Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

В листопаді 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом, який в березні 2017 року уточнила та просила встановити факт постійного спільного проживання разом однією сім'єю, її, [PERSON] з мачухою [PERSON], яка померла [INFO], в період з грудня 1994 року по день смерті мачухи, тобто, що вона проживала зі спадкодавицею однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини; визнати за нею, [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги після смерті мачухи [PERSON] померлої [INFO] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] - літ. А (1960 року забудови) загальною площею 65,3 кв.м., житловою площею 25,5 кв.м., що належало [PERSON] померлій [INFO], яка фактично прийняла, але не оформляла свою частку спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO], якому домоволодіння належало на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, посвідченого 25 липня 1960 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-2579 і зареєстрованого з Новомосковському інвентарбюро 01.08.1960 року за р.№ 1-120. Позивачка надала суду заяву в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області надав суду заяву в якій просив розглянути справу без участі їх представника. Третя особа державний нотаріус Дніпровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. надала суду лист про розгляд справи без присутності представника нотаріальної контори. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження [NUMBER] виданим Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області 27 лютого 1951 року, актовий запис № 10 (а.с.10). Сімейно-шлюбні відносини між батьками позивачки не склалися, тому їх шлюб був розірваний (а.с.12). 06 травня 1972 року [PERSON] взяв шлюб з [PERSON], яка змінила своє прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] виданим Кіровською селищною радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області 06 травня 1972 року, актовий запис №14 (а.с.11). На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори Федоріною З.Г. 25 липня 1960 року, батькові позивачки [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] (а.с.14). Житловий будинок був успадкований [PERSON] на підставі заповіту від імені [PERSON] (прадіда позивачки), посвідченого в Кіровській (нині Обухівській) селищній раді депутатів трудящих Дніпропетровської області З/Х-1958 року за № 85. [INFO] батько позивачки [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 21 вересня 1983 року виданим Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 104 від 21 вересня 1983 року (а.с.13). Заповітів [PERSON] не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на його частку житлового будинку [ADDRESS]. Єдиними спадкоємцями після смерті батька були: його дочка (позивачка по справі) [PERSON], та його дружина від другого шлюбу [PERSON] (мачуха позивачки). У встановлений законом строк [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті свого батька, внаслідок чого була відкрита спадкова справа № 112/84. [INFO] померла мачуха позивачки [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 24 березня 2001 року виданим Виконавчим комітетом Кіровської селищної ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, актовий запис № 49 від 24 березня 2001 року (а.с.12). Заповітів [PERSON] не складала. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. 26 травня 2004 року державний нотаріус Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєва Л.В. на підставі п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року та на підставі ст. 529 ЦК України, [PERSON] було видане Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] на 1/2 частину житлового будинку літ. А, загальною площею 65,3 кв.м., з яких житлова площа складає 25,5 кв.м., та слідуючих господарських будівель і споруд: сарай літ. Б, літньої кухні літ. В, сарай літ. Г, вбиральні літ. Д, цоколя під гараж літ. Е, колодязя літ. к, огорожі № 1, що знаходяться в [ADDRESS], що належало спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину по заповіту, посвідченого 25 липня 1960 року Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 4-2579 і зареєстрованого з Новомосковському інвентарбюро 01.08.1960 року за р.№ 1-120 (а.с.17). Свідоцтво було видане на 1/2 частину будинку, а 1/2 частина спадку залишилась відкритою. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про нотаріат» правовою основою діяльності нотаріату є Конституція України, цей Закон та інші законодавчі акти України. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов'язаний здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до закону і принесеної присяги, а також відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавства України або міжнародним договорам. 10 грудня 2014 року [PERSON] через свого представника, звернулася до державного нотаріуса Дніпропетровської районної державної нотаріальної контори Кобрусєвої Л.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті мачухи [PERSON] померлої [INFO]. Однак відповідно до пунктів 4.14, 4.15, 4.18 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус перевіряє родинні стосунки спадкодавця зі спадкоємцем, а у [PERSON] зі спадкоємицею (мачухою) відсутні родинні відносини, тому державним нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, що підтверджується Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 грудня 2014 року (а.с.15). Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядок їх встановлення. [PERSON] проживала в житловому будинку [ADDRESS] та перебувала з батьком позивачки [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Після смерті батька позивачка доглядала за своєю мачухою, оскільки остання була одинокою та дітей не мала. [PERSON] повністю забезпечувала [PERSON] всім необхідним, купувала одяг, продукти харчування, сплачувала комунальні послуги в житловому будинку, а в останні 6 років до дня смерті мачухи, [PERSON] разом з чоловіком, переїхала до с. Кіровське (нині с-ще Обухівка), і проживали разом з мачухою, оскільки остання дуже хворіла і потребувала сторонньої допомоги. Після смерті мачуха [PERSON] організовувала її поховання та поминальні дні померлої, повністю займалася ритуальними послугами. Оскільки померла [PERSON] не була рідною матір'ю [PERSON], то оформлення спадкових прав після її смерті було неможливим, а тому було рекомендовано звернутися до суду. Інші спадкоємці по закону на частину будинку померлої [PERSON] відсутні, що також підтверджується спадковою справою. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верхового суду України «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК України, про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Відповідно до п.5.1 листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7). Для кровного споріднення характерним є ступені споріднення, тобто кількість народжень, що пов'язують між собою двох осіб, які перебувають у родинних зв'язках. Встановлення факту родинних відносин з мачухою та встановлення факту проживання з нею більше п'яти років до дня відкриття спадщини - має для позивачки юридичне значення, так як дозволить їй реалізувати, як спадкоємцю за законом, своє право на спадкове майно - на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], яке залишилося після смерті мачухи [PERSON] Згідно пунктів 1, 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року і застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Отже за змістом вказаних норм застосування ЦК України 2003 року до спадщини, яка відкрилася до набрання ним чинності можливе за двох умов: по-перше спадщина відкрилася і шестимісячний строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, і по-друге з моменту її відкриття і до 1 січня 2004 року спадщина не була прийнята ніким із наявних тоді на цю спадщину спадкоємців , яких як спадкоємців визначав ЦК України 1963 року. Аналогічні роз'яснення містить пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13, правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-138 цс13, згідно яких відносини спадкування регулюються правилами ЦК України 2003 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 524 ЦК УРСР 1963 р., спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР 1963 р., для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 549 ЦК УРСР 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.06.1983 року №4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» передбачений ст. 549 Цивільного кодексу України шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. Відповідно до ст. 9 ЦК УРСР 1963 року, правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю, відповідно на його ім`я не може бути виданий правовстановлюючий документ. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує йото право власності. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1264 ЦК України, спадкоємцями четвертої черги за законом є особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Як вбачається з матеріалів справи, що також підтверджено спадковою справою, спадкоємці 1,2 та 3 черг за законом чи спадкоємці за заповітом відсутні. Не зважаючи на те, що ніхто не оспорює спадкове право позивачки, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки не підтверджено факт родинних стосунків. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі змістом ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання в нотаріальної конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, встановлено неможливість оформлення [PERSON] спадкових прав на земельну ділянку у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне встановити факт спільного проживання однією сім'єю [PERSON] з мачухою [PERSON], яка померла [INFO], в період з грудня 1994 року по день смерті мачухи та визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом четвертої черги після смерті мачухи [PERSON] померлої [INFO] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved