Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

В серпні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила провести розділ спільного сумісного майна подружжя набутого за час шлюбу, а саме визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину нежитлової будівлі (лісопильний цех) загальною площею 186,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати. Свій позов обґрунтовує тим, що 04.12.2003 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва 07.08.2015 року розірвано. Від даного шлюбу сторони мають двох дітей [PERSON] та [PERSON], аліменти, на яких, присуджені судом, відповідач не сплачує. За час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 14.08.2008 року, ними було придбано нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення (лісопильний цех) загальною площею 186,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], яке позивач хоче поділити шляхом визнання за нею права власності на Ѕ частину зазначеного майна. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, від неї надійшла заява про слухання справи у її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі. Відповідач, в силу ч. 11 ст. 128 ЦПК України, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду справи з опублікуванням оголошення про виклик до суду не з'явився, про причини неявки не повідомив, заяв про розгляд справи у його відсутності не надсилав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з'явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Згідно з положеннями ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до вимог статей 2 та 4 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.348 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Отже, вказаною нормою права та нормами статті 60 Сімейного Кодексу України передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. При цьому, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором або рішенням суду (ст. 70 Сімейного кодексу України, ст. 372 Цивільного кодексу України). Відповідно до п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності. Пунктом 24 визначено, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім»ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Судом достовірно встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду в м. Києві від 07.08.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м.Києві 04.12.2003 року розірвано (а.с. 10). Відповідно до Довідки Дніпровського РВ ДВС міста Києва ГТУЮ у м. Києві від 05.05.2018 року станом на 01.05.2018 року загальна заборгованість боржника [PERSON] по сплаті аліментів на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO] становить 74 824,50 грн. (а.с. 11). Загальна заборгованість по аліментам за період з 16.06.2015 року по 01.05.2018 року складає - 59 324,64 коп. (а.с. 12-13). Відповідно до Договору купівлі-продажу нежитлової будівлі (лісопильний цех) від 14.08.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Васильківського районного нотаріального округу Київської області Семенцем О.А., [PERSON] продав, а [PERSON] купив нежитлову будівлю (лісопильний цех) загальною площею 186,3 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 39). Приймаючи до уваги, що в матеріалах справи є докази правомірного набуття відповідачем права на вищевказане нерухоме майно, яке набуте перебуваючи з позивачкою в шлюбі, за їх спільні кошти, що знайшло своє підтвердження, а тому, таке визнання може бути прийнято судом та суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у виді сплаченого судового збору в сумі 1823 грн. 30 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved