Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, визнання договору дарування удаваним та застосування наслідків удаваного правочину, посилаючись на те, що за час шлюбу ними придбане нерухоме майно загальною вартістю 2 629 301 грн.: жилий будинок по [ADDRESS] вартістю 1 005 974 грн., земельні ділянки по [ADDRESS] площею 510 кв.м вартістю 367 200 грн., по [ADDRESS] площею 394 кв.м. вартістю 283 680 грн., 33% нежитлового приміщення по [ADDRESS] вартістю 272 447 грн., квартира [ADDRESS] вартістю 70 000 доларів США, автомобілі ВМWхЗ, державний номер [NUMBER], RЕNАULТ МАGNUМ 440 силовий тягач-Е, державний номер[NUMBER], МАN 18 224 фургон ізотермічний, державний номер [NUMBER], FRUEHAUF SREM 34С1, державний номер [NUMBER], ЗИЛ 494801, державний номер [NUMBER], вантажний причеп ПМЗ 81011, виробниче устаткування - комплекс по виробництву круп і комбікорму вартістю 180 000 грн., майно домашнього вжитку вартістю 32500 грн., грошові кошти на банківських рахунках на суму 967546,89 грн., частина з яких відповідачем витрачена без згоди дружини не на потреби сім'ї, також відповідач є учасником ТОВ "ТАДЕНА" з статуним фондом 39 000 грн. та вніс 33% вказаної суми статутного фонду, позивачка має право на ? частину внеску відповідача до статутного фонду ТОВ «Тадена» 6435 грн. та 16,5% від отриманого прибутку товариства, також на ? частину доходів відповідача від підприємницької діяльності в 2013 році. Вказувала також, що договір дарування між [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] був удаваним правочином, який укладений з прихованням договору купівлі-продажу з метою уникнення поділу спільного майна. Просила визнати договір дарування квартири від 12.06.2010. удаваним правочином, вчиненим для приховання договору купівлі-продажу та визнати спірну квартиру об'єктом права спільної сумісної власності, поділити спільне майно сторін загальною вартістю 4 783 500,80 грн. у рівних частках, виділити позивачці в рахунок половини 2 376 435 грн. житловий будинок, земельні ділянки площею 510 кв.м та 394 кв.м, майно домашнього вжитку вартість 30 900 грн., визнати право власності позивачки на грошові кошти відповідача на депозитних вкладах відповідача в ПАТ Дельтабанк 12 000 доларів США, відсотки по вкладу 828,50 доларів США, 208,60 доларів США на депозитному рахунку, вкладу з відсотками 64820,11 грн. на депозитному рахунку, 4967,37 доларів США на депозитному рахунку ПАТ «Укргазбанк», решту суми 453 007, 47 грн. зняти з поточних рахунків відповідача. Треті особи з самостійними вимогами ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] звернулись до суду з позовом до сторін по справі, вказуючи, що на підставі договору про спільну діяльність від 11.04.2006р. здійснюють спільну підприємницьку діяльність з відповідачем та зареєстровані на праві власності за [PERSON] вантажні автомобілі RЕNАULТ МАGNUМ 440 силовий тягач-Е, державний номер[NUMBER], МАN 18 224 фургон ізотермічний, державний номер [NUMBER], FRUEHAUF SREM 34С1, державний номер [NUMBER], ЗИЛ 494801, державний номер [NUMBER], вантажний причеп ПМЗ 81011 не є спільним майном подружжя, а є спільним майном підприємців, так як придбавались та використовуються для спільної підприємницької діяльності, також є спільним майном відповідача та третіх осіб кошти на рахунках відповідача в банківських установах, просили визнати за ними право власності на 2/3 частини вказаних транспортних засобів та грошових коштів. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позов підтримали, просили суд його задоволити, позов третіх осіб не визнали та просили відмовити у задоволенні позову. Вказували, що спільно нажите майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках, до спільного майна відноситься набуте до припинення шлюбних стосунків у березні 2013 року, спірні з третіми особами транспортні засоби зареєстровані на праві власності відповідача, а не спільній власності з третіми особами, відсутні докази їх придбання за рахунок спільних коштів з третіми особами. Також зазначали, що при поділі майна необхідно врахувати витрати відповідача на особисті цілі, не пов'язані з потребами сім'ї, в тому числі на погашення кредиту співмешканки відповідача [PERSON], грошові кошти, внесені відповідачем на депозитні рахунки за рахунок спільних коштів, кошти на поточних рахунках відповідача, доходи відповідача від підприємницької діяльності. Відповідач та його адвокат [PERSON] позов [PERSON] визнали частково, позов третіх осіб визнали, вказували, що шлюбні стосунки між сторонами припинились у березні 2012 року, за спільні кошти сторонами набуто спільне майно - житловий будинок по [ADDRESS], та земельна ділянка, на якій розташований будинок площею 510 кв.м за договором купівлі-продажу, майно домашнього вжитку, вказане майно підлягає поділу між сторонами з виділенням відповідачу будинку та земельної ділянки, та присудженням компенсації половини вартості на користь позивачки. При поділі транспортних засобів просили врахувати, що 2/3 вантажних автомобілів, які використовуються відповідачем для підприємницької діяльності належить третім особам, з якими відповідач здійснює підприємницьку діяльність. Вклади на ім'я відповідача не є спільним майном подружжя, оскільки здійснювались до березня 2012 року за рахунок спільних з третіми особами коштів, а після припинення шлюбних стосунків за рахунок особистих коштів відповідача, оборотні кошти на поточних рахунках, 33% нежитлового приміщення по [ADDRESS], виробниче обладнання є майном ПП [PERSON] та не відносяться до майна подружжя, можливим є поділ доходів від підприємницької власності. Заперечили удаваність договору дарування квартири 12.06.2012р. та наполягали на тому, що відчуження відповідачу спірної квартири відбулось безоплатно шляхом дарування. Відповідач не заперечував проти врахування при поділі коштів 13058 доларів США як спільного сумісного майна, також вказував, що на особисті цілі, не пов'язані з потребами сім'ї ним в період шлюбу були витрачені 10 000 доларів США на ремонт та придбання меблів в особисту квартиру по вул.Дашковича, які 11.06.2012р. були зняті з депозитного рахунку відповідача, де фактично були спільні підприємницькі кошти. Треті особи в судовому засіданні позов визнали частково, власний позов підтримали та просили його задоволити. Вказували, що для придбання спірних вантажних автомобілів залучались кредитні кошти за зобов'язаннями третіх осіб, з якими відповідач здійснював спільну підприємницьку діяльність. Заслухавши учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та обставини, що регулюються нормами цивільного законодавства. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 08.12.1979 року перебували в зареєстрованому шлюбі, розірваному рішенням Соснівського районного суду м.Черкаси від 30.07.2013р. Від шлюбу мають доньку, яка досягла повноліття. Відповідно до ст.60 СК України кожна річ, набута подружжям в період шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Заінтересована особа вправі в судовому порядку доводити, що майно у шлюбі було придбане за її особисті кошти. Відповідно до ст.ст.15,30 ЦК України обставини в цивільній справі з'ясовуються а засадах змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою. Статтею 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Судом встановлено, підтверджено показами свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], також встановлено рішенням Соснівського районного суду від 30.07.2013р. про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, що шлюбні стосунки між сторонами припинились у березні 2013 року. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Покази свідків [PERSON], [PERSON] суд вважає такими, що не підтверджують з достовірністю факт припинення шлюбних стосунків між сторонами у лютому 2012 року, так як дані особи вказували про те, що не є детально обізнаними з обставинами особистого життя сторін по справі, орендовану зі слів відповідача для співмешканки квартиру відвідували епізодично, не надано доказів, що відповідач з лютого 2012 року представляв перед сусідами та знайомими [PERSON] як нову дружину, з позовом до суду про розірвання шлюбу, зареєстрованого з [PERSON], відповідач у березні 2012 року не звертався, отже відсутні переконливі об'єктивні докази про те, що до березня 2013 року шлюбні стосунки з позивачкою відповідачем були повністю припинені. Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи, що в період шлюбу [PERSON] набуто у власність: - двоповерховий житловий будинок по [ADDRESS] житловою площею 64,9 кв.м, загальною площею 225,6 кв.м на підставі свідоцтва про право власності від 11.05.2005р., майно домашнього вжитку, - земельну ділянку площею 510 кв. м по [ADDRESS], на якій розташований будинок, на підставі договору купівлі - продажу від 30.12.1997 року, державного акту про право власності на землю серії ЧР 24-1-964 від 23.01.1998 року, - суміжну земельну ділянку площею 0.0394 га кадастровий номер 7110136700:03:018:0089 по [ADDRESS] на підставі рішення Черкаської міської ради від 09.07.2010р. № 5-887, державний акт серії ЯЛ № 226447 виданий 15.11.2010р., - квартиру [ADDRESS] на підставі договору дарування від 12.06.2012р., - 33% нежитлового приміщення по проїзду Станційному,4, м.Черкаси на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2003р., рішення суду від 13.07.2010р., - автомобілі ВМWхЗ, 2011 року виготовлення, державний номер [NUMBER], RЕNАULТ МАGNUМ 440 силовий тягач-Е, 2000 року виготовлення, реєстраційний номер[NUMBER], МАN 18 224 фургон ізотермічний, 1999 року виготовлення, державний номер [NUMBER], FRUEHAUF SREM 34С1, 1992 року виготовлення державний номер [NUMBER], ЗИЛ 494801,1990 року виготовлення, синій, державний номер [NUMBER] вартістю 24 420 грн., вантажний причеп ПМЗ 81011 1993 року. Оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання удаваним договору дарування квартири від 12.06.2012р. не підлягають до задоволення, позовні вимоги про поділ майна підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає майно (товар) і сплачує за нього певну суму. За договором дарування передача майна (товару) у власність здійснюється безоплатно. В судовому засіданні зібраними у справі доказами не підтверджено достовірно, що договір дарування [PERSON] квартири був удаваним та приховував в дійсності укладання договору купівлі-продажу нерухомого майна. Надані позивачкою докази - оголошення, листування про намір продажу квартири по [ADDRESS], покази свідка [PERSON] про те, що [PERSON] зверталась до агентства нерухомості з питання продажу вказаної квартири, однак від послуг агентства відмовилась, тому можна припустити, що відповідач став покупцем спірної квартири суд вважає такими, що не підтверджують достовірно факт оплатності даного правочину та передачі відповідачем відчужувачу певної обумовленої суми за придбання спірної квартири, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях. Зазначені докази спростовуються наданою відповідачем розпискою від 12.06.2012р. дарувальника [PERSON] в підтвердження безоплатності даного договору, також згідно з п.6 договору дарування від 12.06.2012р. сторони стверджують, що правочин не має характер фіктивного чи удаваного та підтверджують дійсність намірів при його укладанні. За недоведеністю факту удаваності договору дарування від 12.06.2012р. відсутні підстави для віднесення придбану відповідачем за вказаним договором квартиру до спільної власності подружжя. Вирішуючи питання про визнання земельної ділянки площею 394 кв.м об'єктом спільної чи особистої власності, суд виходить з правової позиції, висловленої ВСУ у постанові від 06.02.2013р. при розгляді справи № 6-175цс12., згідно з якою для визнання земельних ділянок, які одержаних у власність в 1996 та 2009 роках, спільною сумісною власністю подружжя, відсутні підстави керуватися частиною п'ятою статті 61 СК України і застосування цієї норми закону до правовідносин, які виникли до набрання ним чинності. Відповідно до статті 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах обов'язкові для судів України. Спірна земельна ділянка площею 394 кв.м набута відповідачем в порядку приватизації за рішенням органу місцевого самоврядування в 2010 році, до прийняття Закону України від 11 січня 2011 року № 2913-VI про віднесення даного майна до спільної власності подружжя, а тому є об'єктом особистої власності відповідача [PERSON], оскільки не була придбана за рахунок спільних коштів подружжя, позивачка також не була позбавлена в порядку ст.118 ЗК України звернутись до міської ради з заявою про передачу у власність даної земельної ділянки в порядку приватизації. Посилання позивачки, що вказана ділянка до приватизації перебувала у спільному користуванні сторін спростовується технічною документацією на видачу [PERSON] державного акту на ділянку 0,0394 га, згідно з якою вказана ділянка за рішенням міської ради від 18.11.1997р. перебувала у користуванні [PERSON] на підставі зареєстрованого договору тимчасового користування, вказаний договір на підставі заяви [PERSON] в зв'язку з придбанням частини домоволодіння був переоформлений на відповідача, який на момент приватизації являвся користувачем вказаної ділянки. Позов ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на 2/3 частини транспортних засобів та грошових коштів не підлягає до задоволення, оскільки спірні транспортні засоби зареєстровані на праві власності виключно відповідача, а не на праві спільної власності з третіми особами, також відсутні об'єктивні та переконливі докази - платіжні документи про придбання належних відповідачу автомобілів за рахунок спільних коштів з третіми особами. Також не підтверджено документально внесення третіми особами власних коштів на банківські рахунки відповідача. З 25.07.1995р. відповідач є зареєстрованим як фізична особа-підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність, розмір доходів від якої за 2013 рік склав 126 000 грн. Також відповідач є учасником ТОВ «Тадена», зареєстрованого 02.10.2006р. з розміром статутного капіталу 39 000 грн., вклад [PERSON] складає 33%, розмір доходів ТОВ «Тадена» за 2013р. складає 39074 грн. На підставі договору оренди від 05.04.2007р. відповідач використовує для підприємницької діяльності виробниче обладнання вартістю 180 000 грн., яке належить зі змісту договору оренди в рівних частках ФОП [PERSON], ФОП [PERSON], ФОП [PERSON] Відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ при розгляді справи № 6-61цс13 господарське товариство є власником майна, переданого йому учасниками у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу (ст. 115 ЦК України, ст. 85 ГК України та ст. 12 Закону України «Про господарські товариства»). З моменту внесення грошових коштів до статутного капіталу господарського товариства вони є власністю самого товариства, зазначені спільні кошти (майно) подружжя втрачають ознаки об'єкта права спільної сумісної власності подружжя. Майно фізичної особи - підприємця, що придбане і використовується у його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту, приватну власність, згідно зі ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст.ст. 60, 61 СК України. Виходячи зі змісту частин 2, 3 ст. 61 СК, якщо вклад до статутного фонду господарського товариства зроблено за рахунок спільного майна подружжя, в інтересах сім'ї, той із подружжя, хто не є учасником товариства, має право на поділ одержаних доходів. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Рішення Конституційного суду України від 19 вересня 2012 року з справі №1-8/2012 не спростовує зроблених Верховним Судом України висновків, оскільки в ньому йдеться виключно про статутний капітал та майно приватного підприємства, сформованому за рахунок спільної сумісної власності подружжя. Набуваючи під час шлюбу майно як фізична особа-підприємець - виробниче обладнання, користуючись оборотними коштами на рахунках, відкритих на ПП [PERSON] для розрахунків у процесі здійснення підприємницької діяльності відповідач діяв виключно як суб'єкт господарювання у процесі провадження ним господарської діяльності. Таким чином не відноситься до спільного майна подружжя статутний внесок в ТОВ «Тадена», належна ПП [PERSON] 1/3 частина виробничого устаткування, яке використовується в підприємницькій діяльності, а також оборотні кошти на поточних рахунках ПП [PERSON], відкритих у ПАТ А-Банк [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] АТ«Державний ощадний банк України», заявлені позовні вимоги підлягають задоволення в частині стягнення на користь позивачки 31500 грн. в якості частки одержаних доходів від підприємницької діяльності ПП [PERSON] в 2013 році, та 16,5% прибутків від господарської діяльності ТОВ «Тадена» в 2013 році пропорційно ? частини від частки відповідача 33% в статутному капіталі товариства. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 13.07.2010р. визнано за [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках право власності на нежитлове приміщення по [ADDRESS]'. Раніше 33% нежитлового приміщення по [ADDRESS] вартістю 40 000 грн. за договором купівлі-продажу від 15.08.2003р. була придбана ПП [PERSON], спільно з третіми особами, в подальшому в період шлюбу відповідачем за рахунок спільних коштів здійсненена перебудова та прибудова частини нежитлового приміщення та на підставі рішення суду від 13.07.2010р. 1/3 частина зазначеного нежитлового приміщення набута у власність відповідачем як фізичною особою в період шлюбу та являється спільним майном подружжя, ринкова вартість вказаного майна на даний час складає 272447 грн. та має враховуватись при поділі майна подружжя. Також до спільного майна подружжя відносяться грошові кошти на депозитних рахунках [PERSON], внесені в період шлюбних відносин з [PERSON] за рахунок спільних коштів: 4967.37 доларів на депозитному рахунку [NUMBER] УКРГАЗБАНКУ, що еквівалентно 46 146,86 грн., 12000 доларів на рахунку [NUMBER] на підставі депозитного договору № 20000001723726 від 20.02.2013 року ПАТ «Дельтабанк» та 828.5 доларів - нараховані за вказаний вклад відсотки, всього 12828,50 доларів, що еквівалентно 119 176,76 грн., 208.6 доларів. США на депозитному рахунку [NUMBER] ПАТ «Дельтабанк», що еквівалентно 1937,89 грн., 1.86 дол. США рах.[NUMBER] карткаVISA [NUMBER] Банк «Хрещатик», що еквівалентно 17,28 грн., 16.53 грн. на рахунку [NUMBER] УКРГАЗБАНКУ, 5.91 грн. на рахунку [NUMBER] картка VISA [NUMBER] УКРГАЗБАНКУ, 129.10 грн. на рах.[NUMBER] УКРГАЗБАНКУ, 6720.80 грн. на картковому рахунку та 64820.11 грн. на депозитному рахунку [NUMBER] на підставі депозитного договору № 10004001663641 ПАТ «ДельтаБанк», 38358.25 грн. на рахунку [NUMBER] ПАТ «Дельта Банк», 0.23 грн. на картковому Банк «Хрещатик» [NUMBER], всього 277329,72 грн., ? частина вказаних коштів - 138664,86 грн. Посилання відповідача на те, що на депозитному рахунку [NUMBER] УКРГАЗБАНКУ є спільні з третіми особами кошти документально не доведена, а саме - платіжними документами про перерахування третіми особами власних коштів на даних рахунок, за таких обставин презумпція спільно набутого майна відповідачем в період шлюбу не спростована та вказане майно не може бути визнаним не спільним майном подружжя. Вклади 7000 доларів за Договором № SAMAB 01000001399200 А Банку від 04.09.2013р. та 7000 доларів за Договором № SAMAB 01000001399194 А Банку від 04.09.2013р. зроблені відповідачем 04.09.2013р. після припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства з позивачкою в березні 2013 року, отже відсутні об'єктивні підстави для віднесення вказаних коштів до спільного майна подружжя. Суд вважає обґрунтованими доводи позову про необхідність врахування при поділі майна подружжя також здійснених відповідачем витрат спільних коштів відповідачем без згоди позивачки не на потреби сім'ї. Згідно з витребуваними судом банківськими відомостями про рух коштів відповідач після припинення в березні 2013 року шлюбних стосунків 22.07.2013р. зняв 5000 дол. З банківського рахунка [NUMBER] Укргазбанку, що еквівалентно 46 450 грн., 05.04.2013р. зняв 40 доларів США з рахунку.[NUMBER] УКРГАЗБАНКУ та 04.07.2013р. зняв 95 доларів США виданих з рахунку.[NUMBER] УКРГАЗБАНКУ, 135 доларів еквівалентно 1254,15 грн., вказані кошти на загальну суму 47 704,15 грн. були внесені в банківські установи в період шлюбу та мають статус спільного майна, витрачені відповідачем на свій розсуд без згоди позивачки, тому ? частина вказаних коштів 23852,07 підлягає компенсації на користь позивачки. Відповідач не заперечував в ході розгляду справи проти поділу як спільного майна 13058 доларів США виданих з рахунку [NUMBER] УКРГАЗБАНКУ 19.02.2013 р., що еквівалентно 121 308,82 грн., також в ході розгляду справи відповідачем вказувалось, що 10 000 доларів США, що еквівалентно 92 900 грн., які були відповідачем зняті 11.06.2012р. з депозитному рахунку [NUMBER] УКРГАЗБАНКУ, були фактично використані для особистих потреб не на потреби сім'ї з позивачкою та без її згоди, а саме - придбання меблів та ремонту власної подарованої квартири, таким чином ? частина від загальної суми зазначених коштів 23058 доларів США, еквівалетної 214 208,82 грн. - 107104,41 грн. підлягає компенсації на користь позивачки. Крім того, витребуваними судом відомостями про рух коштів по рахунку відповідача та поясненнями [PERSON] в судовому засіданні підтверджено, що останнім з власної платіжної банківської картки ПАТ «А-Банк» в період шлюбних стосунків з [PERSON] були перераховані кошти на загальну суму 20 177,2 грн. на кредитний позичковий рахунок [PERSON] для погашення кредиту, як вказував відповідач з [PERSON] підтримував стосунки з березня 2012 року, в грудні 2012 року у них народилась дитина. Посилання відповідача на те, що вказані кошти пізніше [PERSON] були відшкодовані, документально не підтверджені, тому в зв'язку з доведеністю факту витрачання спільних коштів не на потреби сім'ї без згоди дружини, ? частина коштів на суму 10 886,60 грн. підлягає компенсації на користь позивачки. Таким чином, судом встановлено, що об'єктами спільної сумісної власності подружжя набуто житловий будинок по [ADDRESS] вартістю 1 005 974 грн., земельну ділянку, на якій розташований будинок площею 510 кв.м, по [ADDRESS], м.Черкаси вартістю 367 200 грн., оскільки будівництво будинку та придбання ділянки здійснювалось за рахунок спільних коштів та спільної праці подружжя, також у спільну власність сторонами набуто майно домашнього вжитку вартістю - 32500 грн., 1/3 частину нежитлового приміщення по [ADDRESS] літ. Б-І, б,б', вартістю 272447 грн. транспортні засоби ВМWхЗ (2011), державний номер [NUMBER] вартістю 473 851,88 грн., RЕNАULТ МАGNUМ 440 силовий тягач-Е, (2000), [NUMBER], вартістю 110618,18 грн., МАN 18 224 фургон ізотермічний (1999) [NUMBER] вартістю 142 191,62 грн, FRUEHAUF SREM 34С1 (1992) [NUMBER] 65624,60 грн. ЗИЛ 494801 (1990) [NUMBER], 24 420 грн., вантажний причеп ПМЗ 81011 1993 року вартістю 3500 грн., грошові кошти на вище вказані суми на депозитних рахунках [PERSON], внесені в період шлюбних відносин з [PERSON] Вартість будинку, ділянки, майна домашнього вжитку встановлена за погодженням сторін, транспортних засобів на підставі висновку судового експерта від 28.01.2014р., частини нежитлового приміщення згідно висновку спеціаліста оціночної діяльності. Спільне майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках у натурі. У власність кожній з сторін підлягає виділенню по ? частині житлового будинку та ? частині земельної ділянки площею 510 кв.м, на якій розташований будинок, жодна з сторін не погодилась на присудження їй грошової компенсації за частину даного майна, тому зазначене майно підлягає залишенню в спільній частковій власності сторін. Майно домашнього вжитку підлягає поділу згідно доводів позову [PERSON], з якими погодився відповідач: позивачці підлягає виділенню : меблі для кухні вартістю 15000 грн., м'який куточок, крісла 1500 грн., стіл 1000 грн., холодильник 1000 грн., телевізор - 300 грн., духовка електрична - 2000 грн., меблі для передпокою 1500 грн., диван 500 грн., шафа - купе -2000 грн., пенал - 500 грн., стіл - 100 грн., ліжко - 2000 грн., шафа- 500 грн., шафа - купе - 2000 грн., комп'ютерний стіл - 1000 грн., загальною вартістю 30900 грн., що є більше від ? частки вартості майна домашнього вжитку на різницю 30900 - 325000: 2 = 30 900 - 16250 = 14650 грн., що належить компенсувати на користь відповідача. Транспортні засоби підлягають поділу між сторонами в натурі, у власність позивачки підлягає виділенню автомобіль ВМWхЗ, 2011 року виготовлення, державний номер [NUMBER], вартістю згідно висновку експерта - 473 851,88 грн. Відповідачу необхідно виділити інші транспортні засоби, які фактично ним використовуються у підприємницькій діяльності - RЕNАULТ МАGNUМ 440 силовий тягач-Е, (2000), [NUMBER], МАN 18 224 фургон ізотермічний (1999) [NUMBER], FRUEHAUF SREM 34С1 (1992) [NUMBER] ЗИЛ 494801 (1990) [NUMBER], вантажний причеп ПМЗ 81011 1993 року загальною вартістю 346 354,40 грн., що є меншим від ? частки вартості транспортних засіб на різницю (473 851,88 грн. + 346 354,40 грн.) /2 - 346 354,40 грн. = 63748,74 грн., що підлягає компенсації на користь відповідача. Відповідачу підлягає виділенню у власність 1/3 частина нежитлового приміщення [ADDRESS]' вартістю 272447 грн., яка відповідачем використовується у підприємницькій діяльності, ? частина вартості вказаного майна 272 447/2 = 136223,50 грн. підлягає компенсації на користь позивачки. Вартість вказаного майна підтверджена висновком про оцінку, наданим ТОВ «Земельне бюро», яке згідно з довідкою № 2089 з Державного реєстру суб'єктів оціночної діяльності має сертифікат на право провадження діяльності з визначення оціночної вартості об'єктів нерухомості. Оспорюючи вказаний висновок, відповідач не надав переконливих доказів для його спростування, клопотання про призначення судової експертизи не заявляв. Також у власність позивачки підлягають виділенню грошові суми вкладів з нарахованими на них відсотками на загальну суму 12828,50 доларів США, що еквівалентно 119176,76 грн. та 64820,11 грн. в ПАТ Дельтабанк, всього на суму 183996,87 грн., що є більшим від ? частини загальної суми залишку коштів на депозитних рахунках відповідача 277 329,72 : 2 = 138664,86 грн. на суму 183996,87 - 138664,86 = 45332,01 грн., що підлягає компенсації на користь відповідача. Таким чином сума компенсації за поділом наявного спільного майна на користь [PERSON] становить 136223,50 - 14650 - 63748,74 грн - 45332,01 = 12492,75 грн. Вказана сума грошової компенсації підлягає збільшенню за рахунок урахування витрат відповідачем спільних коштів не на потреби сім'ї без згоди дружини та 16,5% прибутку ТОВ Тадена і ? частини прибутків ПП [PERSON] за 2013 рік: 12 492,75 + 23852,07 + 107104,41 + 0,165*39074 + ?*126000 = 204574,83 грн. У відповідності до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлене рішення, суд присуджує з іншої сторони понесені по справі судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Судові витрати по справі які понесені позивачкою згідно квитанцій у матеріалах справи складаються з оплати судового збору та оплати судової експертизи на суму 3441 + 4*114,70 + 4161,60 = 8060,80 грн. пропорційно до задоволених вимог суд покладає на обидві сторони у рівних частках, тому до стягнення з відповідача підлягає сума судових витрати 8060,80:2 = 4030,40 грн.

Outcome: approved