Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Вільна профспілка медичних працівників України звернулася до суду із вказаним позовом в інтересах [PERSON], посилаючись на те, що [PERSON] працює медсестрою поліклінічного відділення ДЗ «Відділкова лікарня ст.Херсон» ДП «Одеська залізниця», умови її праці становлять - 0,5 ставки медичної сестри неврологічного кабінету та 0,5 ставки медичної сестри ЕКГ, 01.07.2015р керівництвом підприємства видано наказ №95.22. про зміну її умов праці, шляхом зняття 0,25 ставки медичної сестри, обґрунтувавши дані зміни праці виробничою необхідністю. Позивач просить суд скасувати наказ №95.22 від 01.07.2015 року Державного закладу «Відділкова лікарня ст.Херсон» Державного підприємства «Одеська залізниця» та зобовязати Державний заклад «Відділкова лікарня ст.Херсон» Державного підприємства «Одеська залізниця» здійснити перерахунок ненарахованої [PERSON] з 01.07.2015 року заробітної плати. В судове засідання позивач не зявилася, в поданій до суду заяві просить справу розглянути за її відсутністю, позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Проти винесення рішення в заочному порядку не заперечує. Представник відповідача в судове засідання повторно не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Суд вважає можливе розглянути справу за відсутності сторін в заочному порядку на підставі наявних матеріалів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.5-1 КЗпП України Держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. За ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу та в інших випадках, передбачених законодавством. У зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Отже, зміна істотних умов праці працівника допускається лише у випадках змін в організації виробництва та праці. Якщо ж такі зміни не вводяться, власник не має права змінити істотні умови праці. У пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9 вказано, що зміною в організації виробництва і праці визнається раціоналізація робочих місць, введення нових форм організації праці, у т.ч. перехід на бригадну або на індивідуальну форму, впровадження передових методів, технологій тощо. У п.31 цієї Постанови зазначається, що згідно з ч.3 ст.32 КЗпП України в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Згідно наказу № 95.22 від 01.07.2015р з [PERSON], сестри медичної (неврологічного кабінету) поліклінічного відділення ст.Каховка, знято тимчасове сумісництво 0,25 ставки сестри медичної з функціональної діагностики у звязку з виробничою необхідністю з 01.07.2015 року. Рішення про зміну істотних умов праці було прийнято одноособово головним лікарем [PERSON] Суд вважає обґрунтованим посилання позивача на те, що на підставі наказу № 95.22 від 01.07.2015 року були змінені істотні умови праці [PERSON], така зміна істотних умов праці була проведена без згоди позивача. Згідно ч.2 статті 41 ЗУ «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» зміна умов трудового договору, оплати праці, притягнення до дисциплінарної відповідальності працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньою згодою виборного органу, членами якого вони є. Відповідно до вимог ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 встановлено, що в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України у системному зв'язку з положеннями статей 1, 12 Закону України "Про оплату праці" від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР зі змінами необхідно розуміти так, що у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, яка йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, зокрема й за час простою, який мав місце не з вини працівника, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Про існування оспорюваного наказу позивачка дізналася 20.09.2015 року. У зв'язку з чим, на думку суду, позивачем не пропущено строк позовної давності. Оскільки, в ході судового розгляду підтверджено наявність вини відповідача - Державного закладу «Відділкова лікарня ст.Херсон» ДП «Одеська залізниця» в незаконному прийнятті наказу № 95.22 від 01.07.2015 року та зменшення заробітної плати [PERSON], суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі На підставі ст.32 КЗпП України, п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року № 9,

Outcome: approved