Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0657 га, наданої для обслуговування житлового будинку, розташованої в [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті її чоловіка, [PERSON] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] Вона як спадкоємець за законом у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частини житлового будинку [NUMBER] , з відповідною частиною господарських будівель та споруд , що розташований на [ADDRESS] отримала. При цьому, не може отримати документів про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0657 га, наданої для обслуговування житлового будинку, розташованої в [ADDRESS] , оскільки державний акт на вказану земельну ділянку виданий на праві спільної сумісної власності двом співвласникам, один з яких помер і нотаріус не може визначити, яка частка належала спадкодавцю. Щоб реалізувати свої спадкові права звернулася з даним позовом до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, покликаючись на мотиви такого. Просять позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні проти позовних вимог не заперечила, зазначила, що позивач по справі дружина її брата [PERSON] , який помер [INFO] . Земельна ділянка площею 0,0657 га, яка розташована в [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності їй та її брату [PERSON] Визнає, що після смерті брата його дружині [PERSON] має належати Ѕ частина вказаної земельної ділянки, а інша Ѕ частина - їй. Третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора будучи належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи не забезпечила явку в судове засідання свого повноважного представника, про причини неявки такого не повідомила, тому розгляд справи проведено за відсутності такого. Заслухавши пояснення сторін, представника позивача, дослідивши матеріали справи, в тому числі копію спадкової справи № 252/2017 рік, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч.2 ст.16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01.02.2017 року (а.с. 5). Згідно копії державного акту на право власності на земельну ділянку від 14.06.2006 року співвласниками земельної ділянки площею 0,0657 га, яка розташована в [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] , що також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 07.08.2017 р. (а.с. 10, 11-13). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] за життя особистого розпорядження на випадок своєї смерті щодо належного йому майна не зробив, тому спадкування здійснювалося за законом. Згідно ст. ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 10.11.1979 р. підтверджується, що [PERSON] і [PERSON] (позивач по справі) уклали шлюб 10.11.1979 року. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] » (а.с. 9). Так, з матеріалів спадкової справи № 252/2017 заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що із заявою про прийняття спадщини за законом до Другої Львівської державної нотаріальної контори, у встановлений законом строк, звернулася його дружина [PERSON] , а сини: [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від спадщини на користь [PERSON] . Державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Новак М.О. було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 05.09.2017 року на Ѕ частини житлового будинку [ADDRESS] . Щодо спадкування належної [PERSON] Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0657 га, наданої для обслуговування житлового будинку, розташованої в [ADDRESS] , то нотаріусом 05.09.2017 року надано позивачу відповідь, в якій рекомендовано звернутися до суду про визнання права власності в порядку спадкування, оскільки державний акт на земельну ділянку виданий на праві спільної сумісної власності двом співвласникам, один з яких помер і нотаріус не може визначити яка частка належала спадкодавцю. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена законом. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. У відповідності до п. п. 4.15, 4.20 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Видача свідоцтвв про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] належала на праві спільної сумісної власності земельна ділянка площею 0,0657 га, яка розташована в [ADDRESS] , проте його частка за життя не була визначена і нотаріус у позасудовому порядку не оформив право на спадщину на вказану ділянку. У відповідності до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно ч. ч.1, 2 ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом.У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи із наведеного, оцінюючи в сукупності зібрані докази та враховуючи, що позивач, як дружина померлого - [PERSON] та як спадкоємець першої черги за законом після його смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0657 га, яка розташована в [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , тому суд дійшов висновку, що позов підставний і такий слід задовольнити.

Outcome: approved