Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

В обгрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 10.11.2014 було встановлено, що державний акт на право приватної власності на землю серії IV-PB №001369, виданий Малосадівською сільською радою 28 вересня 2007 року на земельну ділянку площею 2,19 га, що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району на ім'я [PERSON] і зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №213, належить [PERSON], визнано за [PERSON] право на спадщину по смерті батька [PERSON] та право власності на вказану земельну ділянку. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року рішення Дубенського міськрайонного суду від 10 листопада 2014 року залишено без змін. Отже, позивач набув права власності на спадкове майно після смерті батька та на земельну ділянку площею 2,19га. Проте, позбавлений можливості належним чином зареєструвати право власності на вище зазначену земельну ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно і стати повноправним власником цієї земельної ділянки, оскільки право на цю земельну ділянку зареєстроване за іншою особою. Рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 12826070 від 05.05.2014 року на земельну ділянку (кадастровий номер 5621683500:03:008:0005) площею 1,9323га, що знаходиться на території Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва право власності зареєстровано за [PERSON], що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.05.2016 року №59437310. Підставою виникнення права власності і реєстрації такого права власності було рішення Дубенського міськрайонного суду від 19.03.2012 року у справі 1705/560/2012 за позовом [PERSON] до Малосадівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Цим рішенням за [PERSON] визнано право на спадщину за заповітом по смерті [PERSON] та право власності на земельну ділянку загальною площею 2,19га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, в тому числі ріллі -1,93га, пасовищ - 0,26га із земель колишнього КСП «Правда» на території Малосадівської сільської ради згідно отриманого Державного акта на право приватної власності на землю серії 1У-РВ №001369 виданого [PERSON] на підставі розпорядження голови Дубенської райдержадміністрації №118 від 21 червня 2001 року та зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за №213 від 28.09.2001 року. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 16 червня 2014 року скасовано рішення Дубенського міськрайонного суду від 19 березня 2012 року. Цим рішенням у задоволенні позову [PERSON] до Малосадівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом відмовлено. Зазначене рішення апеляційного суду Рівненської області від 16 червня 2014 року набрало законної сили. Отже, [PERSON] на сьогодні є неналежним власником вище зазначеної земельної ділянки і відповідно у Єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право власності на земельну ділянку площею2,19га, якого фактично не існує. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позові, просив їх задоволити у повному обсязі. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена відповідно до ст.74 ЦПК України, у звязку з чим проведено заочний розгляд справи. Представник третьої особи на виклик до суду не зявився, про причини неявки не повідомив. Суд, заслухавши позивача, оцінивши всі пред`явлені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Дубенського міськрайонного суду від 10.11.2014 визнано за [PERSON] право на спадщину по смерті батька [PERSON] та право власності на земельну ділянку площею 2,19 га що розташована на території Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, яка належала померлому [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії IV-PB №001369, виданого Малосадівською сільською радою 28 вересня 2007 року і зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №213. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 14 вересня 2015 року дане рішення залишено без змін. (а.с.4-6, 7-8). Рішенням державного реєстратора реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обмежень індексний номер 12826070 від 05.05.2014 року на земельну ділянку (кадастровий номер 5621683500:03:008:0005) площею 1,9323га, що знаходиться на території Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва право власності зареєстровано за [PERSON], що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна від 19.05.2016 року №59437310 (а.с.3). Підставою виникнення права власності і реєстрації такого права власності було рішення Дубенського міськрайонного суду від 19.03.2012 року у справі 1705/560/2012. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 16 червня 2014 року скасовано рішення Дубенського міськрайонного суду від 19 березня 2012 року і у задоволенні позову [PERSON] до Малосадівської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом відмовлено (а.с.3, 9-10). За правилами ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України). Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ч.1 ст.182 ЦК України). Відповідно до положень ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до норм ч.1, 2 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. За правилами ч.1, 2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Як вбачається із змісту ч.2 ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. При цьому відповідно до ст.19 Конституції України, державний реєстратор як посадова особа органу місцевого самоврядування зобов'язаний діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Аналіз вказаних норм чинного законодавства вказує на те, що державний реєстратор прав на нерухоме майно не має можливості за особистим зверненням позивача скасувати запис про право власності на земельну ділянку, оскільки скасування такого запису можливе лише на підставі рішення суду про скасування записів про проведену державну реєстрацію прав. Таким чином, суд прийшов до висновку, що рішення державного реєстратора реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції [PERSON] від 05.05.2014 року підлягає скасуванню, оскільки в судовому порядку скасовано рішення суду, яке служило підставою для його прийняття, крім того, реєстрація права власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON] порушує право власності [PERSON] на цю земельну ділянку. З урахуванням вище викладеного, відновлення порушених прав позивача можливе лише в судовому порядку шляхом скасування запису про право власності індексний номер 12826070 від 05.05.2014 року на земельну ділянку (кадастровий номер 5621683500:03:008:0005) площею 1,9323га, що знаходиться на території Малосадівської сільської ради Дубенського району Рівненської області. На підставі викладеного, ст.ст. 2, 19, 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», ст.ст. 15, 182, 386 ЦК України, ст.ст.125, 152 ЗК України, та

Outcome: approved