Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

\~\~\~\~ [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок № 8 по вул. Патріотичній в с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області за набувальною давністю. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що в 1998 році за усною угодою вона придбала вказаний житловий будинок у [PERSON], після чого постійно проживає в ньому. 09 серпня 2002 року [PERSON] на виконання умов укладеної побутової угоди передала [PERSON] кошти для придбання будинку, на підтвердження чого була складено розписка, після чого позивачу були передані документи на будинок. Вважаючи розписку про продаж будинку документом, достатнім для підтвердження права власності на нерухоме майно, [PERSON] продовжувала проживати в будинку та сплачувати комунальні послуги. Крім того, за час проживання у вказаному будинку позивач провела водопостачання, постійно користується присадибною ділянкою та жодних претензій з боку [PERSON] чи інших осіб з приводу користування будівлею не було. 26 березня 2014 року [PERSON] померла в звязку з чим на даний час оформити договір купівлі-продажу належним чином не має можливості. Позивач зазначає, що заволоділа нерухомим майном на законних підставах, проживає у вказаному житловому будинку відкрито та безперервно, володіє та користується будинком понад 10 років, в звязку з чим вважає, що набув права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, в звязку з чим просив суд визнати за ним право власності на нерухоме майно. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та додатково пояснювала, що з 1998 року вона постійно проживає в будинку за адресою: с. Тимошівка, вул.. Патріотична, буд. № 8, Михайлівського району Запорізької області, володіє та користується будівлею як власною. Представник відповідача Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, в судове засідання не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає по сусідству з позивачем. [PERSON] живе в будинку № 8 по вул. Патріотичній, яка раніше називалася вул.. К.Маркса, в с. Тимошівка з 1998 року, який придбала у [PERSON] В будинку проживала постійно, має підсобне господарство. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вони з позивачем сусіди, в звязку з чим їй відомо, що в будинку № 8 по вул.. Патріотичній в с. Тимошівка, [PERSON] проживає з 1998 року, з того часу вона купила будинок і живе в ньому безперервно. Заробляє на життя сезонними роботами, має підсобне господарство. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. В ході розгляду справи було встановлено, що 09 серпня 2002 року [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 3500 три тисячі пятсот) грн. за житловий будинок, претензій до позивача не мала (а.с.4). Розписка була складена в присутності голови Тимошівської сільської ради та засвідчена його підписом ти печаткою. Згідно архівних матеріалів інвентаризаційної справи КП «Михайлівське районне архітектурно-планувальне та техінвентаризаційне бюро» (лист від 27 січня 2017 року за № 57), на житловий будинок, розташований за адресою: с. Тимошівка, вул. Патріотична, буд. № 8, Михайлівського району Запорізької області, право власності не зареєстровано (а.с.25). Технічний паспорт на будинок виготовлений 01 грудня 2016 року на замовлення [PERSON] (а.с.5). Довідкою Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 26 січня 2017 року за № 357 (а.с.9), підтверджено проживання [PERSON] за адресою: вул. [PERSON] (Патріотична), буд. 8 в с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області з листопада 1979 року по 04 січня 1998 року. Згідно копії актового запису про смерть № 12 від 27 березня 2014 року, складеного виконавчим комітетом Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] померла 26 березня 2014 року. Довідкою Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області від 19 січня 2017 року за № 236 (а.с.7), підтверджено, що згідно рішення сесії Тимошівської сільської ради від 11 квітня 2002 року [PERSON] має у користуванні земельну ділянку площею 0,60 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, та 0,35 га ріллі для ведення особистого селянського господарства по вул. Патріотичній ([PERSON]), буд. 8 в с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області. Довідкою Тимошівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області за № 267 (а.с.8), підтверджено проживання [PERSON] з сімєю без реєстрації за адресою: с. Тимошівка, вул. Патріотична, буд. 8, Михайлівського району Запорізької області. Також, довідкою від 26 січня 2017 року за № 358 (а.с.10) та актом № 36 від 19 січня 2017 року (а.с.11), підтверджено проживання позивача за вказаною адресою з 1998 року по теперішній час. Крім того, наданими копіями договору про користування електричною енергією від 28 листопада 2008 року (а.с.12-14), договору про надання послуг з водопостачання від 20 вересня 2013 року (а.с.21-22), квитанцій щодо сплати комунальних послуг та плати за землю (а.с.15-20), підтверджується користування та оплата комунальних послуг та земельною ділянкою за адресою: с. Тимошівка, вул. Патріотична, буд. 8, Михайлівського району Запорізької області позивачем. Згідно вказаних документів саме [PERSON] є споживачем послуг. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. За змістом ч. 1 ст.\~60, ч. 3 ст.\~10 ЦПК України кожна\~сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Відповідно до\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно з ч. 1\~ст. 58 ЦПК України\~належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Окрім того, відповідно до п.6 [PERSON] ВССУ «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» за №24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року, при вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01.01.2004. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. \~Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивач дійсно відкрито і добросовісно володіє житловим будинком № 8 по вул. Патріотичній в с. Тимошівка Михайлівського району Запорізької області, інші особи, які б претендували на будинок не встановлені, з чого слідує, що позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). На підставі викладеного,

Outcome: approved