.09.2011 року (а.с. 29), довідкою-розрахунком заборгованості по виплаті аліментів [PERSON] (а.с. 30-31), характеристикою навчально-виховного комплексу Томашпільська ЗОШ 1-3 ступенів -гімназія (а.с. 24). Крім того, із медичної картки амбулаторного хворого [PERSON] (а.с.36), рішення Вінницької обласної дитячої клінічної лікарні Лікарсько-консультативної комісії при ВОДКЛ від 14.07.2011 року (а.с. 38), форми індивідуальної програми реабілітації дитини-інваліда, що видається лікарсько-консультативними комісіями лікувально-профілактичних закладів (а.с. 39-40) стверджується, що [PERSON] поставлено діагноз - «вроджений вивих стегон, консервативно лікований, асептичний некроз голівки лівого стегна, шийки лівого стегна. Вкорочення лівої ноги - 2 см. з порушенням функції ходи». [PERSON] надано державну соціальну допомогу терміном на 5 років та програму індивідуальної реабілітації дитини-інваліда, відповідно до якої рекомендовано стаціонарне лікування в ВОДКЛ 2 рази в рік, профільне - 1 раз у рік, лікувальний масаж м'язів спини, рук, ніг (стоп), періодичні курси ЛФК, звільнення з занять фізкультури за місцем навчання, обмеження фізичних навантажень, протезні вироби: косок під ліву ногу 2 см. Вищеперераховані обставини, дають підстави стверджувати, що перевірки стану здоров'я дитини та відповідні їм призначення, свідчать про постійну турботу матері про здоров'я дитини, її фізичний розвиток, постійне виконання всіх рекомендацій лікаря, аби дитина була забезпечена всім необхідним для її нормального фізичного та психічного розвитку. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема, свідоцтва про шлюб (а.с. 46) [PERSON] 18 червня 2013 року зареєструвала шлюб з [PERSON], громадянином Федеративної республіки Німеччина, несудимим (а.с. 48, 50). Як стверджує представник позивача у судовому засіданні, після позбавлення батьківських прав [PERSON] дитина буде проживати у повноцінній сім'ї, оскільки [PERSON] у подальшому бажає усиновити дитину, що в свою чергу сприятиме його повному всебічному фізичному та духовному розвитку, підготовці до самостійного життя. Подружжя [PERSON] планують виїзд на ПМП до Німеччини, планують там лікування малолітнього [PERSON]. Актом обстеження житлово-побутових умов проживання дитини від 29 липня 2014 року (а.с. 21-22) стверджується, що родина веде спосіб життя, який відповідає морально-етичним нормам суспільства, належно виховують дитину, стежать за його розвитком та здоров'ям, у сім'ї нормальні взаємовідносини, скарг з боку сусідів та зауважень не було, у будинку, де проживає дитина, є окрема кімната для її відпочинку та навчання. Орган опіки та піклування Томашпільської районної державної адміністрації 23 жовтня 2014 року (а.с. 90), розглянувши заяву [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON], прийшов до висновку, що той злісно і тривалий час ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до малолітньої дитини, не цікавиться його навчанням та здоров'ям, не надає йому моральної та матеріальної допомоги, а тому прийняв рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Таким чином, вищенаведеними доказами стверджено, що відповідач [PERSON], свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON], у зв'язку з чим він позбавлений його батьківської опіки, любові і турботи. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вищевказаної постанови Пленуму передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У п. 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1 ст. 155 СК України), а ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4 ст. 155 СК України). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи, що відповідач після розлучення не приймає участі у вихованні дитини, не проявляє інтересу до здоров'я дитини та її потреб, не сплачує аліменти на її утримання, суд, з урахуванням обставин, встановлених у судовому засіданні про тривале невиконання відповідачем батьківських обов'язків щодо сина [PERSON], прав дитини на належне батьківське виховання, її інтересів та на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, приходить до висновку, що [PERSON] має бути позбавлений батьківських прав щодо свого малолітнього сина [PERSON]. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок (а.с. 1) судового збору, які мають бути стягнуті з відповідача [PERSON]

Outcome: approved