Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], укладений 14 лютого 2004 року, мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склалися, вони не підтримують шлюбних стосунків, сім'я фактично розпалася. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], яких позивач просить залишити проживати з нею та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його доходу щомісячно до повноліття дітей, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. Позивач надала через канцелярію суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач надав через канцелярію суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до такого висновку. Судом встановлено, що 14 лютого 2004 року між сторонами було зареєстровано шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], актовий запис № 151. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати, що не позбавляє сторін права повторно зареєструвати шлюб після усунення обставин, що були підставою для його розірвання. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Суд вважає за необхідне роз'яснити, що згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. В силу ст. 161 СК України, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Судом встановлено, що неповнолітні діти проживають з позивачем, тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, неповнолітніх дітей слід і надалі залишити проживати з позивачем, відповідно позов в цій частині також підлягає задоволенню. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні у грошовій і (або) натуральній формі. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено можливість стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів). Враховуючи те, що домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання їх дитини. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.2ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно приписів Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з 1 січня по 30 червня становить 1492 гривні, з 1 липня по 30 листопада 1559 гривень, з 01 по 31 грудня 1626 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня по 30 червня становить 1860 гривні, з 1 липня по 30 листопада 1944 гривень, з 01 по 31 грудня 2027 гривень. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про спосіб стягнення та розмір аліментів, які мають бути стягнуті в даному випадку з відповідача на користь позивача, суд враховує позицію позивача щодо способу стягнення аліментів, та те, що відповідач не заперечив проти задоволення позову, а також відсутність будь-яких відомостей про перебування на утриманні відповідача інших осіб. Враховуючи, що відповідач, не є особою похилого віку, працездатний, має задовільний стан здоров»я та здатний своєю працею заробляти на життя, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. За таких обставин суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) батька дітей, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, з дня подання позову до суду. Стягнення аліментів в даному розмірі суд вважає розумним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей уданому віці. При цьому на підставі частини першої статті 191 СК України, стягнення аліментів необхідно присудити від дня пред'явлення позову, тобто з 24 вересня 2018 року. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх дітей, суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Позивачем сплачено судовий збір у сумі 704,80 грн. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, із відповідача на користь позивача слід стягнути 704 грн. 80 коп. Крім того, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved