Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради, треті особи Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, Комунальне виробниче житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Індустріального району [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради про визнання незаконними розпорядження про передачу у приватну власність та свідоцтва про право власності на квартиру. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04 червня 2015 року було замінено неналежного відповідача [PERSON] житлового-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради на належного - [PERSON] Житлового господарства Дніпропетровської міської ради та залучено в якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійні вимоги [PERSON]. 07.07.2015 року позивачем було змінено та уточнено позовні вимоги ( а.с. 136-141). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в уточненій позовній заяві посилається на те, що [PERSON] є рідною дочкою [PERSON]. Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2014 року по цивільній справі №202/37654/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Житлово-експлуатаційне підприємство №53 Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, та визнано [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Оскільки її позбавили права на приватизацію житла, а своєї згоди на приватизацію житла вона не давала, вважає що це є підставою для визнання незаконним розпорядження [PERSON] житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради про передачу у приватну власність [PERSON] квартири [ADDRESS], та відповідно визнання незаконним свідоцтва про право власності на житло. В подальшому [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу житлової квартири продав спірну квартиру [PERSON] Просила суд: визнати незаконним розпорядження [PERSON] житлово - комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради про передачу у приватну власність [PERSON] житлової квартири № 25, що розташована у будинку № 113 по вулиці Донецьке шосе у м. Дніпропетровську; визнати незаконним свідоцтво про право власності, серія та номер САК 782060, реєстр ЗЗИ-14 від 20.03.2014 року на житло, видане [PERSON] житлового господарства капітального будівництва Дніпропетровської міської ради про передачу у приватну власність [PERSON] житлової квартири № 25, що розташована у будинку № 113 по вулиці Донецьке шосе у м. Дніпропетровську, зі скасуванням державної реєстрації права власності, проведеної у Реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції, індексний номер 12187905 від 04.04.2014 року; визнати недійсним договір - купівлі продажу житлової квартири № 25, що розташована в житловому будинку № 113 по вулиці Донецьке шосе у м. Дніпропетровську, серія та номер 1328 від 04.04.2014 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] та скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 12199070 від 04.04.2014 року; витребувати з незаконного володіння [PERSON] (ІПН [NUMBER]) житлову квартиру № 25, що розташована в житловому будинку № 113 по вулиці Донецьке шосе у м. Дніпропетровську та судові витрати по справі покласти на [PERSON] В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засіданні не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Про причину неявки суд не повідомили. Представник відповідача [PERSON] житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради в судове засідання не зявилися. Відповідно до листа від 08.05.2015 року вказані питання не відносяться до компетенції департаменту комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради. Представник відповідача [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову та зазначив, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, приватизація спірної квартири відбулася на підставі документів, які були надані відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"\~і в порядку передбаченому Положенням про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян. Приватизація здійснена відповідно до діючого законодавства і жодних порушень з боку управління допущено не було. Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином. Відповідно до листів просили суд розглядати справу в їх відсутності. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] [INFO]. Її батьком є відповідач по справі - [PERSON] (а.с.8). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.01.2014 року по цивільній справі №202/37654/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Житлово-експлуатаційне підприємство № 53 Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позовні вимоги позивача були задоволені у повному обсязі, та визнано [PERSON], [INFO] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS]. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 грудня 2014 року по цивільній справі №202/37654/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Житлово-експлуатаційне підприємство № 53 Дніпропетровської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 січня 2014 року було скасовано. В задоволені позову [PERSON] відмовлено. Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2015 року за №34097822 квартира [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право власності, серія та номер: САК 782060, реєстр 33и-14, виданий 20.03.2014 року управлінням Житлового господарства Дніпропетровської міської ради належить на праві власності [PERSON]. Відповідно до договору купівлі-продажу від 04.04.2014 року, серія та номер 1328, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON], власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] ( а. 110-111) У відповідності до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку). В судовому засіданні встановлено, про що вказує позивачка, що 27 січня 2014 року на підставі заочного рішення [PERSON] зняв [PERSON] з реєстрації за адресою: [ADDRESS] та в подальшому одноособово ним була здійснена приватизація квартири на підставі необхідних документів, які в той час проживали на жилій площі. Позивач вважає, що відповідачем, його батьком, при приватизації житла були порушені норми ст. 203 ЦК України, а тому відповідно до ст. 215 ЦК України розпорядження [PERSON] житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради та свідоцтво про право власності повинно бути визнано незаконним. Отже, правовою підставою для визнання незаконними рішення та свідоцтва про права власності на квартиру позивачкою зазначено правові норми щодо визнання правочинів недійсними, які не регулюють дані правовідносини. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім того вона має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 203 ЦПК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності. Зокрема ст.\~387 ЦК України надає власнику право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, враховуючи положення ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Як вбачається із Розпорядження органу приватизації [PERSON] житлового господарства Дніпропетровської міської ради № 3/33-14 реєстр №33И-14 від 20.03.2014 року, від [PERSON] надійшла заява на приватизацію квартири [ADDRESS]. [PERSON] житлово-комунального господарства та капітального будівництва Дніпропетровської міської ради не є органом, що здійснює приватизацію та розпорядження щодо приватизації, яке просить позивач визнати незаконним ним не видавалось, та не видавалось і свідоцтво про право власності. Позивачем позовні вимоги в цій частині не уточнювалися, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивача щодо визнання незаконним (недійсним) розпорядження та виданого на підставі розпорядження органу приватизації свідоцтва про право на власності на квартиру, та як наслідок і визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири. Щодо заявлених позовних вимог про витребування майна з незаконного володіння, то позивачка ніколи не була власником спірної квартири, та мала право лише на користування нею, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі, та не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог і цій частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки в задоволені позовних вимог позивачу відмовлено, то з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави недоплачений судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Outcome: approved