Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті, заінтересовані особи Добропільський районний відділ Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Добропільське обєднане управління пенсійного фонду України Донецької області. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що 07.06.2017 року його батько, [PERSON], [INFO], помер в м.Єнакієве Донецької області, але у Добропільському районному відділі ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області йому було відмовлено у реєстрації смерті у звязку з тим, що документ, що підтверджує смерть батька, видано на неконтрольованій органами державної влади України території. Заявнику рекомендовано звернутись до суду. Вказав, що встановлення факту смерті йому необхідно для проведення державної реєстрації смерті його батька та отримання свідоцтва про смерть, що надасть можливість оформити в подальшому спадщину. Заявник у судовому засіданні пояснив, що його батько [PERSON], [INFO], проживав за адресою: [INFO], помер в лікарні 07.06.2017 року внаслідок інфаркту. Поховали батька на кладовищі «Божковське» у м.Єнакієве. Просив суд задовольнити його вимоги та встановити факт смерті його батька. Зазначив, що встановлення даного факту йому необхідно для отримання свідоцтва про смерть батька, отримання допомоги на поховання батька та оформлення в подальшому спадщини. Щодо фотографії, яка мається в матеріалах справи, пояснив, що на фото зображено місце поховання його батька [PERSON] Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився. Надав до суду заяву, в якій останній просив розглянути справу без його участі та не заперечував проти задоволення заяви [PERSON] Представник заінтересованої особи, Добропільського обєднаного управління пенсійного фонду України Донецької області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Будь-яких заяв від останнього до суду не надходило. Суд вважав можливим розглянути справу без участі заінтересованих осіб, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Свідок [PERSON] суду пояснила, що заявник є її чоловіком. Зазначила, що їй відомо про те, що 07.06.2017 року в м.Єнакієве Донецької області помер батько чоловіка - [PERSON]В, який проживав в м.Єнакієве. Смерть настала вдома внаслідок інфаркту. Про дані обставини їй стало відомо зі слів сестри чоловіка [PERSON], яка повідомила їй про даний факт смерті по телефону. Також зазначила, що вона особисто була присутньою на похованні свекра, якого поховали на кладовищі «Божковське» у м.Єнакієве. Заявник [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка, підтвердив факт смерті [PERSON] 07.06.2017 року в м.Єнакієве Донецької області, який є його батьком і суду надав пояснення аналогічні поясненням, наданим ним як заявником по справі. Заслухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті [PERSON] 07.06.2017 року в м.Єнакієве Донецької області підлягає задоволенню виходячи з наступного. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] є внутрьошно переміщеною особою та значиться зареєстрованим за адресою [INFO], що підтверджується довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України від 22.09.2015 року №1422011710 (а.с.6). Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], [INFO], що також підтверджується копією свідоцтва про народження заявника (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть серії ДНР №069761, [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], 07.06.2017 року помер в м.Єнакієве Донецької області, про що адміністрацією міста Юнокомунарська Донецької області ДНР зроблено актовий запис №77 (а.с.11). З копії довідки про причину смерті №161 від 08.06.2017, виданої КП «Міська лікарня «2 м.Єнакієве» ДНР, вбачається, що [PERSON] помер 07.06.2017 року у віці 77 років внаслідок гострого трансмурального інфаркту міокарда (а.с.10). Вказані свідоцтво про смерть та довідка про причину смерті - видані органами та закладами м.Єнакієве Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. З листа начальника Добропільського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.06.2017року № 15.32-918, вбачається, що заявнику [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 07.06.2017 року, так як останнім предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.12). З листа начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 21.06.2017 року № 15.32-5/942, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян актовий запис про смерть на [PERSON] [INFO] відсутній (а.с.18). Даючи оцінку допустимості свідоцтву про смерть та довідці про причину смерті, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст. 19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавтва має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, органом реєстрації, лікарняним закладом), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті [PERSON], [INFO], який помер 07.06.2017 року у м.Єнакієве Донецької області, і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для отримання свідоцтва про смерть його батька та оформлення допомоги на поховання і оформлення спадкових прав. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України та оформити допомогу на поховання і оформлення спадкових прав. На підставі ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved