Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

В лютому 2018 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просив: визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування приміщенням квартирою [ADDRESS]. В обгрунтування позову зазначав, що його колишня дружина [PERSON] проживала з ним в квартирі [ADDRESS]. В жовтні 2013 року вона забрала речі та виселилась, на прохання знятись з реєстраційного обліку не реагує. Відповідач відзиву до суду не надав. 23.03.2018 року у справі відкрите провадження та призначене судове засідання. 19.04.2018 року в призначене судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. В зв'язку із неявкою сторін, судове засідання відкладене на іншу дату. 21.05.2018 року в призначене судове засідання учасники справи не з'явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Позивач звернувся до суду із заявою, в якій просив слухати справу за його відсутності. В ході судового розгляду, судом встановлене наступне. Згідно договору дарування квартири позивачу належить на праві власності квартира [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-яких докази, що спростовують встановлені судом обставини в матеріалах справи відсутні. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідачів за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, тому вимоги позовної заяви про визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved