Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], правонаступником якої за ухвалою суду від 26.12.2013 року явився [PERSON], з позовом про визнання заповіту недійсним, скасування свідоцтва на спадщину за заповітом, визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового будинку від 20.08.2009 року та скасування державної реєстрації. Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 21.11.2014 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] задоволено. Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 13.12.2014 року повернув дану цивільну справу для усунення недоліків щодо розподілу судових витрат судом першої інстанції, які не були вирішені під час ухвалення рішення по справі. Сторони в судове засідання не з?явилися. Перевіривши матеріали справи, суд вважає необхідним розподілити по справі судові витрати наступним чином. Згідно п. 6) ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен розподілити між сторонами судові витрати. На підставі п. 4) ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо не вирішено питання про судові витрати. Згідно п. 2) ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається вартістю майна у позовах про визнання права власності на майно. Оглядом матеріалів справи встановлено, що вартість земельної ділянки площею 8,410 гектарів, яка розташована на території Кисличуватської сільської ради Томаківського району Дніпропетровської області становить 83501 гривень. Тому судовий збір становитиме у розрахунку одного відсотка від ціни позову в сумі 835,01 гривень. Вартість житлового будинку по [ADDRESS] становить 42751 гривня, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку від 20.08.2009 року. Отже, один відсоток ціни позову складає 427,51 гривня, яка підлягає стягненню з відповідача в дохід держави, так як позивачкою не було сплачено судовий збір при збільшені позовних вимог. Позивачка, звернувшись попередньо з позовними вимогами немайнового характеру, сплатила судовий збір в сумі 109,40 гривень. 10.12.2013 року позивачка збільшила позовні вимоги надавши суду дві квитанції оплати судового збору по 114,70 гривень за позовні вимоги немайнового характеру. Остаточно, визначивши свої позовні вимоги позивачка 20.06.2014 року просила також визнати за нею право власності на земельну ділянку та житловий будинок у порядку спадкування за законом. При цьому, вона не надала суду квитанцію про оплату нею судового збору, як за позовні вимоги майнового характеру. Слідуючи приписам ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, з відповідача на користь держави необхідно стягнути витрати у виді судового збору за позовні вимоги майнового характеру, які не були сплачені позивачкою при збільшенні своїх позовних вимог. Крім того, на користь позивачки підлягають стягненню з відповідача понесені і документально підтверджені суми судового збору за позовні вимоги немайнового характеру. На підставі викладеного та

Outcome: approved