Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позивачка вказує, що з відповідачем вона знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2014 року. Від даного шлюбу в сторін є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , яка як вказує позивачка, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини, але не бажає робити цього добровільно, ухиляється від цього обов`язку. Обставин, які мають суттєве значення для звільнення відповідача від обов`язку утримання своєї дитини до повноліття, він не має. Позивачка просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] ІН [NUMBER] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня її звернення до суду з позовом і до повноліття дитини. Позивачка в судове засідання не прибула, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, але надала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, вказала, що позов підтримує повністю та просила позов задовольнити. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в неодноразово призначені судові засідання на 07.11.2019 р., 17.12.2019 р., 13.01.2020 р., 11.02.2020 р. не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Відповідач причину неявки суду не повідомив, але на адресу суду повернулись конверти з повістками про виклик відповідача в судові засідання, відправлені на адресу зареєстрованого місця проживання відповідача з поміткою пошти « не має вдома». Суд вважає, що відповідач належним чином повідомлявся про розгляд справи відповідно до вимог ст.128 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України за його відсутності. Відповідно до ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, враховуючи, що позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши надані позивачкою письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані, не суперечать законодавству, та підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про шлюб - сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28 лютого 2014р. ( аркуш 2). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 24 травня 2016 р., зареєстрованого Печенізьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області - [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис № 16. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] . (аркуш 3). Суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , так як батьки згідно ст.180 Сімейного Кодексу України зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. При цьому суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, які мають істотне значення по справі. Згідно ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно ч. 2 ст. 179 Сімейного кодексу України той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 8 липня 2017 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів". Цим Законом було внесено зміни до СК України та ч. 2 ст. 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Суд стягує з відповідача [PERSON] судові витрати у відповідності зі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved