Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

До Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області надійшла позовна [PERSON] до Первомайської міської ради Миколаївської області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що [INFO] померла її бабуся [PERSON] після смерті якої відкрилась спадщина на все майно що належало їй на день смерті, яке складається з житлового будинку розташованого по [ADDRESS] та з права на земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових га, що розташована на території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області. Спадкодавець за життя склала заповіт, яким заповіла зазначене майно та право позивачці. Позивачка прийняла спадщину шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. 30 березня 2021 року позивачка звернулась до нотаріуса з метою видачі їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Єдиним правовим способом захисту законних прав та інтересів позивачки є звернення до суду, оскільки інша можливість отримати свідоцтво про право на спадщину відсутня, тому просить визнати за нею право власності на зазначене майно та право. Позивачка та її представниця в підготовче засіданні не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином; представниця позивачки надала заяву про розгляд справи у її відсутність та відсутність позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити. Відповідач про дату, час і місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, представниця відповідача надала заяву про розгляд справи без участі представника, проти задоволення позову не заперечують. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до таких висновків. Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим повторно 05 травня 2020 року Первомайським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) [PERSON] померла [INFO] , у віці 73 років, в с. Кам`яна Балка Первомайського району Миколаївської області, актовий запис №03. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Житловий будинок по [ADDRESS] належить спадкодавцю на підставі свідоцтва на право особистої власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Кам`янобалківської сільської Ради народних депутатів від 28 серпня 1997 року, що підтверджується інформацією про реєстрацію права власності на зазначений будинок КП Первомайське міжміське МБТІ від 31.03.2021 року №142/04-02-03. Технічний паспорт на зазначений будинок видано 26 серпня 1997 року спадкодавцю [PERSON] . Право на земельну частку (пай) розміром 4,78 умовних кадастрових га, що розташована на території Кам`янобалківської сільської ради Первомайського району Миколаївської області належить спадкодавцю на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії МК №0183887, виданого 04 квітня 2000 року, за розпорядженням Первомайської райдержадміністрації від 30.03.2000 р. №61-р. Станом на 01.01.2013 року взамін сертифікату спадкодавець державного акту на право власності на земельну ділянку не отримувала. Зазначене підтверджується інформацією відділу у Первомайському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 16.03.2021 року №139/148-21, від 02.04.2021 року №166/118-21, від 02.04.2021 року №167/118-21. За життя спадкодавець все належне майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось заповіла [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 19 лютого 2002 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Кам`янобалківської селищної Ради народних депутатів Первомайського району Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за №3. Згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 21.08.1986 року, [PERSON] народилась [INFO] . 12 жовтня 2007 року [PERSON] [INFO] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюбу серії [NUMBER] , виданого Кам`янобалківською сільською радою Первомайського району Миколаївської області. Із копії спадкової справи №112/2021 заведеної після смерті [PERSON] Другою первомайською державною нотаріальною конторою Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) встановлено таке. Позивачка [PERSON] 29 березня 2021 року звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті баби [PERSON] у якій зазначила що фактично прийняла спадщину, оскільки проживала разом із спадкодавцем. Згідно з довідкою виданою Кам`янобалківським старостинним округом Первомайського району Миколаївської області 23 березня 2021 року останнім місцем проживання та реєстрації спадкодавця [PERSON] було [ADDRESS] . На день смерті в спадковому будинку зареєстрована та проживала онука [PERSON] . Інформації щодо інших спадкоємців спадкова справа не містить. Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії Другої первомайської державної нотаріальної контори Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 30.03.2021 р. за №319/02-14 відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом з підстав відсутності оригіналу правовстановлюючого документу. Таким чином, суд дійшов висновку, що спадкодавець за життя володіла вищезазначеним нерухомим майном та правом, позивачка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, оскільки проживала на день смерті з спадкодавцем; оформити право власності на спадкове майно та право у нотаріальному порядку позивачка не має можливості. За таких обставин, суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем, оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Норми права, які застосовував суд та мотиви їх застосування. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз`яснень, наданих у вказаній Постанові вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Згідно з ч.ч. 1,2 ст.2 Закону України від 05.06.2003№ 899-IV«Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до Указу Президента України від 08.08.1995 №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст.ст.22, 23 Земельного кодексу України (в редакції 1990 року), п. 2 Указу Президента України "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" №720 від 08.08.1995 року право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно із частинами 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві; у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ураховуючи вищевикладене, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що оформити право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку позивачка не має можливості, у зв`язку з чим її право підлягає захисту у судовому порядку шляхом визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved