Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON],\~\~ третя\~ особа\~ -\~ Опікунська\~ рада при\~ виконавчому\~ комітеті\~ Хорольської\~ міської ради\~ Полтавської\~ області\~ про\~ усунення перешкод у володінні\~ власністю. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі договору купівлі - продажу від 28 березня 2007 року ВЕК 875805, зареєстрованого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу за № 769, позивачка [PERSON], є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями розташованими за адресою вул.Толстого, 15 в м.Хорол, Полтавської області, Право власності позивачки підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2007 року № 14568699. Місце реєстрації проживання позивачки, а саме буд. 15 по вул.Толстого в м.Хорол відображено у паспорті КО 052731 та підтверджується довідкою Виконавчого комітету Хорольської міської ради від 22.02.2017 року № 1334. Згідно довідки від 22.02.2017 року № 1334 за вказаною адресою зареєстровані доньки позивачки - [PERSON] [INFO] та [PERSON] , 13.09.2005 року та колишній чоловік [PERSON]. У звязку із сімейними обставинами, в належному позивачці будинку 15 по вул. Толстого в м. Хорол тимчасово поживали та проживають на даний час колишні свекри позивачки [PERSON] та [PERSON] , а позивачка на час перебування у шлюбі зі своїм чоловіком та дітьми тимчасово проживала в належній їм квартирі, що розташована по вул. Леніна (зараз Небесної Сотні)[ADDRESS]. З огляду на те, що 18.12.2016 року позивачка розірвала шлюб із [PERSON] з того часу вона вимушена із дітьми проживати на орендованій квартирі. Проживання на орендованій квартирі завдає позивачці та її дітям значні матеріальні та моральні збитки, адже маючи власне житло не має змоги використовувати його для життя та виховання своїх дітей . Розуміючи це позивачка звернулась до опікунської ради при Виконавчому комітеті Хорольської міської ради Полтавської област, але внаслідок розгляду заяви опікунська рада вирішила рекомендувати [PERSON] та [PERSON] виселитись до 30.11.2016 року. На час подання позову [PERSON] та [PERSON] із належного позивачці будинку не висилились, а відтак своїми протиправними діями порушують її право та право її дітей на вільне користування приватною власністю, і тому позивачка була змушена звернутися до суду з вищевказаним позовом. В\~ судове\~ засідання позивачка\~ [PERSON] не\~ з"явилася, але подала\~ до суду заяву про\~ розгляд справи\~ у\~ її відсутність.\~ Позовні вимоги\~ підтримала та прохала \~ їх\~ задовольнити. В судове\~ засідання\~ відповідачі [PERSON] та [PERSON] не з"явилися,\~ але подали \~ до суду\~ заяву про розгляд справи\~ у їх відсутність.\~ Позовні вимоги\~ визнали\~\~ в\~ повному\~ обсязі. В судове засідання третя особа опікунська рада при виконавчому комітеті Хорольської міської ради Полтавської області свого представника не направила, хоча вчасно та належним чиному були повідомлені про час та місце слухання справи. Суд з»ясувавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, та враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач знайшли своє підтвердження при дослідженні матеріалів справи, прийшов до висновку, що позов підлягає\~ задоволенню\~ з наступних підстав. \~Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.57,58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд\~ сприяє\~ всебічному\~ і\~ повному\~ з'ясуванню\~\~ обставин справи:\~ роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки,\~ попереджує\~ про\~ наслідки\~ вчинення\~\~ або\~\~ невчинення процесуальних\~ дій\~ і\~ сприяє\~ здійсненню\~ їхніх\~ прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ч. 3\~ \~ст. 11 ЦПК України\~ \~особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Згідно ч.1\~ ст. 11 ЦПК України\~ \~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~ \~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3\~ \~Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі». Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 28 березня 2007 року ВЕК 875805, зареєстрованого приватним нотаріусом Хорольського районного нотаріального округу за № 769, позивачка [PERSON], є власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями розташованими за адресою вул.Толстого, 15 в м.Хорол, Полтавської області, Право власності позивачки підтверджується також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.05.2007 року № 14568699. У звязку із сімейними обставинами, в належному позивачці будинку 15 по вул. Толстого в м. Хорол тимчасово поживали та проживають на даний час колишні свекри позивачки [PERSON] та [PERSON] , а позивачка на час перебування у шлюбі зі своїм чоловіком та дітьми тимчасово проживала в належній їм квартирі, що розташована по вул. Леніна (зараз Небесної Сотні)[ADDRESS]. З огляду на те, що 18.12.2016 року позивачка розірвала шлюб із [PERSON] з того часу вона вимушена із дітьми проживати на орендованій квартирі. Проживання на орендованій квартирі завдає позивачці та її дітям значні матеріальні та моральні збитки. Фактично відповідачі перешкоджають позивачці володіти своєю власністю - житловим будинком, що знаходиться за адресою м. Хорол, вул. Толстого, 15 Полтавської області. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтею 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Статтею 155 ЖК України визначено, що власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону від 17.07.1997 р. №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та №11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ст. 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання йому майнової та моральної шкоди. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 155 Житлового кодексу України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування своїм житловим приміщенням, крім випадків, передбачених законодавством. Згідно ч. 3 ст. 358 Цивільного кодексу України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Таким чином, єдиною можливістю відновити позивачки\~ порушене конституційне право на вільне користування своєю власністю (ст. 41 Конституції України) є покладення на відповідача обовязку усунути перешкоди в користуванні майном та примушення його звільнити неправомірно зайняте приміщення. Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно із ч. 3 ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, як з підстав, передбачених законом. Отже, з огляду на наведене, враховуючи визнання відповідачами позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON],\~\~ третя\~ особа\~ -\~ Опікунська\~ рада при\~ виконавчому\~ комітеті\~ Хорольської\~ міської ради\~ Полтавської\~ області\~ про\~ усунення перешкод у володінні\~ власністю слід задовольнити. Виходячи з того, що позовні вимоги позивачки\~ задоволено повністю, суд, відповідно до ст.88 ЦПК України вважає необхідним стягнути із відповідачів солідарно на користь позивачки\~ судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved