Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою : [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] У вказаному будинку з 2008 року був зареєстрований її онук - [PERSON], але з 2009 року і по теперішній час він не проживає за вказаною адресою. [PERSON] в утриманні будинку, його ремонті, оплаті послуг за електропостачання та газ участі не приймає, що завдає їй додаткові матеріальні збитки. [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме - житловим будинком [ADDRESS] та зняти [PERSON] з реєстрації за адресою : [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні уточнила позовні вимоги, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою : [ADDRESS] на задоволенні позовної вимоги щодо зняття його з реєстрації за вказаною адресою не наполягає. Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не надавав, був повідомлений належно про місце та час розгляду справи. Приймаючи до уваги думку представника позивача, який не заперечував проти заочного вирішення справи, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи відповідно до положень ст. ст. 280-283 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає по сусідству з [PERSON] Їй відомо, що будинок по [ADDRESS] належить [PERSON] За цією адресою [PERSON] проживає одна. Її онук - [PERSON] за адресою : [ADDRESS] не проживає, його особистих речей в будинку за вказаною адресою немає. Вона бачила, що [PERSON] десь п'ять років тому навіщав [PERSON], але не проживав у вказаному будинку. Вислухавши пояснення представника позивача, показання свідка [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. За ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст.386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР). У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 08.04.1975 року, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 8). Згідно домової книжки, [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] з 16.12.2008 року (а.с. 6-7) . Таким чином, позивач [PERSON], як власник квартири, має право володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою на власний розсуд, використовувати її для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В суді встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає за місцем своєї реєстрації - [ADDRESS] що підтверджується поясненнями представника позивача, показаннями свідка [PERSON] Суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON], оскільки вони не стосуються предмету позову і не є доказом в розумінні ст. 90 ЦПК України. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.379,382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Наявність реєстрації місця проживання [PERSON] в будинку, якій належить на праві власності [PERSON], обмежує її права, як власника, і вона на підставі ст.346 ч.3 ЦК України має право вимагати в судовому порядку усунення перешкод у здійсненні такого права. На підставі наведеного, суд дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог.

Outcome: approved