Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

Директор Тернопільського міськрайонного центру зайнятості Куриляк А.В. звернувся до суду з позов до відповідача [PERSON] про стягнення допомоги по безробіттю в розмірі 12352,29 грн. В обґрунтування вимог позивач вказав, що 25.01.2013 року та 02.06.2015 року [PERSON] звернувся до Тернопільського міського центру зайнятості за сприянням у працевлаштуванні, у зв`язку із чим йому надано статус безробітного. Перебуваючи на обліку в Тернопільському міському центрі зайнятості, як безробітний з 02.06.2015 р. по 11.03.2016 р. та з 25.01.2013 р. по 29.10.2013 р. відповідач отримував допомогу по безробіттю в сумі 12352,29 грн. та одночасно був зареєстрований як фізична особа підприємець. Повідомлення про повернення вказаних коштів разом з копією наказу від 15.10.2019 року №132 «Д» направлено відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення від 16 жовтня 2019 року за №07046/2293. Однак, у добровільному порядку відповідач не повернув кошти. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов. Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13 грудня 2019 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та без проведення судового засідання. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення відповідач отримав ухвалу суду про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами 15.01.2020 року, однак у наданий судом строк та станом на 23.01.2020 року своїм правом подання до суду клопотань про розгляд справи з повідомленням сторін та відзиву на позовну заяву не скористався, відзиву на позов не надходило, заперечення щодо розгляду справи в спрощеному порядку подано не було, будь-яких клопотань та заяв від відповідача подано до суду не було, відтак у відповідності до ч. 8 ст.178 та ч. 5 ст.279 ЦПК України, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. \~ \~ \~ \~Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 25 січня 2013 року та 02 лютого 2013 року [PERSON] подав заяви про надання йому статусу безробітнього та призначення виплати допомоги по безробіттю, відповідно до\~Законів України "Про зайнятість населення"\~та «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». При цьому, відповідач у заяві повідомив, що не є суб`єктом підприємницької діяльності. Наказом за №НТ130130 від 30.01.2013 року [PERSON] надано статус безробітного з 25 січня 2013 року. З 01 лютого 2013 року [PERSON] призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі від 15.10.2019 року ПК №190113012500026. Наказом за №НТ131029 від 29.10.2013 року, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із поданням безробітним письмової заяви про відмову від послуг ДСЗ. Наказом за №НТ150605 від 05.06.2015 року [PERSON] надано статус безробітного з 02 червня 2015 року. З 09 червня 2015 року [PERSON] призначено допомогу по безробіттю, що підтверджується витягом із наказів про прийняті рішення по особі від 15.10.2019 року ПК №190115060200069. Наказом за №НТ160311 від 11.03.2016 року, [PERSON] припинено виплату допомоги по безробіттю, у зв`язку із поданням безробітним письмової заяви про зняття його з реєстрації як безробітного, або відмову від його послуг. З акту Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за №248 про розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 18 вересня 2019 року вбачається, що [PERSON] був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності у період з 15.10.1998 року по 09.04.2019 рік. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 18.09.2019 року за №1005757382 встановлено, що 15 жовтня 1998 року проведено державну реєстрацію фізичної особи-підприємця [PERSON] та 09 квітня 2019 року проведено припинення його підприємницької діяльності. Також згідно витягу із ЄІАС.NET (єдиної інформаційної аналітичної системи), [PERSON] з 15.10.1998 року по 09.04.2019 рік був зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності. Тернопільським міськрайонним центром зайнятості Лукащуку І.М. направлено для ознайомлення копію акту розслідування страхових випадків та обгрунтованості виплат матеріального забезпечення від 18.09.2019 року, запропоновано надати пояснення з цього приводу в строк до 07.10.2019 р. Встановлено, що у період з 25 січня 2013 року по 29 жовтень 2013 року відповідачу була виплачена допомога по безробіттю у сумі 7425,86 грн., що підтверджується довідкою № 803 від 08.10.2019 року, виданою Тернопільським міськрайонним центром зайнятості. Крім того, у період з 02 червня 2015 року по 11 березня 2016 року відповідачу була виплачена допомога по безробіттю у сумі 4926,43 грн., що підтверджується довідкою № 802 від 08.10.2019 року, виданою Тернопільським міськрайонним центром зайнятості. Наказом директора Тернопільського міськрайонного центру зайнятості за №132 «Д» від 15 жовтня 2019 року, [PERSON] зобов`язано протягом 15-ти календарних днів повернути кошти в сумі 12352,29 грн., які виплачені йому як допомога по безробіттю за період перебування на обліку з 25.01.2013 року по 29.10.2013 року та з 02.06.2015 року по 11.03.2016 року. 17 жовтня 2019 року Тернопільським міськрайонним центром зайнятості скеровано копію зазначеного наказу на адресу відповідача, що підтверджується копією рекомендованого відправлення, яке повернулось з відміткою «За закінченням встановленого строку зберігання». Станом на день розгляду справи відповідач у добровільному порядку кошти в сумі 12352,29 грн. на розрахунковий рахунок позивача не повернув. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно з вимогами ч. 1ст.\~7\~Закону України\~«Про загальнообов`язкове\~державне соціальне\~страхування на\~випадок безробіття» є допомога по безробіттю. Безробіттям відповідно доположення\~ст.\~1\~Закону України\~«Про зайнятість\~населення» є соціально-економічне явище, за якого частина осіб не має змоги реалізувати своє право на працю та отримання заробітної плати (винагороди) як джерела існування. В силу вимог ч. 3 ст. 3 цього Закону, зайнятість населення забезпечується шляхом встановлення відносин, що регламентуються трудовими договорами (контрактами), провадження підприємницької та інших видів діяльності, не заборонених законом. Нормами ч. 1\~ст.\~4\~Закону України\~«Про зайнятість\~населення» передбачено, що до зайнятого населення належать особи, які працюють за наймом на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, особи, які забезпечують себе роботою самостійно (у тому числі члени особистих селянських господарств), проходять військову чи альтернативну (невійськову) службу, на законних підставах працюють за кордоном та які мають доходи від такої зайнятості, а також особи, що навчаються за денною формою у загальноосвітніх, професійно-технічних та вищих навчальних закладах та поєднують навчання з роботою. Згідно з вимогами п. 1 ч. 1\~ст.\~45\~Закону України\~«Про зайнятість\~населення» реєстрація безробітного припиняється у разі зайнятості особи. Судом встановлено, що на період реєстрації як безробітний та виплати допомоги по безробіттю відповідач був зареєстрований як фізична особа-підприємець. Про вказані обставини, останній не повідомив позивача. Відповідно до вимог п. 6 Порядку розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення безробітним, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Державної податкової адміністрації України від 13.02.2009 № 60/62,постановою правління Пенсійного фонду України 13.02.2009 № 7-1зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12 березня 2009 року за №232/16248, у разі встановлення центром зайнятості відповідно до цього Порядку належності безробітної особи до категорії зайнятих така особа знімається з обліку як безробітна в установленому законодавством порядку та повертає суму незаконно отриманого матеріального забезпечення і вартості наданих соціальних послуг з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати матеріального забезпечення та надання соціальних послуг. Якщо відомості про доходи є недостовірними з вини особи, центри зайнятості припиняють відповідні виплати, а суми здійснених виплат з дня їх призначення повертаються особою відповідно до пункту 7 цього Порядку, згідно з яким рішення про повернення коштів особою чи роботодавцем оформлюється наказом. Протягом двох робочих днів після прийняття рішення центр зайнятості надсилає особі чи роботодавцю листом повідомлення про необхідність протягом 15 календарних днів з дня отримання повідомлення повернути незаконно виплачені кошти. В силу вимог абз. 5 ч. 1 ст.34Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття»\~фонд має право стягувати відповідно до закону кошти Фонду, виплачені особам, зареєстрованим як безробітні, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття та витрачені на надання соціальних послуг безробітним у разі встановлення факту їх отримання на підставі недостовірних відомостей, поданих особою. Як слідує з вимог ч. 3\~ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»\~сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов`язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Згідно з вимогами ст.1212 ЦК України\~особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до вимог\~ст.\~1215\~ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті, зокрема, допомоги та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Тобто, безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат, встановлених абзацом 2 частини першої\~статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 22 січня 2014 року у справі № 6-151цс13. Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що [PERSON] будучи суб`єктом підприємницької діяльності (фізичною особою-підприємцем) та відносячись до категорії зайнятого населення, під час звернення до Тернопільської міського центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного приховав той факт, що з 15.10.1998 року зареєстрований як фізична особа-підприємець, внаслідок чого незаконно отримував допомогу по безробіттю. Таким чином, відповідно до вимог ст. ст. 34, 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» відповідач зобов`язаний повернути незаконно отримані кошти, виплачені йому як безробітньому, у вигляді матеріального забезпечення на випадок безробіття в користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити, стягнувши із [PERSON] на користь Тернопільського міськрайонного центру зайнятості 12352,29 грн.\~незаконно отриманої допомоги по безробіттю. Крім того, з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1921 грн. на користь позивача відповідно до вимог ч. 6\~ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved