Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-29 00:00:00

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, вказуючи на те, що 23 лютого 2002 року між [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Бабушкінського районного управління юстиції у м.Дніпропетровську, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №94, свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] . Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину, а саме: [PERSON] [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] . Шлюбні відносини почали руйнуватися, на фоні цього у подружжя почали виникати конфліктні ситуації, спори та непорозуміння. Така негативна сімейна обстановка призвела до того, що позивачка з відповідачем припинили свої фактичні сімейні відносини, внаслідок чого їх шлюб носить лише формальний характер. Така обстановка сприяє відсутності взаємної поваги один до одного, а також відсутність поваги до загальновизнаних сімейних цінностей з боку відповідача. За весь цей час прагнення жити разом та примирення між подружжям відсутнє. Про дату, час та місце судового засідання сторони повідомлені належним чином але в судове засідання не з`явились надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності в яких наполягають на розірванні шлюбу. Суд, дослідивши матеріали справи та надані докази вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва серії [NUMBER] від 23 лютого 2002 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] (після шлюбу [PERSON] ) та [PERSON] . Суд дійшов до висновку про необхідність задоволення вимог про розірвання шлюбу, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Сторони припинили шлюбні відносини, та в результаті погіршення сімейного життя спільне господарство не ведуть. Таким чином, враховуючи неможливість подальшого спільного життя подружжя і збереження їх сім`ї, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , відповідно до ст. ст.105,109-112 СК України підлягає розірванню. Приймаючи до уваги, що причини, що спонукають позивачку наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до увагиЗакон України "Про судовий збір" та ст. ст. 141 ЦПК України і вважає, що судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в сумі 768 (сімсот шістдесят вісім) грн. 40 коп.

Outcome: approved