Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

В лютому 2021 року позивач [PERSON] звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про зменшення розміру стягнутих аліментів, мотивуючи тим, що заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2019 року з нього на утримання сина [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі 2500 грн. щомісячно до досягнення повноліття дитини. Він не відмовляється від сплати аліментів, однак згоден сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. Вважає, що слід зменшити суму аліментів, стягнутих з нього з нього заочним рішенням суду, враховуючи його стан здоров`я. Він переніс декілька операцій на корі головного мозку, після яких йому вставлена титанова пластина на голові. Після одержання травми, операцій його стан здоров`я такий, що потребує постійного, щоденного прийому медпрепаратів, вартість яких надто висока. Тільки внаслідок допомоги його батьків були сплачені кошти на операції та на придбання ліків. Його комісією МСЕК визнано непрацездатним, інвалідом 2 групи безстроково, що підтверджується відповідною довідкою МСЕК від 30.10.2019 року № 498313 та пенсійним посвідченням. Він не спроможний сплачувати по 2500 грн. аліменти на утримання сина при одержанні пенсії 2580 грн. в 2019 році і в 2020 році 2824,80 грн. Просив суд зменшити розмір стягнутих з нього заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2019 року аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до 1500 грн., врахувавши його стан здоров`я, інвалідність 2 групи та матеріальне становище ( а. с. 1-3 ). Ухвалою судді від 22 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням ( викликом ) сторін ( а. с. 19-20 ). В судове засідання позивач не з`явився, надав до суду заяву, яка отримана судом 15.06.2021 року за вх. № 27907, в якій просив справу розглянути у його відсутність, наполягав на задоволенні позовних вимог та у разі неявки відповідача в судове засідання не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення. З зазначеного поштового повідомлення вбачається, що [PERSON] отримала судову повістку про слухання справи в Білоцерківському міськрайонному суді 25.06.2021 року особисто 07.06.2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Заяв та клопотань від відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача з боку останньої. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки сторони в судове засідання не з`явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 25.06.2021 року постановлено провести розгляд даної цивільної справи в заочному порядку. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2019 року ухвалено стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі 2500 грн, щомісячно, яка підлягає індексації відповідно до Закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05.07.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з [PERSON] в дохід держави 768,40 грн. Зазначене судове рішення набрало законної сили 12.11.2019 року. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач [PERSON] просить суд зменшити стягнення з нього аліментів з 2500 грн. до 1500 грн. на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] враховуючи врахувавши його стан здоров`я, інвалідність 2 групи та матеріальне становище. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення Відповідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Аналогічне роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, надане судам Пленумом Верховного Суду України в абз. 3 п. 17 Постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15 травня 2006 року. Згідно з ч. 1 ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому, для збільшення чи зменшення розміру аліментів достатньо хоча б однієї із вказаних обставин. Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а)шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б)шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення такі убік покращення. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснює, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Враховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із погіршенням матеріального становища платника аліментів, останній може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Таким чином, за наявності відповідних обставин, батько дитини може подати до суду заяву про зменшення розміру аліментів. Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів одержувач аліментів може звернутися до суду із заявою про збільшення їх розміру. Значне погіршення матеріального становища платника може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів - але ці обставини підлягають доказуванню. Відповідного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 липня 2019 року, справа № 415/4386/16-ц, провадження № 61-21056св18. Отже, мотивуючи неможливістю сплачувати аліменти визначені судом рішенням від 11.10.2019 року у розмірі 2500 гривень, позивач посилався на стан здоров`я, його інвалідність та матеріальне становище. Так, в матеріалах справи міститься довідка до акта огляду МСЕК від 30.10.2019 року, якою [PERSON] встановлено 2 група інвалідності безстроково ( а. с. 6 ). З виписки № 2808 із медичної картки стаціонарного хворого неврологічного відділення вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебував на стаціонарному лікуванні з діагнозом: Наслідки ЗЧИТ з переломом кісток склепіння, основи черепу, забоєм головного мозку, травматичним епідуральним крововиливом. Операція 07.04.2018 року - резекційна декомпресивна краніоектомія, видалення епідурального крововиливу. Дефект черепа 13х12 см. Операція краніопластика 25.07.2018 року в вигляді посттравматичної енцефалопатії ІІ ст. з церебрастенічним синдромом, лівобічною пірамідною недостатністю, синдром трепанованого черепа, частими цефалгіями, вестибуло-атактичними порушеннями, лікворо-гіпертензійними розладами ( а. с. 9 ). З довідки про доходи № 844 від 08.09.2020 року, виданої Головним управлінням Пенсійного фонду України в Чернігівській області пенсіонеру [PERSON] вбачається, що сума пенсії останнього за період з 01.01.2018 року по 21.08.2020 року склала 48 851,37 гривень ( а. с. 10 ). В лютому 2019 року пенсія позивача склала - 1499,67 грн., з березня 2019 року по червень 2019 року щомісячна пенсія позивача становила - 2470,05 грн., з липня 2019 року по листопад 2019 року - 2580,60 грн., з грудня 2019 року по червень 2020 року - 2702,70 грн., за липень та серпень 2020 року пенсія становила 2824,80 грн. Зазначене, не було враховано при ухвалені заочного рішення від 11.10.2019 року про стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 2500 грн., щомісячно, оскільки розгляд справи відбувся в заочному порядку за відсутності останнього. Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16.12.2020 року заява [PERSON] про перегляд заочного рішення залишена без задоволення ( а. с. 8 ). На думку суду, в даній справі наявні докази, які дають підстави для зменшення встановленого за попереднім рішенням суду розміру аліментів. Слід зазначити, що Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Верховний Суд України в постанові від 05 лютого 2014 року в справі №6-143цс13 дійшов висновку, що з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна-розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Положення статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» зазначають: кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Враховуючи матеріальний стан позивача, наявність інвалідності ІІ групи, яка встановлена останньому безстроково 30.10.2019 року, яким протипоказано значне та помірне фізичне навантаження, психоемоційне напруження, робота в умовах різних перепадів температури, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 192 СК України, заявлені позивачем вимоги задовольнити повністю, змінивши розмір аліментів, стягуваних на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі з 2 500 гривень на 1 500 гривень, щомісяця, яка підлягає індексації відповідно до Закону, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд вважає за необхідне визначити, що починаючи з дня набрання рішенням законної сили у даній справі, слід припинити стягнення аліментів на підставі рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2019 року у справі № 357/7362/19 (провадження №2/357/3414/19). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved