Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником вказаного житлового приміщення, відповідач за даною адресою зареєстрований, однак у зв'язку із розірванням шлюбу забрав свої речі, припинив відносини із нею та їх спільною дитиною, матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, однак його реєстрація створює перешкоди в оформленні нею субсидії, оскільки послуги нараховуються по кількості зареєстрованих осіб. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог та розгляд справи за наявними у справі доказами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надавав. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] на підставі договору дарування,посвідченого ПН ХМНО Жиляєвою Н.В. 20.04.2013, реєстровий № 1953; рішення про державну реєстрацію прийнято 20.04.2013. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.11.2016 у справі № 641/2121/16-ц. Згідно довідки дільниці № 21 КП «Жилкомсервіс», в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], 1963 р.н, власник, її донька [PERSON], 2001 р.н., та її колишній чоловік [PERSON], 1963 р.н. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 " Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач в спірному жилому приміщенні відсутній, оплату за житло не здійснює, на теперішній час не є членом родини позивача суд вважає, що є підстави для визнання його таким, що втратили право користування спірною жилою площею. За таких обставин суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. На підставі викладеного,

Outcome: approved