Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Деснянського районного суду м. Києва з позовною заявою до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, в обґрунтування якої зазначила, що є власником особового рахунку, та повноцінним власником однокімнатної квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира їй належить на підставі договору дарування укладеного 11.07.2013 р. та засвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. та зареєстровано в реєстрі за № 1185. Право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 1613652. На даний час в квартирі зареєстровано дві особи, а саме позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (колишній чоловік власниці). 06.10.2017 р. шлюб між позивачем та відповідачем був розірваний, та 01.09.2017 р. відповідач виїхав з даної квартири на інше місце проживання, забравши всі свої речі Факт не проживання за місцем реєстрації відповідача підтверджується актами від 17.01.2018, 18.08.2018 р., 22.05.2019 р. складені правлінням ОСББ. Не зважаючи на те, що він має постійне місце проживання, відповідач продовжує залишатися зареєстрованим в спірній квартирі, що створює позивачу певні труднощі в в оплаті комунальних послуг, що підвищилися тарифна плата комунальних послуг. З огляду на викладене, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилася, але подалп заяву про слухання справи без її участі та не заперечувала проти розірівання шлюбу. Відповідач в судове засідання не з`явився. 10.12.2019р. до суду надійшла заява від відповідача, згідно якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнав та просив задовольнити позов. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Позивач є власником квартири. В квартирі зареєстровано дві особи, а саме позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (колишній чоловік власниці). Не зважаючи на те, що він має постійне місце проживання, відповідач продовжує залишатися зареєстрованим в спірній квартирі, що створює позивачу певні труднощі в в оплаті комунальних послуг, що підвищилися тарифна плата комунальних послуг. Відповідно до ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 319 ЦК України позивач вправі володіти, користуватися, розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд і має право за ст. 391 ЦК України вимагати від відповідача усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи наявні в матерілах справи докази, суд дійшов висновку про те, що відповідач не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] понад два роки, залишив зареєстроване місце свого проживання добровільно та не заперечує проти зняття його з реєстраційного обліку.

Outcome: approved