Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

АТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернулося до суду з даним позовом, вказуючи, що відповідного до укладеного договору № DNV0RX51980036 від 01.11.2006 року, [PERSON] 01.11.2006 року отримала кредит у розмірі 2596,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і банком договір, про що свідчить підпис відповідачки у заяві. В зв`язку з невиконанням взятих на себе за договором зобов`язань, рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.09.2016 року було задоволено позовну заяву про стягнення заборгованості з відповідачки та стягнуто з останньої заборгованість за кредитним договором. Винесення судом рішення не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін, оскільки договір діє до повного виконання сторонами зобов`язань та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Прострочена сума заборгованості становить 23193,68 грн. Строк за який потрібно стягнути заборгованість відповідачки, а саме інфляційні нарахування з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми починається після дати настання терміну повернення кредиту до поточної дати вказаної у розрахунку заборгованості. Отже, відповідачка за період з 01.10.2016 по 17.08.2020 року має заборгованість у розмірі - 11685,59 грн., яка складається з наступного: 8986,00 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 2699,59 грн. - 3 % річних від простроченої суми. Просить стягнути з відповідачки вказану суму заборгованості та понесені ними судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 14.12.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. В судове засідання представник позивача Кіріченко В.М., не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с. 3 зворот) Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 31) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не надала, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 01.11.2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DNV0RX51980036 за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2596.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, що підтверджено копією анкети заяви від 01.11.2006 року. (а.с.8) Згідно копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.09.2016 року у справі № 174/520/16-ц, яке набрало законної сили 15.11.2016 року, позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , заборгованість по договору № DNV0RX51980036 від 01.11.2006 року на загальну суму 23193,68 грн., яка складається з наступного: 1958,75 грн. заборгованість за кредитом; 7020,06 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 792,91 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 11841,31 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 1080,65 грн. - штраф (процентна складова). (а.с. 5) Згідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, обставини встановленні зазначеним рішенням суду, не підлягають доказуванню у даній справі. Згідно з наданим банком розрахунком заборгованості за вказаним договором за період прострочення грошового зобов`язання - з 01.10.2016 року до 17.08.2020року, [PERSON] має заборгованість у розмірі 11685,59 грн., яка складається з наступного: 8986,00 грн. - індекс інфляції за прострочення виконання зобов`язання; 2699,59 грн. - 3% річних від простроченої суми (а.с. 6-7). Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно зі ст.625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. У відповідності до положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Згідно ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за ч. 1 ст. 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення ст. 625 цього Кодексу. З постанов Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019р. у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц вбачається, що за змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання. Згідно з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 14.02.2018р. по справі № 564/2199/15-ц, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора надає кредитору право на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що 01.11.2006 року між позивачем та [PERSON] було укладено кредитний договір № DNV0RX51980036 за умовами якого [PERSON] отримала кредит у розмірі 2596,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12.00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 30.09.2016 року, яке 15.11.2016 року набрало законної сили, з [PERSON] на користь ПАТ КБ "Приватбанк" стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 23193,68 грн. На даний час судове рішення не виконано, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних, доказів зворотного відповідачкою не надано. При таких обставинах, суд дійшов висновку, що позивач має право на отримання від відповідачки 3% річних та інфляційних втрат за прострочення виконання зобов`язання за період з 01.10.2016 року по 17.08.2020 року у розмірі 11685,59 грн., із них: 8986,00 грн. - інфляційні втрати за прострочення виконання зобов`язання; 2699,59 грн. - 3% річних від простроченої суми, тому позовні вимоги підлягають задоволенню, а з відповідачки [PERSON] на користь позивача слід стягнути вказані кошти. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. також підлягають стягненню з відповідачки на користь позивача. На підставі ст.ст. 526, 610-612, 623, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України,

Outcome: approved