Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси, 16.06.2014 року звернувся позивач із позовом до [PERSON] за участю третьої особи: Одеська універсальна товарна біржа «Центр» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, зазначаючи, що 21.02.1996 року між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Одеської державної нотаріальної контори від 13.12.1995 р., за № 3-10460, був укладений договір купівлі-продажу за № Н/96-0202 від 21.02.1996 року, за умовами якого, відповідач продав, а позивач купив квартиру [ADDRESS]. Оскільки зазначений договір не був посвідчений в нотаріальному порядку, а відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, позивач просив визнати зазначений договір дійсним. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримує, просить суд задовольнити їх у повному обсязі. На заочний розгляд справи згоден. Відповідач по справі у судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не сповістив. Третя особа - Одеська універсальна товарна біржа «Центр» у судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не сповістила. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.02.1996 року між . [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої державним нотаріусом Одеської державної нотаріальної контори від 13.12.1995 р., за № 3-10460, був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого, відповідач продав, а позивач купив квартиру [ADDRESS]. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н/96-0202 від 21.02.1996 року, укладений на Одеській Універсальній Біржі «ЦЕНТР». Підтвердженням факту виникнення права власності у позивача на вищезазначену квартиру, є реєстрація зазначеної квартири в КП «ОМБТІ та РОН» на праві приватної власності за № 159 пр-73-227 від 26.02.1996 року, що підтверджується копією договору. Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, позивач передав відповідачу обумовлену в Договорі купівлі-продажу грошову суму, а відповідач передав позивачу ключі від спірної квартири, після чого позивач вселився до квартири, де й проживають по цей час. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року(у редакції, яка діяла на час виникнення правовідносин) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Дані норми закріплені у новому Цивільному кодексі України, а саме ст. 655 ЦК України та 658 ЦК України. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається, що передбачено також у п. 2 ст. 220 ЦК України. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, що підстави для відмови у визнанні договору купівлі-продажу дійсним - відсутні.

Outcome: approved