Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

В листопаді 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що 25.08.2015 року між ним та відповідачем було укладено договір банківського вкладу №10-1375607 відповідно до умов якого він вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 1120 доларів США на строк зберігання з 25.08.2015 року по 08.09.2015 року, а банк в свою чергу зобовязувався повернути вклад та нараховані відсотки в розмірі 7% річних за повний строк зберігання вкладу на умовах та у строки передбачені договором, зокрема 08.09.2015 року повернути вклад та відсотки шляхом видачі готівки через касу банку або в безготівковій формі за заявою вкладника. Вказував на те, що банк у встановленому законом та договором порядку кошти не повернув та на його заяву запропонував переоформити договорів, вказавши на те, що у банку відсутні грошові кошти для повернення вкладу. В ході судового розгляду справи банком частково було повернуто суму депозиту, а тому з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в сумі 523,93 долари США. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, про поважні причини своєї неявки суд не повідомив. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. Так, судом встановлено, що 25.08.2015 року між позивачем та відповідачем на підставі заяви-договору про розміщення банківського вкладу №10-1375607 укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту). Виходячи з положень ст.ст. 626-629, 631 ЦК України, укладений між сторонами договір є цивільно-правовою угодою, в якій сторони на власний розсуд визначили зміст їх прав і обов'язків, які є обов'язковими до виконання сторонами протягом строку, визначеного договором. Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Як вбачається з умов вище вказаного договору, позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 1120 доларів США, а відповідач в свою чергу зобовязувався повернути вкладникові вклад та сплатити проценти на умовах та в порядку визначеному договором. Термін розміщення вкладу сторонами визначено період з 25.08.2015 року по 08.09.2015 року з виплатою відсотків в розмірі 7% річних в кінці терміну (а/с 4). Факт отримання відповідачем грошових коштів від позивача на виконання умов вказаного договору підтверджується копією меморіального ордеру №10263133 від 25.028.2015 року (а/с 5). Згідно із вимогами ст. 1060 ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського строкового вкладу банк зобовязаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу. Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу. За умовами договору, якщо клієнт не вимагає повернення вкладу в день його закінчення договір може бути автоматично пролонгований на 12 повних періодів (повний період -14 днів). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції», вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобовязаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи. Відповідно до абз.1 ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судом встановлено, що позивач заперечував пролонгацію вказаного договору та вимагав повернення вкладу та відсотків по закінченню терміну вкладу. У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Як вбачається з інформації про рух коштів по рахунку позивача, відповідач у встановлений договором строк не повернув суму банківського вкладу в повному обсязі, а лише здійснив виплату його частини з порушенням встановлених договором строків. Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Як вбачається з правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові від 25.12.2013 за наслідками розгляду справи №6-140цс13, під строком повернення вкладу й нарахованих відсотків слід розуміти наявність у вкладника реальної можливості отримати й розпорядитися на свій розсуд вкладом. У подібних спорах доведенню підлягає той факт, що після перерахування банком суми вкладу та відсотків на поточний рахунок вкладник позбавлений реальної можливості розпорядитися своїми коштами. Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з інформації про рух коштів по рахунку позивача, залишок неповернутої суми банківського вкладу становить 523,93 долари США. Так, суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК, частина третя статті 533 ЦК; Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved