Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовною заявою до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя, а саме про визнання житлового будинку, що розташований по [ADDRESS] , об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивачка просить виділити, їй та [PERSON] по 1/2 частині житлового будинку та 1/2 частині господарських будівель та споруд, що розташовані по [ADDRESS] . Визнати земельну ділянку загальною площею 0,5100 гектара (кадастровий номер 5621481003:01:000:0850), що розташована в с.Вербень, Демидівського району Рівненської області, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та виділити їй та відповідачу [PERSON] по 1/2 частині земельної ділянки площею 0,5100 гектара (кадастровий номер 5621481003:01:000:0850), що розташована в с.Вербень Демидівського району Рівненської області. В обгрунтування позовних вимог позивачка вказала, що 24 листопада 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб. Згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 12.12.2018 року шлюб між ними розірвано. В період шлюбу, за письмової згоди позивачки, відповідачем були укладені наступні договори купівлі-продажу: договір купівлі-продажу житлового будинку, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив дерев`яний житловий будинок житловою площею 34,5 кв.м., загальною площею 52,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , з належними до нього господарськими будівлями та договір купівлі-продажу земельної ділянки розміром 0,5100 га, з них під житловою забудовою - 0,1000 га, рілля - 0,4100 га від 20.02.2017 року, що знаходиться в с.Вербень, Демидівського району Рівненської області, кадастровий номер 5621481003:01:000:0850. З моменту укладення шлюбу позивачка матеріально та власними силами допомагала відповідачу. Кошти на придбання житлового будинку та земельної ділянки були зароблені нею під час перебування на заробітках в республіці Польща. У подальшому вона спільно з відповідачем проводила ремонт в житловому будинку, були замінені двері та вікна. Спільно проведений благоустрій території. Кошти, які позивачка заробляла на заробітках за кордоном спрямовувались на оплату комунальних послуг та підтримання житлового будинку з належними господарськими будівлями та спорудами в належному стані. Також спільно з відповідачем здійснювався обробіток землі. Вважає, що дерев`яний житловий будинок житловою площею 34.5 загальною площею 52.8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, а також земельна ділянка розміром 0,5100 га, кадастровий номер 5621481003:01:000:0850, що розташована в с. Вербень Демидівського району Рівненської області, надана для будівництва обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд є об`єктами сумісної власності подружжя. Позивачка також вважає, що дерев`яний житловий будинок житловою площею 34.5 кв.м., загальною площею 52.8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , з належними до нього господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку розміром 0,5100 га, кадастровий номер 5621481003:01:000:0850, що розташована в Вербень Демидівського району Рівненської області, надану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, можливо поділити між нею та відповідачем як співвласниками, оскільки є технічна можливість переобладнати будинок в ізольовані кімнати, зокрема збудувати додатковий самостійний вихід для іншого співвласника, а тому дане майно підлягає поділу як спільне майно подружжя. Під час підготовчого судового засідання позивачка [PERSON] та її представник адвокат Музика-Дубравський В.А. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Представником позивачки було подано клопотання про уточнення позовних вимог, щодо площі земельної ділянки, позовні вимоги просять задовольнити повністю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав повністю, не заперечує щоб позов було задоволено. Відзиву до суду не подав. Згідно ч.ч.1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно ч.3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. З огляду на ті обставини, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення в підготовчому судовому засіданні. Судом вирішено справу в межах заявлених позивачем позовних вимог. В ході розгляду справи представником позивачки було подано клопотання про уточнення позовних вимог. Сторони (їх представники) будь-яких інших заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Під час розгляду справи в суді встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 24 листопада 2009 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб. Згідно рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано /а.с.7-8/. З договору купівлі-продажу від 20 липня 2017 року вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купив дерев`яний житловий будинок житловою площею 34,5 кв.м., загальною площею 52,8 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS] , з належними до нього господарськими будівлями /а.с.9/. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20 липня 2017 року [PERSON] продала, а [PERSON] купив земельну ділянку розміром 0,5100 га, з них під житловою забудовою - 0,1000 га, рілля - 0,4101 га, що знаходиться в с.Вербень, Демидівського району Рівненської області, кадастровий номер ділянки 5621481003:01:000:0850 /а.с.10/. Дані договори нотаріально посвідчено та зареєстровано. З заяви [PERSON] вбачається, що остання надала згоду чоловікові, [PERSON] на укладення вище вказаних договорів. У своїй заяві вона підтвердила, що гроші, які витрачаються на придбання об`єкта нерухомості, є їхньою спільною сумісною власністю. Придбана нерухомість також буде об`єктом права спільної сумісної власності, як така, що набувається сторонами за час шлюбу. Дана заява нотаріально посвідчена та зареєстрована у нотаріуса /а.с.11/. Технічний паспорт на житловий будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] видано на [PERSON] /а.с.13-15/. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України вважається, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно копії рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 12 грудня 2018 року, шлюб між сторонами розірвано/ а.с.7-8/. Стаття 68 СК України передбачає, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте на час шлюбу. Згідно ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що після розірвання шлюбу, сторони не є більше подружжям і проживають окремо, а тому виникла потреба в розподілі їхнього спірного будинку з надвірними спорудами та земельної ділянки. Суд також дійшов висновку, що відповідно до вимог діючого законодавства, кожна річ, набута за час спільного проживання, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності цих осіб. Спірний будинок з надвірними будівлями, що знаходяться за адресою [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,5100 га, яка розташована в с.Вербень Демидівського району, як стверджують сторони були придбані подружжям спільно за час перебування в шлюбі. Тому дане майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У позовній заяві позивачка, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилалася на положення ст.ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України та ст. ст. 365, 368, 392 Цивільного кодексу України. Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованими. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених витрат. Нормою до ч.1 ст. 142 ЦПК України передбачено, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні в порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Так, як відповідач визнав позов на стадії підготовчого провадження, до початку розгляду справи по суті, а позивачкою сплачено судовий збір в розмірі 907,83 грн., то відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд рахує за необхідне повернути з державного бюджету позивачці 50% сплаченого нею судового збору, що до інших 50% сплаченого судового збору, то вони підлягають стягненню з відповідача. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 57, 60, 61, 63, 69, 70, 71 Сімейного кодексу,

Outcome: approved