Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

Заступник прокурора Суворовського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, про визнання неправомірним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, звільнення та повернення земельної ділянки. Представник прокуратури, позивач позовні вимоги підтримали в повному обсязі та наполягали на задоволенні позову в повному обсязі. Відповідачі та представники третіх осіб до судового засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштового відправлення, причини неявки суду невідомі. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що в ході проведення перевірки додержання вимог земельного та містобудівного законодавства на території Суворовського району міста Одеси прокуратурою Суворовського району міста Одеси виявлено, що на підставі розпорядження Управління земельних ресурсів міста Одеси від 18.12.2000 року було видане свідоцтво про право власності на дачну будівлю, яка розташована за адресою: [ADDRESS], (а.с. 9,10). Оскільки зазначене розпорядження суперечило вимогам законодавства України, прокуратура Суворовського району міста Одеси повідомила про це Одеську міську раду і 27.07.2006 року Виконком Одеської міської ради прийняв рішення № 294 « Про скасування ропоряджень управління земельних ресурсів Одеської міської ради « Про оформлення свідоцтва про право власності на дачні будівлі ДБК « Кабельщик» по [ADDRESS] № 581,582,583, від 18.12.2000 року. Положеннями ч. 1 та 2 ст. 78 ЗК України визначено, що право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України та Земельного кодексу України, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Статтею 81 ЗК України визначено підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки. Відповідно до пункту "а" зазначеної статті громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами. Відповідно до ч. 1 ст. 125 ЗК України право власності та право користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку, придбану у власність за договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідчується державними актами (ч. 1 ст. 126 ЗК України). Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється за підставами, передбаченими ч. 3 ст. 152 ЗК України, а саме шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, відшкодування заподіяних збитків та застосування інших, передбачених законом, способів. Положеннями ст. 387 ЦК України визначено право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння, а саме власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пункт 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачає, що, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, аналізуючи вищенаведене було встановлено, що недотримання Управлянням земельних ресурсів Одеської міської ради та відповідачем умов оформлення видачі та отримання свідоцтв про право власності на дачну будівлю, розташовану у місті [ADDRESS] суттєво порушені права державі в особі Виконкому Одеської міської ради, може привести до невідворотних наслідків щодо самовільної забудови узбережжя Чорного моря у районі міста Одеси, та порушення прав громадян України. Згідно з ч 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги Заступника прокурора Суворовського району міста Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до [PERSON], Управління земельних ресурсів Одеської міської ради, про визнання неправомірним та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, звільнення та повернення земельної ділянки, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Визнати поважними причини пропуску прокуратурою Суворовського району міста Одеси строку позовної давності та поновити строк позовної давності.

Outcome: approved