Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

В січні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 23 листопада 1999 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Залісянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 08. Від подружнього життя в них є спільна дитина [PERSON], [INFO]. З відповідачкою разом не проживають та не спілкуються більше п'яти років, спільного господарства не ведуть. Спільне життя у них не склалося, так як у них різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає, фактично їх сім'я розпалася, існує лише формально. Тому позивач прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Дитину просить залишити проживати з матір'ю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності в зв'язку з виїздом за межі України, позов підтримує, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 23 листопада 1999 року сторони перебувають в шлюбі, який було зареєстровано у Залісянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 08. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають та не спілкуються більше п'яти років, спільного господарства не ведуть. Спільне життя не склалося, так як у них різні погляди на життя та сімейні обов'язки. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітню дитину сторін після розірвання шлюбу суд залишає проживати з матір'ю.

Outcome: approved