Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-15 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із вказаним позовом. В обґрунтування позову зазначили, що 17.11.1995 року вони уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] з [PERSON], [PERSON], [PERSON] Договір був укладений на товарній біржі «Хортиця» і зареєстрований в органах БТІ. Всі умови договору були сторонами виконані, нотаріально договір посвідчений не був. На даний час у них виникла необхідність розпорядитись квартирою, чого вони не можуть зробити внаслідок того, що договір не був посвідчений нотаріально. Просили суд визнати договір купівлі-продажу дійсним, визнати за ними право власності на квартиру. В судове засідання позивачі не з'явились, але до суду надійшла заява, в якій вони проти розгляду справи за їх відсутністю не заперечують, позовні вимоги про визнання права власності на квартиру і визнання договору купівлі-продажу дійсним підтримують. В судове засідання відповідачі [PERSON], [PERSON] не з'явились, але до суду надійшла заява, в якій він проти розгляду справи без їх участі не заперечують, визнають позовні вимоги позивачів. Представник третьої особи універсальна біржа «Хортиця» в судове засідання не з'явився, був повідомлений про час та місце розгляду справи. На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України суд розглядає заяву за відсутністю сторін. Вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 17.11.1995 року Універсальною біржею «Хортиця» було зареєстровано за №2304 договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] від [PERSON], [PERSON], [PERSON]. 01.12.1995 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] було посвідчено договір дарування 14 частини квартири [ADDRESS], за яким [PERSON] подарувала свою частину квартири [PERSON]. Після укладення договору купівлі-продажу від 17.11.1995 року та договору дарування від 01.12.1995 року, Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 25.02.2000 року було складено технічний паспорт на квартиру. Позивачі вказують на те, що вони не можуть відчужити належні їм частини квартири, оскільки відповідно до ст. 657 ЦК України, договір купівлі продажу квартири або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. На теперішній час, укласти угоду щодо квартири є неможливим, оскільки договір нотаріально посвідчений не був. Відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації вважається укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державної реєстрації - правочин є вчиненим з моменту її державної реєстрації. Відповідно до ч.1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підставі встановлюються законом (ч.4 ст. 182 ЦК України, ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсно. Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», який діяв на час укладення договору купівлі-продажу, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до п. 5 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" від 01.07.2004р. за №1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Статтею 392 ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Таким чином, суд вважає, що вимоги [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору дійним, та визнання за ними права власності на належні їм частини квартири законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved