Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-17 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, а саме: на приміщення Санітарного блоку, що розташоване по [ADDRESS]. Мотивує свої позовні вимоги тим, що 31.03.2003 року актом приймання-передачі основних фондів №13 комісія з передачі майна передала, а [PERSON], [PERSON] прийняли Санітарний блок, що розташований на території Іваничівської селищної ради Іваничівського району Волинської області.21.04.2005 року між нею та відповідачами шляхом досягнення згоди за всіма істотними умовами було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно якого продавці зобов'язуються передати у власність покупцю приміщення Санітарного блоку,а покупець - сплатити ціну продажу майна та прийняти його. З моменту передачі і по даний час вона відкрито користується вказаним приміщенням. Восени 2016 року вирішила провести нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу об'єкта нерухомого майна, однак їй було відмовлено з тих підстав, що відсутні необхідні документи для вчинення нотаріальних дій, що і стало підставою для звернення з позовом до суду. Позивач зазначає, що вона добросовісно заволоділа та більше 10 років безперервно та відкрито користується Санітарним блоком, що [ADDRESS] , а тому просить визнати за нею право власності на вказане приміщення за набувальною давнітю. Сторони в судове засідання не з'явилися. Від представника позивача надійшло клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, від них надійшли заяви , в яких просять розгляд справи провести у їх відсутність , позовні вимоги визнають, не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 158 Цивільно-процесуального кодексу України - особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Випадки відкладення розгляду справи, передбачені ст. 169 Цивільно-процесуального кодексу України, відсутні. Тому суд приходить до висновку про можливість розгляду справи на підставі наявних у ній доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до акту №13 приймання-передачі основних фондів Комісія з передачі майна, що створена відповідно до рішення комісії з реорганізації КСП «Вільна Україна» Іваничівського району Волинської області протокол 32 від 10.03.2001 р, передала, а [PERSON] та [PERSON] прийняли Санітарний блок, що знаходиться в [ADDRESS]. (а.с.8). 21.04.2005 року між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] шляхом досягнення згоди за всіма істотними умовами було укладено договір купівлі-продажу нежитлового приміщення, згідно якого продавці зобов'язуються передати у власність покупцю приміщення Санітарного блоку,а покупець - сплатити ціну продажу майна та прийняти його.(а.с.7) Акт приймання-передачі нежитлового приміщення від 21.04.2005 року підтверджує факт передачі [PERSON] та [PERSON], а [PERSON]- прийняття нежитлового приміщення Санітарного блоку (а.с.9) Судом встановлено, що позивач більше десяти років відкрито та безперервно володіє, користується Санітарним блоком, що знаходиться в [ADDRESS], який придбала згідно вище вказаного договору купівлі-продажу. У пункті 13 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" №5 від 07.02.2014 року вказано, що можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно п. п. 9, 10 вищевказаної Постанови, при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Відповідно до ч.1ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно ч. 1ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу Україниправиласт. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, фактично позивач почала володіти майном з 2003 року. Частиною 4 ст. 174 ЦПК України передбачено, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач належно придбала приміщення Санітарного блоку, що знаходиться у [ADDRESS] та вільно, безперешкодно користується нерухомим майном більше десяти років та враховуючи, що визнання відповідачами позовних вимог не суперечить чинному законодавству, а також що права та свободи по вказаних правовідносинах інших осіб не порушуються, тому за позивачем необхідно визнати право власності на приміщення магазину за набувальною давністю.

Outcome: approved