Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-12 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі по тексту - позивач, АТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулось до суду з позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач, [PERSON] ) про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 214496, 57 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.12.2015 між ПАТ КБ «Приват Банк», правонаступником якого є АТ КБ «Приват Банк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № б/н, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 224500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Однак, відповідач належним чином зобов`язань за укладеним кредитним договором №б/н від 24.12.2015 не виконував, у зв`язку із чим у нього станом на 20.12.2018 утворилася заборгованість у розмірі 322630,78 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 214496,57 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 108134,21. Оскільки кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом, позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитом у розмірі 214496,57 грн., а також судові витрати у розмірі 3217,45 грн. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 31.01.2019 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. 21.03.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшли заперечення на позовну заяву. В яких відповідач вказав, що з 24.12.2017 АТ КБ "Приват банк" в односторонньому порядку необгрунтовано обмежив можливість використання [PERSON] інструментів, передбачених Договором, а саме п. 2.1.1.12.3, відповідно до якого поповнення картрахунку здійснюється шляхом внесення коштів в готівковій або в безготівковій формі і зарахування їх Банком на картрахунок держателя. Банк припинив виконання платіжних доручень по перерахуванню власних коштів відповідача з інших рахунків, відкритих для власних потреб, а також відкритих для ведення підприємницької діяльності. Відповідач необноразово звертався до банку з вимогою зняти обмеження накладені на операції з власними рахунками, та на право здійснення всіх видів розрахунко-касових операцій, однак вказані вимоги банк не виконав. Зазначив, що позов є необгрунтованим, оскільки заборгованість виникла внаслідок порушення позивачем умов договору обслуговування. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.03.2019 вказану справу передано судді Мицик Ю.С. для розгляду. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 02.04.2019 вказану справу було прийнято до провадження суддею Мицик Ю.С. та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання представник позивача не з`явився, однак разом із позовною заявою подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутність, а також просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні визнав, що взяв тіло кредиту в розмірі 224500 грн., однак підтримав свої письмові заперечення від 21.03.2019 та в задоволенні позовних вимог просив відмовити в повному обсязі. Вислухавши виступ відповідача, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 24.12.2015 [PERSON] отримав кредит у сумі 224500 грн. у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно умов кредитного договору Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», що діють на дату нарахування та викладені на банківському сайті, з розрахунку 365/366 календарних днів на рік, що підтверджується п.2.1.1.12.6 Договору. У разі виникнення прострочених зобов`язань відповідно до п. 2.1.1.12.6.1 Договору. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та Банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. З п. 2.1.1.2.3, п. 2.1.1.2.4. Умов та Правил надання банківських послуг, вбачається, що відповідач при укладенні Договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. З матеріалів справи також встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання по наданню кредитних коштів відповідачу. Строк дії карткового рахунку був встановлений на протязі 12 місяців з моменту його підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі Сторін не проінформує іншу Сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же строк. Згідно розрахунку станом на 20.12.2018 у відповідача утворилася заборгованість у розмірі 322630,78 грн., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 214496,57 грн. та заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 108134,21. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. При цьому відповідач, як сторона кредитного договору зобов`язана повернути позивачу одержаний кредит та сплатити відсотки (ч. 1 ст. 1054 ЦК України). Згідно ст. 530 ЦК України, якщо в зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). Відповідач заперечував проти позову посилався на те, що Банком порушені умови договору, що є підставою для відмови в позові. Водночас, при зверненні до суду Банк просить стягнути всі складові кредиту (відсотки, пеню, штраф) Позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість за тілом кредиту у розмірі 214496,57 грн., а також судові витрати у розмірі 3217,45 грн. Відтак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення в примусовому порядку з боржника суми непогашеного тіла кредиту в сумі 214496,57 гривень. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Частинами 1, 2, 3 та 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Таким чином, позовні вимоги є обгрунтованими та доведеними, а відтак з відповідача слід стягнути заборгованість за кредитом в розмірі 214496,57 грн. а також судовий збір у сумі 3217,45 грн. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved