Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що уклала шлюб з відповідачем 22.06.1975 року, від якого мають повнолітніх дітей. Спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння, на ґрунті чого відбуваються сварки. Шлюбні стосунки остаточно припинені. Спільне господарство ними не ведеться. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя та примирення між ними неможливе. Ухвалою суду від 03.11.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрите провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Сторонам роз`яснено порядок розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонами не подано будь-яких інших заяв, клопотань тощо. Сторони належним чином повідомлені про розгляд справи, що підтверджується поштовими повідомленнями, які наявні в матеріалах справи. Позивачка надала заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити. Після розірвання шлюбу просила залишити шлюбне прізвище. Просила не стягувати з відповідача судові витрати. Відповідач надав суду телефонограму, в якій визнав позов, згоден на розірвання шлюбу; не заперечував щодо розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання позивачки в Первомайському міськрайонному суді Миколаївської області. Вирішуючи справу на основі наявних письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги законні, обґрунтовані і підлягають повному задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 22.06.1975 року Любомирською сільською радою Добровеличківського району Кіровоградської області між сторонами було зареєстровано шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 31.07.2020 року, виданого Добровеличківським районним відділом ДРАЦС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро). Від шлюбу сторони мають повнолітніх дітей. Відповідно до ч.1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до частин 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям припинені остаточно. Шлюб носить формальний характер. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що відповідно до ст. 112 СК України є підставою для розірвання шлюбу між сторонами. За таких обставин суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. Шлюб між сторонами слід розірвати, при цьому позивачці після розірвання шлюбу слід залишити шлюбне прізвище " [PERSON] ". Про відшкодування судових витрат позивачкою не заявлено.

Outcome: approved