Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням мотивуючи тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS], яку вона придбала за договором купівлі-продажу 18.11.2015 р. у [PERSON] та [PERSON]. Після придбання вказаної квартири їй стало відомо, що в цій квартирі є зареєстрованим колишній співвласник [PERSON], який за вказаною адресою не проживає на протязі двох останніх років. Позивачка придбала квартиру для особистого проживання, але ж факт реєстрації в даній квартирі іншої особи, відповідача, заважає їй вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідач ніякого відношення до належної їй квартири не має, добровільно знятися з реєстрації не бажає, що вимушує її звертатися з даним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася надавши заяву про розгляд справи у її відсутність. В судовому засіданні представник відповідача за довіреністю, [PERSON] позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала та суду пояснила, що дійсно відповідач був колишнім співвласником квартири та на протязі двох останніх років у даній квартирі не проживає, особистих речей відповідача у квартирі не залишилось. Вивчивши матеріали справи, вислухавши доводи представника відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 18.11.2015 року, який зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 779579314115 позивачка стала власницею квартири № 39, яка розташована в будинку № 13 по вулиці Південна м. Білозерське м. Добропілля, Донецької області. З 28.07.2004 року у вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO], який є колишнім співвласником даної квартири, що підтверджується копією домової книги. Згідно акту ПП «БРЕС «Прогрес» від 19.11.2015 року відповідач на протязі двох останніх років за вищевказаною адресою не проживає. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст.321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження за ним та членами його сім'ї права користування житлом, у випадку зміни власника. В ході розгляду справи знайшло своє підтвердження, що наявність зареєстрованої особи [PERSON], в квартирі позивача створює останній перешкоди, як власнику: у користуванні, розпорядженні та володінні, а саме, зареєструватись у спірній квартирі, переоформити комунальні договори щодо вказаної квартири та інше. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На підставі ст.ст.317,319,321,391 ЦК України,

Outcome: approved