Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в Могилів-Подільський міськрайонний суд з первісним позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення з малолітніми дітьми, посилаючись на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15 липня 2006 року. Після одруження вони переїхали жити до батька [PERSON] відповідача по справі [PERSON] в квартиру [ADDRESS], що в м. Могилів-Подільському Вінницької області, де вона і зареєстрована до цього часу. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які від народження проживали та зареєстровані у вищезазначеній квартирі відповідача. Подружні відносини між нею та чоловіком не склалися і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30.10.2014 шлюб було розірвано. Весь час і після розірвання шлюбу позивач з дітьми проживала разом із батьком її бувшого чоловіка в його квартирі, оскільки у неї в місті немає свого житла. Бувший її чоловік з'їхав з даної квартири та куди саме вона не знає. За час проживання в квартирі вона постійно надавала відповідачу частину грошей на оплату комунальних платежів та користувалась в квартирі однією кімнатою де проживала разом із двома дітьми. 24 лютого 2017 року вона як завжди після роботи забрала дітей з садочку та школи та пішла до квартири в якій проживала, однак виявила, що її ключі до дверного замка не підходять і зрозуміла, що його замінено. На її стук та прохання відчинити двері ніхто не відкрив. Тоді зателефонував її бувший чоловік та повідомив, що батько поміняв замок, а ключі їй ніхто не дасть і щоб вона шукала собі інше житло. Тоді вона подзвонила до поліції та повідомила про це. Приїхавши на місце працівники поліції відібрали у неї та сусідів пояснення та повідомили, що нічого зробити не можуть і що їй потрібно звертатись до суду. А тому позивач за первісним позовом вимушена була звернутися до суду, просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення її [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в квартиру [ADDRESS], що в м. Могилів-Подільському Вінницької області. В свою чергу [PERSON] та [PERSON] звернулися в Могилів-Подільський міськрайонний суд з зустрічним позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи тим, що вони є співвласниками квартири [ADDRESS], що в місті Могилеві-Подільському Вінницької області, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02 вересня 2002 року. Крім них, ще 1/3 частка квартири належить [PERSON]. Після реєстрації шлюб між [PERSON] та [PERSON] в 2006 році, остання почала проживати в вищезазначеній квартирі як його дружина. Проте, його батько [PERSON] та брат [PERSON] дозволу на вселення в дану квартиру [PERSON] не давали. В їхній сімї народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на утримання яких [PERSON] сплачує аліменти. Подружні відносини між ними не склалися і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30.10.2014 шлюб було розірвано, однак відповідачка з квартири відмовилася виселятися. Вона створила нестерпні умови для проживання [PERSON], систематично провокувала скандали та сварки і погрожувала йому тим, що якщо він не залишить добровільно квартиру, та не передасть в особисте користування [PERSON] одну кімнату, то вона спровокує ситуацію, що дасть можливість притягнути його до кримінальної відповідальності. Тому [PERSON], в лютому 2015 року вимушено, не за власною згодою, залишив частину своєї власності в квартирі [ADDRESS], та почав винаймати житло у гр. [PERSON], що підтверджується договором оренди частини житлового приміщення від 01.11.2016 року. А відповідачка почала одноособово користуватися однією кімнатою площею 16.64 кв.м в зазначеній квартирі. З цього ж 2015 року колишня дружина [PERSON] систематично влаштовує в квартирі скандали, чим порушує правила суспільного співжиття, ображає та принижує їхнього батька, [PERSON], чим робить його проживання в одній квартирі з нею нестерпним та неможливим. [PERSON] неодноразово звертався зі скаргами в Могилів-Подільський відділ поліції на протиправну поведінку [PERSON] на протязі 2015-2017 років. 22 лютого 2016 року за вчинення протиправної поведінки в квартирі [ADDRESS], [PERSON] за образи та приниження [PERSON] та [PERSON], з нею було проведено профілактичну бесіду працівниками поліції. Так 03 травня 2016 року відповідачці було винесено офіційне застереження про неприпустимість протиправної поведінки стосовно [PERSON] Для того щоб ще більше ускладнити проживання [PERSON] у своїй власній квартирі, його колишня невістка [PERSON] впускає на ночівлю свого батька [PERSON] який разом зі своєю дочкою його ображають, принижують та погрожують фізичною розправою, про що також [PERSON] було офіційно застережено від такого роду поведінки. Відчуваючи свою безнаказанність, вона ігнорує діюче житлове законодавство та категорично відмовляється від сплати комунальних послуг, якими користується вона та її двоє дітей, а саме: світло, воду, тепло. За все вимушений платити [PERSON] - пенсіонер та хвора людина похилого віку. Крім того [PERSON] категорично відмовилася заключати договір найму на проживання в вищезазначеній квартирі з понесенням відповідних витрат за сам факт користування чужою власністю та оплатою комунальних послуг. [PERSON] систематично руйнувала квартиру і фактично довела кімнату та інші приміщення до стану в якому неможливо було нею користуватись, завела в квартирі бруд, цвіль, неприємний запах, поламала меблі які їй не належали, що змусило їх за власні кошти проводити невідкладно ремонт в квартирі з метою недопущення подальшої руйнації, бо власність не тільки дає права, але й породжує зобовязання. Проживання разом з відповідачкою в одній квартирі не тільки неможливе із-за систематичного порушення правил співжиття, а ще є небезпечним для здоровя та життя [PERSON], бо 24 лютого 2017 року [PERSON] влаштувала знову скандал та бійку в вищезазначеній квартирі що змусило їх викликати працівників поліції. Відповідачка заважає їм вільно користуватись належним їм на праві приватної власності майном - квартирою та в добровільному порядку виселятись не збирається. А тому вони звернулися до суду з зустрічним позовом та просять суд виселити [PERSON] разом з двома неповнолітніми дітьми [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS] що в місті Могилеві-Подільському без надання іншого жилого приміщення. Стягнути з відповідача всі судові витрати понесені ними по справі. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду від 06.11.2017 до участі в справі було залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом - службу у справах дітей, сімї та молоді Могилів-Подільської міської ради Вінницької області . Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним) [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги не визнав, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити в повному обсязі. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] (позивачів за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON]В.) - [PERSON] в судовому засіданні первісні позовні вимоги не визнала, просила суд в їх задоволенні відмовити в повному обсязі. Зустрічні позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивача за первісним та відповідача за зустрічним позовом - служби у справах дітей, сімї та молоді Могилів-Подільської міської ради Вінницької області [PERSON] заперечувала проти задоволення первісних позовних вимог, зустрічний позов підтримала не заперечувала проти виселення [PERSON] разом з дітьми. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні позивачів за зустрічним позовом [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] його товариш, з жовтня 2016 року по лютий 2017 року він здавав йому кімнату для проживання за відповідні кошти на підставі договору оренди. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює разом з [PERSON], та була присутня при тому, як в 2016 році [PERSON] відмовилася підписувати договір оренди квартири, в якій остання проживає разом з дітьми. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги підлягають задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити, з наступних підстав: як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками двокімнатної квартири по вул. Ставиській, 77, в м. Могилеві-Подільському Вінницької області на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.02.2002 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 12.12.2011 (а.с.40,41,55). [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 15 липня 2006 року. Від спільного подружнього життя у них народилось двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.7,8). Після одруження [PERSON] та [PERSON] переїхали жити до батька [PERSON] - [PERSON] в квартиру [ADDRESS], що в м. Могилів-Подільському Вінницької області, де вона і зареєстрована до цього часу разом з дітьми, які від народження проживали та зареєстровані у вищезазначеній квартирі, як члени сім'ї (чоловіка) власника, що підтверджується довідкою відділу надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради від 02.03.2017 (а.с.11). Подружні відносини між [PERSON] та [PERSON] не склалися і рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду від 30.10.2014 шлюб було розірвано (а.с.9). Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. При цьому, члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені у ч. 2 ст. 64 ЖК України, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство. Таку ж норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно зі ст.405 ЦК України\~члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оскільки [PERSON] на момент її реєстрації у квартирі перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] тобто, була членом сім'ї власника (співвласника) квартири, факт розірвання шлюбу між сторонами не позбавляє її права користування спірним приміщенням. Як встановлено судом, [PERSON] не визнана в установленому законом порядку такою, що втратила право користування квартирою №116 по вулиці Ставиській, 77, що в місті Могилеві-Подільському Вінницької області. Проте [PERSON] чинить їй перешкоди у реалізації нею права користування житлом змінивши замок у дверях та не впускаючи її у квартиру, про що свідчать звернення до правоохоронних органів, наявні у матеріалах справи, подані як ним так і нею, щодо непорозумінь між ними в користуванні квартирою та сварок між ними (а.с.10,37-39). Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року (з останніми змінами від 25.05.1998 року) "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. За змістом ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою-для їх обмеження. За змістом зазначених норм матеріального права, відсутність або наявність факту реєстрації за місцем проживання сама по собі не впливає на реалізацію права на житло. Таким чином, право на користування житловим приміщенням може ґрунтуватися на документальній підставі (довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловий площі) та на законі (ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК України, ст. 18 Закону України Про охорону дитинства»). Згідно ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 вказаної статті якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Таким чином, у разі доведення вищевказаних обставин, члени сімї власника також можуть бути виселені за рішенням суду. Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. [PERSON] після одруження з [PERSON] та вселення з ним до спірної квартири, разом з його батьком [PERSON] вели спільне господарство, оплачували комунальні послуги, приймали участь у поточних ремонтах. Після розірвання шлюбу, вона намагалася вирішити питання щодо права постійного користування квартирою для неї та дітей на прийнятних умовах, однак згоди не було досягнуто, оскільки [PERSON] вимагав сплачувати велику суму за договором оренди квартири, а також за комунальні послуги, що було важко в матеріальному плані для неї з двома дітьми. Щодо зустрічних позовних вимог про виселення, то таке виселення згідно із ч. 1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом із ним, систематично руйнують або псують жиле приміщення, або використовують його не за призначення, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Проте, [PERSON] та [PERSON] не надано доказів того, що [PERSON] систематично руйнує або псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, а надані ними фотокартки приміщення в якому відбуваються ремонтні роботи не свідчать про це, а свідчать лише про те, що дане приміщення достатньо довго використовувалося для проживання, а тому потребує ремонту (а.с.46-54). Крім того, не доведено систематичних порушень [PERSON] правил співжиття з ними. А тому, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що первісні позовні вимоги слід задовольнити, вселити [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], з малолітніми дітьми: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до квартири [ADDRESS]; та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. А також в задоволенні зустрічного позову слід відмовити в повному обсязі за безпідставністю. На підставі ст.9,64,116,156,157 ЖК України, ст.319,383,391,405 ЦК України;

Outcome: approved