Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участі третьої особи приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON], по якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить визнати договір дарування ? частини житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] 20 квітня 2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] недійсним та витребувати ? частину житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями за адресою: [ADDRESS] з чужого добросовісного володіння у [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 14 жовтня 1989 року перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем, в період шлюбу за спільні кошти подружжя було придбано майно у вигляді ? частини житлового будинку за адресою [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 30 вересня 2003 року, посвідченим державним нотаріусом Другої Кіровоградської державної нотаріальної контори Івановою І.Ю. і зареєстровано в ОКП «Кіровоградське ООБТІ» 29.10.2003 р. реєстраційним номер 165143. В листопаді 2011 року [PERSON] стало відомо, що Кіровським районним судом м. Кіровограда розглядається справа за позовною заявою [PERSON] до неї, про усунення перешкод у здійсненні права користування майном, а саме ? частиною житлового будинку за адресою [ADDRESS]. З даного позову [PERSON] дізналась, що на підставі договору дарування [PERSON] отримала у власність ? частину житлового будинку по [ADDRESS]. З відповіді КП «Кіровоградське ООБТІ» позивач дізналась, що власницею ? частини житлового будинку придбаного позивачкою у шлюбі є [PERSON] на підставі договору дарування від 11.05.2011 р. № 1067. Зазначає, що ? частина житлового будинку придбана нею за спільні кошти подружжя під час перебування у шлюбі та для його відчуження необхідна була її письмова згода посвідчена нотаріально, якої вона не надавала, а тому договір відчуження був посвідчений нотаріусом незаконно. Актовий запис про розірвання шлюбу її та [PERSON], в книзі реєстрації актових записів про розірвання шлюбу був зроблений в 2009 році на підставі рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 22.02.1996 року. За вказаного вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. В судовому засіданні представник позивачки уточнені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явилися, про місце та час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суд не повідомили. Третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі. Судом встановлено, що з 14 жовтня 1989 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який рішенням Кіровського районного суду від 22.02.1996 року було розірвано, про що в 2009 році було зроблено актовий запис в книзі реєстрації актових записів про розірвання шлюбу. Відповідно до договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 30.09.2003 року, посвідченого Другою Кіровоградською державною нотаріальною конторою, [PERSON] придбано ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в [ADDRESS] Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27 листопада 2013 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, визнано ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель розташованого за адресою [ADDRESS], придбаної на підставі договору купівлі-продажу від 13 вересня 2004 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3-856 спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що спірний будинок був придбаний сторонами під час спільного проживання та перебування у шлюбі, а тому є майном, нажитим подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя та кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 13.02.2014 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.11.2013 р. скасовано і ухвалено нове рішення, яким відмовлено [PERSON] у задоволені позову до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю, в зв'язку з невірно визначеним характером спірних правовідносин та способом захисту майнових прав позивача. При цьому, рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 13.02.2014 р. була надана оцінка виниклим правовідносинам та підтверджена правильність висновку суду першої інстанції, що спірне майно було придбано сторонами у період шлюбу, а тому мало статус спільного сумісного майна подружжя. Відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Отже суд вважає доведеним, що [PERSON] є співвласником ? частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель розташованого за адресою [ADDRESS], яка придбана за час перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому є спільною сумісною власністю подружжя, тобто [PERSON] та [PERSON]. Згідно вимог ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Статтею 369 ЦК України визначено, що розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою усіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. У відповідності з п.4 ст. 369 ЦК України, правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно п. 3 ст. 388 ЦК України, якщо майно було набуте безпідставно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребувано у нього. Згідно із положеннями ЦК України, особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право звернутись до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною (ст. 215-235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст.330,338). Згідно ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст. 388 ЦК України добросовісне придбання можливе тоді, коли майно придбане не безпосередньо у власника, а у особи, яка не мала права відчужувати це майно. Наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є не двостороння реституція, а повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикація). Таким чином, захист прав позивачки, як власника, можливий лише шляхом витребування майно у добросовісного набувача. Згідно ч. 5 пункту 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9, рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Outcome: approved