Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харковаз позовом про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 22.03.2018 року, укладеного між нею та відповідачем, вона є власником 11/100 часток восьмикімнатної комунальної квартири [ADDRESS], де на даний час зареєстрована одна особа - колишній власник відповідач [PERSON] П. 4 зазначеного договору дарування передбачено обов'язок [PERSON] виселитися з місця проживання та звільнити відчужене майно до 01.04.2018 року. Відповідач з житла виселився, однак не знявся з реєстрації. Де відповідач проживає на теперішній час - їй не відомо, зв'язку з ним немає. Реєстрація відповідача у даному житлі впливає на розмір оплати за житлово-комунальні послуги та перешкоджає позивачу здійснювати правомочності власниці квартири. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та обґрунтувала їх обставинами, викладеними в позовній заяві, просила позов задовольнити, проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України , відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України.Відповідач [PERSON] у визначений судом строк відзив на позовну заяву [PERSON] не подав. Справу вирішено за правилами заочного розгляду, передбаченими ст.ст. 280-281 ЦПК України за відсутності відповідача [PERSON] Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору дарування укладеного 22.03.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Сущенком В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №156, - [PERSON] безоплатно передав, а [PERSON] прийняла у власність11/100 часток восьмикімнатної комунальної квартири [ADDRESS] з відповідною частиною місць спільного користування. Даний факт підтверджується також Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.03.2018 року №118055463. Пунктом 4 договору дарування, укладеного 22.03.2018 року, передбачено обов'язок [PERSON] виселитися з місця проживання та звільнити відчужене майно до 01.04.2018 року. Відповідач [PERSON], [INFO], з 18.01.12014 року і по теперішній час зареєстрований за адресою : [ADDRESS], що підтверджується довідкою Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Договір найму житла між [PERSON] та [PERSON] не укладався. Доказів про те, що [PERSON] є членом сім'ї [PERSON] суду не надано. Згідно п. 34 Постанови №5 від 07.02.2014 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення із зняттям останнього з реєстрації. За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем, приходить до висновку, що на підставі договору дарування від 22.03.2018 року відповідач [PERSON] втратив право власності на житло, яке передбачає у тому числі право користування житлом, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідач [PERSON] не надав суду будь-яких заперечень проти позову та доказів, які б підтверджували такі заперечення. На підставі ст.ст. 317, 319, 321, 379, 391 ЦК України,

Outcome: approved