Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] , яка представляє інтереси [PERSON] звернулася до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона та її чоловік є наймачами квартири [ADDRESS] , на підставі Договору №34076 від 19.08.2015 року. В вищевказаній квартирі зареєстрована позивач, її донька, а також, в спірній квартирі, зареєстрований відповідач [PERSON] , який вже понад 8 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, його особистих речей в квартирі немає. Комунальні платежі нараховуються згідно численності зареєстрованих осіб. Так як відповідач не сплачує зазначені платежі, позивачка змушена сплачувати все сама. Перешкод в користування жилим приміщенням Відповідачу не чинила. Він добровільно визначив своє місце проживання, у грудні 2011 року. З огляду на викладене, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] . Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилася, подала до суду заяви з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, позов просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву з проханням розгляд справи проводити за його відсутністю, позов визнав, просив його задовольнити. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Як встановлено у судовому засіданні, відповідно до договору № 34076 від 19.08.2015 року [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] (а.с. 14-15). Відповідно до Довідки про склад сім`ї № 12-1908/82-740 від 12.03.2019 року, виданої виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі (а.с.13). З Акту від 12 березня 2019 року, виданого секретарем Миколаївської міської ради, [PERSON] дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але при огляді квартири та зі слів сусідів, не проживає в ній з 2011 року по теперішній час (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У сенсі ст. 391 ЦК України, власник майна може вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає можливість дійти\~висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно Закону N 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першим протоколом та протоколами N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно із ст.ст. 379, 382 ЦК України, об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло у вигляді житлового будинку, садиби, квартири. Відповідно до положень ст. ст.64,65 Житлового кодексу Української РСР, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. За правилами ст.\~71\~Житлового кодексу\~Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом. Відповідно до ст.\~72\~Житлового кодексу\~Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Оскільки, в судовому засіданні було встановлено, що відповідач не проживає в у квартирі з 2011 року, договірні відносини між позивачем та відповідачем щодо винаймання спірного житла відсутні, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Позивач не вимагає компенсації за понесені нею судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved