Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулась із позовною заявою до ТОВ «Онтарио» (надалі - відповідач), в якій просить суд, з урахуванням уточнень позовних від 17.12.13 р., визнати недійсним договір про надання послуг та договір завдатку, стягнути суму 19745, 00 грн. збитків та моральної шкоди, завданих порушенням зобов'язання за договором. В обґрунтування своїх позовних вимог вказує, що між нею та відповідачем було укладено договір №007 від 15.08.2013р. про надання інформаційно-консультаційних, посередницьких послуг, відповідно до умов якого, відповідач приймає на себе зобов'язання по підготуванню об'єкту нерухомості, який обере замовник, до укладання нотаріальної угоди по його відчуженню. В умовах договору був вказаний об'єкт нерухомості, за адресою: [ADDRESS]. Сума оплати послуг за договором складає 4000,00 грн., яку вона сплатила директору ТОВ "Онтарио". Крім того, був укладений попередній договір про завдаток з власником зазначеного об'єкту, [PERSON] На виконання умов договору завдатку вона сплатила грошові кошти в сумі 8000,00 грн. Однак, у строк обумовлений договором № 007 від 15.08.2013 р. про надання послуг, директор ТОВ «Онтарио» не забезпечила укладання договору купівлі-продажу вищезазначеного об'єкту нерухомості та не повернула сплачені кошти. Вказує, що відповідно до положень ст. ст. 11, 509, 510, 610, п. 4 ч.1 ст. 611, 612 Цивільного кодексу України між нею та відповідачем виникли цивільні зобов'язання, у зв'язку із невиконанням яких, відповідач, як боржник, відповідає перед нею, як кредитором, за їх прострочення і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення, а у разі якщо внаслідок прострочення боржника виконання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Вказує, що неодноразові зустрічі з директором ТОВ «Онтарио» для не мали результату і тому просить суд визнати недійсними договір №007 від 15.08.2013р. про надання інформаційно-консультаційних, посередницьких послуг укладений між нею та ТОВ «Онтарио» та попередній договір №007 від 15.08.2013р. про завдаток, укладений між нею та [PERSON], та стягнути сплачену суму з урахуванням штрафних санкцій та суму моральної шкоди в примусовому порядку. В судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги, підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник ТОВ «Онтарио» позовні вимоги не визнав. Вказав, що ТОВ «Онтарио» виконало взяті на себе зобов'язання по наданню інформаційно-консультативних послуг, передбачених спірним договором №007 від 15.08.2013р. про надання послуг, умовами якого передбачено, що виконавець надає замовнику послуги з допомоги у придбанні об'єкту нерухомості за адресою: [ADDRESS], по укладанню нотаріальної угоди купівлі-продажу. Крім того, вказав, що позивач не надала належні докази сплати нею грошових коштів юридичній особі, якою є відповідач. Вважає, що зі сторони ТОВ «Онтарио» були виконані усі умови зазначеного договору про надання послуг, а щодо вказаного договору про завдаток, то відповідач не є належним відповідачем, оскільки не є стороною договору й відсутні докази отримання ТОВ «Онтарио» коштів за зазначеним договором. Вказує, що відповідно до умов договору про завдаток, строк укладення договору купівлі-продажу зазначено 01.09.2013 р., але у ТОВ «Онтарио» відсутні достовірні відомості з чиєї вини не відбулося укладання договору купівлі-продажу. Щодо посередницьких послуг, суду пояснив, що це є послуги агентської діяльності з нерухомістю (рієлторська діяльність), які полягають у наданні обов'язкових інформаційно-консультативних і (або) представницьких та посередницьких послуг, зокрема з ознайомлення клієнта із цінами на ринку нерухомості та зміною кон'юнктури ринку нерухомості, та факультативних (необов'язкових) послуг, зокрема з перевірки та допомоги у підготовці повного комплекту правовстановлюючих, технічних та інших документів на об'єкт нерухомості, необхідних для відчуження. Тому вважає, що, відповідач, як агент з нерухомості, не є особою, яка відповідальна за обов'язками клієнтів, тобто не несе відповідальності за відмову продавця або покупця від укладення між ними договорів та не має права впливати на хід виконання зобов'язань, які виникли між продавцем та покупцем. З урахуванням вказаних обставин, просить у задоволенні позовних вимог повністю відмовити. Дослідивши матеріали судової справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд встановив наступні обставини справи. Між [PERSON] (Замовник) та - ТОВ «Онтарио», в особі директора [PERSON] (Виконавець) був укладений договір №007 від 15.08.2013 р., відповідно до умов якого Виконавець зобов'язується надати послуги в порядку і на умовах, визначених цим договором, а саме: - допомогу в придбанні об'єкта нерухомості, розташованого за адресою: [ADDRESS]; а саме: організацію переговорів між замовником та продавцем нерухомості, пов'язаних з підготуванням об'єкту нерухомості до відчуження; забезпечення конфіденційності умов договору відчуження; забезпечення замовника інформацією, необхідною для державної реєстрації угоди; дотримання інтересів замовника при укладанні угоди; та інші обов'язки за проханням замовника, а замовник зі своєї сторони зобов'язався прийняти ці послуги та сплатити за ці послуги суму 4000,00 грн., що еквівалентно 500,00 доларів США. Також 15.08.2013 р. між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) було укладено договір про завдаток, відповідно до пп. 1 і 2 умов якого, покупець надає продавцю завдаток в розмірі 8000,00 грн., що еквівалентно 1000,00 доларам США, в рахунок належних з неї 4000,00 доларів США на дату укладання угоди основного договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості, за адресою: [ADDRESS]; а продавець зі своєї сторони, отримує завдаток в розмірі 1000,00 доларів США і у разі невиконання договору (при відмові від продажу, приховуванні факту майнового спору, арешту, застави, недотримання строку продажу або зміни вартості об'єкта нерухомості) сплачує покупцю суму 2000,00 доларів США. Відповідно до п. 6.1 вказаного договору, договір відчуження об'єкта нерухомості повинен бути укладений нотаріально не пізніше 01.09.2013 р. включно. Як встановлено в судовому засіданні з пояснень представників сторін, нотаріальний договір купівлі-продажу нерухомого майна, вказаного в вищезазначеному договорі укладено не було. [PERSON] та її представник в судовому засіданні не надали будь-яких доказів, про обставини, які перешкодили укладенню договору купівлі-продажу зазначеного об'єкту нерухомості у встановлений в укладеному між нею та [PERSON] договорі про завдаток термін. Відповідно до ст. 570 Цивільного кодексу України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Стаття 571 Цивільного кодексу України встановлює, що, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. Сторона, винна у порушенні зобов'язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором. У разі припинення зобов'язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню. Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом із вищенаведених обставин, [PERSON] не доведено належними доказами факт того, що не укладення договору купівлі-продажу зазначеного об'єкту нерухомого майна сталося через відмову продавця цього об'єкту, тобто [PERSON] В матеріалах справи є постанова про закриття кримінального провадження від 29.09.2013 р. по факту заволодіння шахрайським шляхом майном, що належить [PERSON] у зв'язку з відсутністю складу злочину. Оцінивши пояснення представників, враховуючи на не подання сторонами суду будь-яких інших доказів (письмових або свідчень свідків) та принцип змагальності сторін, закріплений в ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає встановленим факт не укладення між [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу зазначеного об'єкту нерухомості, але водночас вважає неможливим встановити під час розгляду даної справи якою саме із сторін (продавцем чи покупцем) були порушені зобов'язання за вказаним договором про завдаток. Щодо вимог [PERSON] про відшкодування їй збитків та моральної шкоди, спричинених невиконанням договору №007 від 15.08.2013 р., то при їх вирішенні слід виходити з наступного. Згідно ст. 629 Цивільного кодексу України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до приписів ст. ст. 525 та 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 530 ч.1 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В обґрунтування своїх позовних вимог Позивач вказує, зокрема, на положення ст. ст. 511, 528, 611, 612, 618 та 621 Цивільного кодексу України. Так відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушення зобов'язання - є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частина 1 ст. 611 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. За правилами, встановленими ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ч.2 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Частини 3 та 4 ст. 612 Цивільного кодексу України встановлює, що якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків; прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора. Відповідно до ст. 527 Цивільного кодексу України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту. Кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги. Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 528 Цивільного кодексу України, виконання обов'язку боржника іншою особою, виконання обов'язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов'язання не випливає обов'язок боржника виконати зобов'язання особисто. У цьому разі кредитор зобов'язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою. У разі невиконання або неналежного виконання обов'язку боржника іншою особою цей обов'язок боржник повинен виконати сам. Стаття 618 Цивільного кодексу України визначає, що боржник відповідає за порушення зобов'язання іншими особами, на яких було покладено його виконання (стаття 528 цього Кодексу), якщо договором або законом не встановлено відповідальність безпосереднього виконавця. Стаття 621 Цивільного кодексу України встановлює, що у разі невиконання боржником для кредитора певної роботи чи ненадання йому послуги кредитор має право виконати цю роботу власними силами або доручити її виконання чи надання послуги третій особі і вимагати від боржника відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов'язання. При цьому [PERSON] вважає, що ТОВ «Онтарио» зобов'язано відшкодувати їй збитки в сумі 19 745,10 грн., яка складається із наступного: 12000,00 грн. (4000,00 грн. збитки за договором про надання інформаційних послуг і 8000,00 грн. за договором завдатку); 423,45 грн. - пеня за порушення договору про надання інформаційних послуг; 89,75 грн. - 3% річних; 2208,00 грн. - штраф; індекс інфляції - 23,90 грн., сума моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн. Як вбачається із умов договору №007 від 15.08.2013р., що був укладений між [PERSON] та ТОВ «Онтарио», предметом цього договору є надання послуг, які полягають у наданні допомоги в придбанні зазначеного об'єкта нерухомості, по підготовці до укладання нотаріальної угоди купівлі-продажу об'єкта. Отже такі послуги підпадають під визначення агентської діяльності з нерухомістю (ріелтерська діяльність), тобто вид професійної діяльності з нерухомістю, яка полягає в наданні агентством нерухомості посередницьких, представницьких та консультативно-інформаційних послуг в операціях з нерухомістю від імені, в інтересах, під контролем і за рахунок клієнта, якого воно представляє. Судом встановлено, що умови вищевказаного договору про надання послуг не містять будь-яких зобов'язань ТОВ «Онтарио» перед [PERSON] щодо строків укладання договору купівлі-продажу зазначеного об'єкта нерухомості між [PERSON] та [PERSON], ані зобов'язань ТОВ «Онтарио» діяти від імені [PERSON], (бути її представником) за таким договором купівлі-продажу, який мав бути в майбутньому учинений безпосередньо між [PERSON] та [PERSON] Таким чином, до зобов'язань ТОВ «Онтарио» перед [PERSON] за договором №007 від 15.08.2013р. про надання послуг віднесені лише дії, вчинення яких передбачено безпосередньо в умовах вказаного договору, тобто: організація переговорів між замовником та продавцем нерухомості, пов'язаних з підготуванням об'єкту нерухомості до відчуження; забезпечення конфіденційності умов договору відчуження; забезпечення замовника інформацією, необхідною для державної реєстрації угоди; дотримання інтересів замовника при укладанні угоди; а тому саме до належного виконання цих зобов'язань може бути примушено ТОВ «Онтарио» та має нести відповідальність перед [PERSON] за їх порушення відповідно до умов цього договору та діючого законодавства України. В судовому засіданні представником позивача не надано належних доказів стосовно невиконання відповідачем саме таких зобов'язань за договором. Стаття 41 Конституції України гарантує право володіти і користуватись своєю власністю, а також вказує на те, що право приватної власності є непорушним. Згідно ч.ч. 1 і 2 ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 657 Цивільного кодексу України встановлює, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Відповідно до положень ст. 658 Цивільного кодексу України, право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення. Як встановлено судом, ані в договорі №007 від 15.08.2013р. про надання послуг, ані в договорі від 15.08.2013 р. про завдаток не міститься умов, які б надавали ТОВ «Онтарио» право чи покладали на нього обов'язки вчиняти від імені [PERSON] правомочності власника щодо зазначеного об'єкта нерухомого майна. Позовні вимоги про визнання вищевказаних договорів недійсними не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочини - договір про наданні інформаційно-консультаційних посередницьких послуг, попередній договір купівлі-продажу нерухомого майна не суперечать актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства оскільки, були спрямовані на настання реальних передбачених законом наслідків. В судовому засіданні представником позивача не було надано належних доказів, недійсності вказаних правочинів. Таким чином, ТОВ «Онтарио» не могла впливати на дії [PERSON] , зокрема шляхом спонукання останньої до укладення в обумовлені строки договору купівлі-продажу зазначеного об'єкту нерухомого майна, а відтак не може нести відповідальність за її дії чи бездіяльність по ухиленню від укладення такого договору купівлі-продажу, якщо такі мали місце з його сторони. До того ж, представник ТОВ «Онтарио» заперечує факт отримання від позивача грошових коштів у сумі 12000,00 грн. і як встановлено судом, в матеріалах справи відсутні належні докази про дійсну отримання ТОВ «Онтарио» зазначених коштів. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. При встановлених обставинах, суд вважає, що умови вищевказаних договорів не суперечать вимогам цивільного кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, укладені у передбаченій законодавством письмовій формі і були та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що ними обумовлені. Тобто правочини сторонами були виконані добровільно без будь-якого фізичного та психічного тиску. Сторонами була досягнута домовленість щодо всіх істотних умов договору, тому підстав вважати їх недійсними не має, оскільки вони узгоджується з вимогами цивільного законодавства України. На підставі викладеного, з урахуванням встановлених обставин, суд доходить висновку, що наведені [PERSON] правові норми не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, зокрема не встановлюють для ТОВ «Онтарио» ані зобов'язань по відшкодуванню на її користь збитків, які вона пов'язує із неналежним виконанням ТОВ «Онтарио» договору №007 від 15.08.2013р. про надання послуг, ані зобов'язань щодо повернення їй суми сплаченого нею завдатку за договором від 15.08.2013р. про завдаток так і похідних від цих основних вимог додаткових вимог про стягнення штрафних санкцій та моральної шкоди. Судові витрати по справі слід покласти на позивача.

Outcome: approved