Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеною заявою, покликаючись на те, що після смерті бабці про лінії батька [PERSON], яка померла [INFO] відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем по закону до даного майна, фактично вступила в управління спадковим майном. Оскільки сестра, відповідач по справі, [PERSON] на дану спадщину не претендує, просить суд визнати за нею право власності на спадковий будинок. [PERSON], до початку судового засідання, подала письмове клопотання про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує, просить його задоволити. [PERSON], за викликом суду, не з»явилася, подала письмову заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позов визнає, на спадщину після смерті бабці, не претендує. Представник відповідача Куткірської сільської ради подав лист з проханням справу слухати у відсутності їх представника, позов визнають, заперечень щодо такого, не мають. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Свідоцтвом серії [NUMBER], виданим Куткірською сільською радою Буського району Львівської області 30.12.1991 року, підтверджується факт смерті [PERSON], про що зроблено актовий запис № 33. Як встановлено, спадкодавець заповіту не залишила. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Ст. 525 ЦК УРСР (1963 року) вказує, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). Оскільки батьки позивачки померли, що підтверджується відповідними свідоцтвами, сестра, відповідач по справі, згідно поданої письмової заяви, відмовляється від спадщини, позивач є єдиним спадкоємцем до даного майна. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. До спадкового майна належить житловий будинок [ADDRESS], інвентаризаційна вартість якого, згідно технічного паспорту, виготовленого Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» станом на 06.04.2016 р, на замовлення позивачки, становить 236226 гривень, відповідає технічним нормам забудови та придатний для проживання. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті бабці, вступила у володіння і розпорядження спадковим майном, несе витрати по утриманню та обслуговуванню будинку. Інших спадкоємців, які б претендували на спадщину, ні за заповітом, ні за законом немає. Обставин, які б спростовували твердження позивача в позовній заяві, суд не знаходить. Враховуючи вище викладене, те що відповідач позов визнає, на підставі ч. 3 ст. 200 ЦПК України, суд приходить до висновку, що позивач набула права власності на спадкове майно на законних підставах, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.

Outcome: approved