Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

З 1998 року позивач проживає в житловому будинку за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповідною пропискою в її паспорті, а також виписками із погосподарських книг Яланецької сільської ради. Вище вказаний житловий будинок за адресою: [ADDRESS] належав [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується копією актового запису про смерть по Яланецькій сільській раді №24. Після смерті [PERSON] в 1998 році за пропозицією та відповідною згодою на той час посадових осіб Яланецької сільської ради позивач перейшла проживати у вище зазначений будинок. Після смерті [PERSON] спадщину як за законом, так і за заповітом ніхто не прийняв, а тому зазначений об'єкт нерухомості на даний час не має власника. Таким чином, інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, крім [PERSON], немає. Починаючи з 1998 році позивач постійно проживає в даному домогосподарстві. Будь-якого іншого житла в неї немає. Протягом всіх цих років вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном-житловим будинком з надвірними спорудами, а також земельною ділянкою. Крім того, [PERSON] доглядає за будинком та утримує його, постійно робить в ньому поточні та капітальні ремонти, оскільки будинок та надвірні споруди збудовані іще в 1969 році. Факт проживання позивача за вищезазначеною адресою підтверджується також відповідними довідками по оплаті комунальних платежів, зокрема, і довідкою Бершадських електричних мереж. Позивач неодноразово зверталася до Яланецької сільської ради з проханням визнати за нею право власності на дане домоволодіння, оскільки із 1998 року безперервно проживає та користується даним житловим будинком з надвірними спорудами та земельною ділянкою, однак відповідач ігнорує дані звернення. Враховуючи вищенаведене, [PERSON] звернулася в суд з позовом до Яланецької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], а саме - житловий будинок загальною площею 55,8 кв.м., сарай площею забудови 14,6 кв.м., навіс площею забудови 11,2 кв.м., погріб площею забудови 11,2 кв.м. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала повністю, просить розглянути справу у її відсутність. Представник Яланецької сільської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду письмову заяву в якій просив розглянути справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що починаючи з 1998 році позивач постійно проживає в даному домогосподарстві. Будь-якого іншого житла в неї немає. Протягом всіх цих років вона добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним житловим будинком з надвірними спорудами, а також земельною ділянкою, що підтверджується копією домової книги, довідкою СО"Бершадські ЕМ" та не оспорюється відповідачем. Весь цей час вона утримує будинок в належному стані, своєчасно проводить ремонт, своєчасно сплачує комунальні послуги. Відповідно до ч.1ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із ч.1ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Статтею 344 ч.1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито і безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Згідно із ст.344 ч.4 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п.9 до Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. В п.11 вищевказаної Постанови вказано, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (ст.214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01.01.2004 року, положення ст. 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01.01.2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давності володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом з тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Відповідно до п. п.13, 14 Постанови №5 ПВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень ст.15,16 ЦК, а також частини 4 ст.344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини 1ст.344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно ( пункт 5 частини першої статті 19 закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). За даних обставин суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном та продовжує відкрито і безперервно володіти ним, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved