Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

До Апостолівського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 22.02.1997 року вона з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого народилось два сина: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. 11.12.2013 року їхній шлюбу було розірвано. Після розірвання шлюбу, [PERSON] життям сина не цікавиться, у вихованні участі не бере та не надає ні моральної, ні матеріальної допомоги на утримання сина, тобто повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. З 2009 року він взагалі не бачиться з сином [PERSON], не проявляє до нього інтересу впродовж всього часу. Син проживає разом з нею за адресою [ADDRESS]. У зв'язку з чим звернулася до суду з позовом про позбавлення батьківських прав. До початку судового засідання позивач [PERSON] надала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] до початку судового засідання надав до суду заяву в якій просить слухати справу у його відсутність, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей і сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області у судове засідання не з'явився, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Представник Служби у справах дітей Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явилася, але до його початку надала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Суд, враховуючи, що відповідно до ЦПК України розгляд справи проводився судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося (ч.2 ст.247 ЦПК України). Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Факт родинних відносин між відповідачем [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баришівського районного управління юстиції Київської області від 12.07.2003 року, в якому зазначено відповідача як батька дитини. Відповідно до довідки виданої житлово-експлуатаційною конторою виконавчого комітету Баришівської селищної ради № 186 від 21.06.2017 року, [PERSON], [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], тобто за місцем проживання своєї матері, [PERSON], [INFO], разом з дідусем [PERSON], бабусею [PERSON], братом [PERSON]. (а.с. 13). В матеріалах справи є акт обстеження умов проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS], з якого вбачається, що разом з [PERSON] проживає її син - [PERSON], [INFO]. В кімнаті наявне місце для відпочинку, виховання, навчання (а.с. 12) З характеристики наданої учню 8-В класу Баришівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. М. Зернова, [PERSON], вбачається, що рідний батько участі у вихованні сина не бере, жодного разу не був на класних зборах, ніколи не спілкувався з класним керівником, іншими вчителями школи, не телефонував, успіхами у навчанні не цікавився. (а.с. 15) В матеріалах справи є висновок Служби у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації Київської області від 31.10.2017 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до дитини [PERSON], [INFO], з якого вбачається, що батько більше семи років не виконує належним чином прямі обов'язки, по відношенню до своїх дітей. Не приймає участі у вихованні та утри манні дітей, не відвідує їх та не спілкується (а.с. 17) В матеріалах справи є висновок Служби у справах дітей Апостолівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області від 16.03.2018 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до дитини [PERSON], [INFO], з якого вбачається, що батько ухиляється від виконання своїх обов'язків, не цікавиться успіхами сина в навчанні, не піклується про стан його здоров'я, не бажає спілкуватися з сином. Батько зовсім байдужий до подальшої долі дитини, його фізичного та розумового розвитку (а.с. 60) Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. А відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків (пункт 18 Постанови). Виходячи з конкретних обставин справи втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітньої дитини [PERSON], що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Також судом встановлено, що відповідач не займається вихованням дитини, не утримує її матеріально, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, він фактично усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не вживає заходів, щодо поліпшення взаємовідносин з дитиною, а вихованням та утриманням дитини займається його мати [PERSON] ([PERSON]). Така поведінка відповідача викликана його умисними тривалими діями, які не спрямовані на виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка та піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Таким чином, суд, з'ясувавши всі обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved