Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

В березні 2017 року [PERSON], від імені якого діє на підставі довіреності [PERSON], звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що він з 17 серпня 1974 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою. Сімейне життя не склалося у зв'язку з різними характерами та поглядами на життя, втратою взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з 1980 року проживають окремо. Розірвати шлюб через органи ДРАЦС відповідачка відмовляється. Спільне життя та збереження сім'ї неможливе, суперечить його інтересам, тому просить задовольнити його вимоги. Представник позивача подала до суду заяву, якою підтвердила намір розірвати шлюб за обставин, викладених в позовній заяві. Вказала, що сторони біля 37 років проживають окремо, спільне господарство не ведуть, сімейного бюджету не мають, майновий спір відсутній. Крім того, просила розглянути справу без участі сторін на підставі наявних в справі даних та доказів. Відповідачка, яка у встановленому порядку повідомлена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду невідомі. Ухвалою Старокостянтинівського районного суду від 24 травня 2017 року суд ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що сторони 17 серпня 1974 року зареєстрували шлюб у Губчанській сільській раді Старокостянтинівського району Хмельницької області, актовий запис № 12, що підтверджується даними повторного свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого Губчанською сільською радою Старокостянтинівського району Хмельницької області 04 лютого 1989 року. Сімейне життя між сторонами не склалось, шлюб існує формально. Причинами розпаду сім'ї стало несприйняття способу життя один одного, різні характери сторін та погляди на життя, відсутність між ними взаєморозуміння. Сторони фактично припинили шлюбні відносини, відновлювати які наміру не мають, та з 1980 року проживають окремо, сімейного бюджету не мають, спільного господарства не ведуть. На час розгляду справи про розірвання шлюбу майновий спір між сторонами відсутній. Відповідачка відмовилася розірвати шлюб через органи ДРАЦС. За змістом ст. 51 Конституції України, ст. 24, ч. ч. 3, 4 ст. 56 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи, що між сторонами тривалий час існують непорозуміння та суперечки, внаслідок чого склались неприязні відносини, подружні стосунки вони не підтримують, жити однією сім'єю не бажають, суд прийшов до висновку, що подальше сімейне життя подружжя і збереження сім'ї стало неможливим та буде суперечити їхнім інтересам, а тому шлюб слід розірвати. Згідно ч. 2 ст. 114, абз. 3 ч. 3 ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. При розподілі судових витрат суд виходить із ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved