Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є рідною донькою [PERSON], померлої 17.05.2014 року. На день своєї смерті остання постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. Після смерті [PERSON] залишилася спадщина. З заявами до Звенигородської державної нотаріальної контори звернулися: чоловік [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON], дочка [PERSON] про прийняття спадщини, дочка [PERSON] відмова від спадщини на користь [PERSON]. За відомостями Спадкового реєстру, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. Спадщина відкрилась на нерухоме майно дві земельні ділянки, що належали померлій та на право на пайовий фонд в майні колективного сільськогосподарського підприємства ім.Гришка, села Ризине, Звенигородського району, Черкаської області, на яке 23.09.2015 року державним нотаріусом Звенигородської нотаріальної контори [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину на користь чоловіка та дітей померлої 17.05.2014 року [PERSON] в долях: чоловік [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] по 1/6 частці кожному, дочка [PERSON] 1/3 частка. Між її батьками [PERSON] і [PERSON] (дошлюбне прізвище Куліш) Н.П. 01.02.1969 року укладено шлюб, в якому вони перебували до дати смерті останньої, під час проживання у шлюбі ними спільно побудовано дім по вул.8-го Березня, 40, с.Ризине, Звенигородського району, Черкаської області, на який 25.02.1988 року видано Свідоцтво на право власності на ім»я [PERSON] Оскільки майно, набуте подружжям за час шлюбу є їх спільною сумісною власністю, у батьків позивачки в рівних частинах виникло право спільної сумісної власності на вищевказаний будинок, в якому вони разом проживали, користувалися та мали реєстрацію постійного місця проживання, проте в свідоцтві про право власності з невідомих причин право спільної сумісної власності не зазначено. Відповідач не визнав право власності померлої [PERSON] на частину будинку та не подав заяву до нотаріальної контори на отримання свідоцтва про право власності на частину спільного майна. Невизнання відповідачем права власності померлої [PERSON] на ? частину будинку та відсутність відомостей про спільну сумісну власність у свідоцтві про право власності стали підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій щодо спільного будинку. Позивачка успадкувала право на невизначену частину вказаного будинку з надвірними спорудами, яка фактично належала покійній матері [PERSON] за законом, але не підтверджена відповідними документами, тому перешкоджає отримати це майно у спадщину. У зв'язку з вищенаведеним позивачка звернулася до суду та просила визначити за [PERSON], померлою 17.05.2014 року 1/2 частку у спільному сумісному майні, а саме будинку № 40, розташованому за адресою: с.Ризине, Звенигородського району, Черкаської області. Ухвалою Звенигородського районного суду Черкаської області від 12 березня 2018 року провадження у вказаній справі відкрито, призначено підготовче засідання. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовчому засіданні позовні вимоги визнали повністю, не заперечують проти задоволення позову, попередньо надавши відзив на позовну заяву.\~ Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). Суд ухвалив провести розгляд справи у підготовчому засіданні. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що даний позов обґрунтований і підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини і визначені відповідні до них правовідносини. [PERSON] з 01.02.1969 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що було зроблений актовий запис №4 01.02.1969 року виконавчим комітетом Ризинської сільської ради Звенигородського району Черкаської області та видано свідоцтво про шлюб (повторно) серії І-СР № 151236 (а.с.19). 17 травня 2014 року померла [PERSON] (а.с.20), мати позивачки [PERSON]. Шлюб припинився внаслідок смерті [PERSON] Дані обставини визнаються сторонами спору, а тому в силу\~ст. 81 ЦПК України, не потребують доказування [PERSON] Григорович- чоловік померлої та діти померлої - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями після померлої [PERSON] За відомостями Спадкового реєстру, заповіти від імені [PERSON] не посвідчувалися. Спадщина відкрилась на нерухоме майно дві земельні ділянки, що належали померлій та на право на пайовий фонд в майні колективного сільськогосподарського підприємства ім.Гришка, села Ризине, Звенигородського району, Черкаської області, на яке 23.09.2015 року державним нотаріусом Звенигородської нотаріальної контори [PERSON] видані свідоцтва про право на спадщину на користь чоловіка та дітей померлої 17.05.2014 року [PERSON] в долях: чоловік [PERSON], син [PERSON], син [PERSON], дочка [PERSON] по 1/6 частці кожному, дочка [PERSON] 1/3 частка (а.с.21-23). Окрім того, позивачка зазначає, що за час перебування у шлюбі покійної матері та відповідача, останніми під час проживання у шлюбі спільно побудовано будинок по вул.8-го Березня, 40, с.Ризине, Звенигородського району, Черкаської області, на який 25.02.1988 року видано Свідоцтво на право власності на ім»я [PERSON]Г.(а.с.24-26). На день своєї смерті остання постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с.24). Таким чином з 25.02.1988 року у покійної матері позивачки та її батька в рівних частинах виникло право спільної сумісної власності на вищевказаний будинок з надвірними будівлями та спорудами. Проте в свідоцтві про право власності, з невідомих причин, право спільної сумісної власності не зазначено. Позивачка зазначає, що виник спір стосовно частки спадкодавця у спільному сумісному майні, оскільки відповідач [PERSON] не визнав право власності померлої [PERSON] на ? частину будинку, вважає вказане вище майно особистою власністю, що перешкоджає позивачці реалізувати права на спадкування належної їй обов»язкової частки за законом. Відтак визначення судом частки у спільному сумісному майні, позивачка вважає саме тим ефективним способом судового захисту, котрий не суперечить закону та усуне спірні відносини сторін. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 25.10.2017 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Звенигородської державної нотаріальної контори Черкаської області [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом. Однак у відповідь на її звернення нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 3248/02-31 від 25.10.2017 року. Постанова мотивована тим, що свідоцтво про право на спадщину за законом на частину жилого будинку, який знаходиться в с.Ризине, вул.8 Березня, 40, Звенигородського району, Черкаської області видати неможливо в зв»язку з тим, що вищевказаний будинок належить чоловіку померлої [PERSON] згідно свідоцтва про право власності, яке видане 25.02.1988 року Звенигородським райвиконкомом Черкаської області. Жилий будинок являється об»єктом спільної власності [PERSON] та [PERSON], але [PERSON], яка померла 17.05.2014 року при житті не звернулася за виділенням частки у спільному майні подружжя, яка складає ? частину та не отримала документи на цю частину житлового будинку. Відповідно до\~ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Вирішуючи спір суд зазначає наступне. Визнання права та зміна правовідношення є встановленими ч.2\~ст.16 ЦК України\~способами захисту цивільних прав та інтересів. За змістом ст.13 Ковенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Із цією нормою Конвенції кореспондуються приписи частини другої\~ст. 5 ЦПК України, згідно з якими у випадку, якщо закон не визначає ефективного способу захисту порушеного, оспорюваного або невизнаного права, свободи чи інтересу, суд відповідно до викладеної в позові вимоги може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Потреба у визначенні часток майна в судовому порядку виникає, як за життя співвласників спільної сумісної власності, так і у разі смерті одного з них. Так, в разі смерті співвласника спільного майна, потреба у визначенні часток майна та визнання права власності може виникнути з огляду на наступне. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012\~№ 296/5\~зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (із змінами) видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ч.1\~ст.1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тому, якщо з»ясується, що в нотаріальному порядку одержати свідоцтво про право на спадщину на частку майна померлого співвласника неможливо, то захистити своє набуте в порядку спадкування право власності на невизначену частку померлого співвласника можливо буде саме шляхом пред»явлення зазначеного позову. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що\~резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила 1/2 ». Як роз»яснено в інформаційному листі ВССУ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, за змістом\~ст.392 ЦК\~належним відповідачем є особа учасник цивільних правовідносин. Тому, вочевидь, йдеться про учасників правовідносин власності, а отже у якості відповідачів слід залучати інших суб»єктів права власності на майно, в якому визначаються частки та визнається право власності. Суд зазначає, що відповідно до статті 3 CK України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтею 60 CK України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними (частина перша статті 70 CK України). Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної вільності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. До того ж в роз'ясненнях, що містяться в пунктах 12, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК при поділі майна, що є у спільній сумісній власності за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також суд при ухваленні рішення бере до уваги правову позицію Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, закріплену в п. 3.4. інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, де зазначено, що у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Оскільки спірний будинок було побудовано подружжям, воно є об'єктом права спільної сумісної власності, а отже [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності: 1/2 частка будинку №40, розташованого по вулиці 8-го Березня в с.Ризине, Звенигородського району, Черкаської області. \~ Виходячи з викладеного вище, а також визнання відповідачем позову, суд вважає, що позов в частині визначення, що частка померлої [PERSON] в праві спільної сумісної власності на вищевказаний будинок становила 1/2 частка підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1,3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу, витрати пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов»язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивачкипонесені нею документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору, а саме 1000,00 грн. за подання позовної заяви до суду та 352 грн.40 коп. судового збору за забезпечення позову та витрати за надання професійної правничої допомоги в сумі 1148 гривень,а всього на суму 2500 гривень. На підставі викладеного, згідно ст.370 ЦК України,ст.60 СК України,

Outcome: approved