Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в Купянський міськрайонний суд Харківської області з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, стягнення аліментів на неповнолітню дитину, з посиланням на ті обставини, що між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, який було розірвано 24 грудня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Купянського районного управління юстиції Харківської області. Після розірвання шлюбу вони з відповідачем проживали сумісно та прийняли рішення про народження дитини та бажали цього. Влітку 2006 року [PERSON] дізналась про те що вона вагітна та одразу повідомила [PERSON], який зрадів звістці та почав піклуватися про неї, її здоровя та здоровя дитини. Позивач стверджує, що вона з відповідачем разом відвідували медичні установи у звязку з вагітністю, наглядом, обстеженням, наданням рекомендацій. Протягом всього часу вагітності відповідач піклувався про [PERSON], оточував її турботою, допомагав морально та матеріально. Крім того, [PERSON] супроводжував [PERSON] у пологовий будинок, а 07 квітня 2007 року остання народила сина [PERSON]. Під час знаходження в пологовому відділенні Купянської центральної лікарні після пологів відповідач навіщав позивача, піклувався про неї, цікавився станом здоровя сина, допомагав доглядати дитину у вільний від роботи час, гуляв з дитиною в селі, проявляв батьківську турботу та піклування. Син підростав та в цей час знав, що його батьком є відповідач. Син - [PERSON] спілкується разом із відповідачем, називає його татом, відноситься до батька з повагою, любовю. Рішення про імя сина - «Денис» прийняв відповідач. Реєстрація народження дитини була здійснена 25 квітня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську Купянського міськрайонного управління юстиції Харківської області, а батьком дитини був записаний - [PERSON]. Позивач стверджує, що прізвище матері у свідоцтві про народження було зазначено «Владикін» у звязку з тим, що на момент народження сина вона не перебувала у шлюбі та дуже погано себе почувала після пологів, мала дотримуватися постільного режиму, практично не ходила, а відповідач не звернувся до відділу реєстрації разом із мамою [PERSON]О, яка зареєструвала дитину на прохання своєї доньки. Тому відомості про батька записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного Кодексу України. В квітні 2010 року сторони припинили сумісне проживання та з того часу разом не проживають, але відповідач спілкується з сином, періодично зустрічається з ним. Внести запис про те, що батьком дитини є відповідач без його згоди неможливо. В січні 2016 року відповідач відмовився визнати батьківство відносно сина. У звязку з викладеним позивач була вимушена звернутися за захистом свого права до суду. У судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги, просила стягувати з відповідача не 1/3 частину доходу, а 1/4 частину доходу. Також зазначила, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який потім був розірваний, але через деякий час, вони знову почали жити разом, від цих відносин у них народився син. Протягом трьох років, після народження сина, вони з відповідачем жили разом, спільно вели господарство, виховували сина. Коли сину виповнилося 3 роки, вона вийшла на роботу, після чого у неї з відповідачем почалися сварки. Також повідомила, що оскільки в неї були важки пологи, то дитину реєструвала бабуся, яка записала прізвище дитини при народженні «Владикін» у звязку з тим, що вони не перебували у зареєстрованому шлюбі, а [PERSON] відмовився йти реєструвати народження свого сина. Разом з тим зазначила, що при хрещенні дитини, [PERSON] в свідоцтві про хрещення, записав прізвище сина «Реуцький». Просила суд залишити сину прізвище «Владикін» та задовольнити уточнений позов в повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить рекомендоване почтове повідомлення з відміткою «повернуто за не запитом», оскільки згідно з п. 5 ст. 74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за місцем реєстрації, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав. Представник третьої особи - Куп'янського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності також зазначив, що при розгляді справи покладається на розсуд суду. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши доводи позивача, допитавши свідків, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Шлюб між сторонами було розірвано 24 грудня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Купянського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис 105 (а.с. 9). 07 квітня 2007 року народився син позивача [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва від 25 квітня 2007 року актовий запис №162 виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську Купянського міськрайонного управління юстиції Харківської області, батьком дитини вказаний [PERSON]. (а.с. 7). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження №00014353241 від 22 серпня 2014 року, відомості про батька дитини під час реєстрації народження [PERSON], були записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (а.с. 8). Позивач [PERSON] мешкає разом з неповнолітнім [PERSON], окремо від батька дитини, що підтверджується довідкою про склад сімї від 30 січня 2017 року №287, наданої начальником ЖКП-1 (а.с. 6). 21 липня 2007 року було здійснено хрещення [PERSON] у храмі, який розташований в с. Петропавлівка, Куп'янського району Харківської області, хрещеними дитини записані [PERSON] та [PERSON], прізвище дитини було записано «Реуцький» (а.с. 31). Крім того, в матеріалах справи наявні фотографії, як зазначили свідки на них зображені відповідач [PERSON] разом з неповнолітнім [PERSON] (а.с. 32, 33). Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона особисто знає сторони по справі, з позивачем знаходяться у дружніх відносинах понад 8 років, а познайомилися коли неповнолітньому [PERSON] виповнилося 2 роки. Після того, як [PERSON] почала товаришувати з [PERSON] її громадський чоловік та батько їхньої дитини [PERSON] прожив з сімєю один рік, виховував свого сина, піклувався про родину та вів спільне господарство, а потім покинув родину. Крім того, свідок підтвердила, що на фотографіях, які містяться в матеріалах справи відображений відповідач [PERSON] Свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона являється хрещеною неповнолітнього [PERSON]. [PERSON] після розлучення продовжував проживати у громадському шлюбі з [PERSON], виховував свого сина та піклувався про свою родину, однак по досягненню дитиною трьохрічного віку покинув родину. Після того, як він перестав спілкуватися з родиною, приходив до свого сина на свята та день народження. При хрещенні прізвище дитини записали на прохання батька «Реуцький». Неповнолітній свідок [PERSON] у судовому засіданні повідомив, що [PERSON] є його батьком, бачить його на свята, кожен день спілкується з ним по телефону, останній раз бачив його на своє день народження 07.04.2017 р., батько подарував йому планшет. Також вказав, що на фотографіях він зображений разом з батьком. [PERSON] він називає - «папа», а батько називає його - «синок». За змістом ст. ст. 10, 11, 212 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних обставин. Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми. Згідно зі статтею 134 Сімейного Кодексу України внесення змін до актового запису про народження у разі визнання батьківства проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду. Статтею 128 Сімейного Кодексу України передбачений порядок визнання батьківства за рішенням суду. Відповідно до статті 121 Сімейного Кодексу України права та обовязки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку , встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до частини 2 статті 125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 125 Сімейного Кодексу якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Відповідно до статті 128 Сімейного Кодексу України за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь - які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України, а саме: при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. П.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", роз'яснено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Як вбачається з матеріалів справи та пояснень свідків, [PERSON] з 2006 року проживав у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] В період таких відносин у них народився син: [PERSON]. Прізвище дитини було записано на підставі ч.1 ст.135 ЦПК України зі слів матері «Владикін», а по-батькові у свідоцтві про народження вказане ім'я відповідача. З моменту народження відповідач визнавав сина своєю дитиною, піклувався про нього, надавав матеріальну допомогу. Але після досягненню дитиною трирічного віку покинув свою родину та на даний час перестав визнавати своє батьківство по відношенню до неповнолітнього [PERSON]. Разом з тим [PERSON] не перестав спілкуватися з дитиною, так неповнолітній [PERSON] у судовому засіданні 21.04.2017 р. повідомив, що бачить батька на свята, останній раз бачив його на своє день народження 07.04.2017 р. і батько подарував йому планшет. Тобто, у судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] дійсно являється батьком [PERSON] про що свідчать показання свідків, свідоцтво про хрещення, де зазначено прізвище дитини «Реуцький», фотографії [PERSON] з неповнолітнім [PERSON], а також по-батькові дитини «Віталійович». На підставі викладеного суд дійшов висновку, що батьком [PERSON] є відповідач по справі [PERSON], у звязку з чим позов в частині визнання батьківства та внесення змін до актового запису є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Щодо прізвища дитини у зміненому актовому записі про народження, то відповідно до Сімейного Кодексу України та Цивільного Кодексу України відсутній імперативний обовязок зміни прізвища дитини на прізвище його батька, якщо мати з батьком під час народження дитини не перебували у шлюбі, тому прізвище дитині залишається за бажанням матері «Владикін». Стосовно уточненої вимоги про стягнення з [PERSON] аліментів в розмірі ? частина, то судом встановлено наступне. Так судом встановлено, що відповідач [PERSON] не надає матеріальної допомоги на виховання і утримання неповнолітньої дитини, мешкає окремо від родини, чим ставить позивача та дитину в скрутне матеріальне становище. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України кошти на утримання дитини стягуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатність чоловіка, дружини, батьків, дітей, а також інші обставини. Відповідно до ст. 191 ч.1 Сімейного кодексу України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі викладеного, судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що є підставою для задоволення уточненого позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня подання позовної заяви до суду. Окрім того, з відповідача в порядку ч.3\~ст.88 ЦПК України\~також слід стягнути в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved