Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-15 00:00:00

в позові вказано, що [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , яку залишено проживати з матір`ю під час розірвання шлюбу, 19.12.2012 присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, але не менше передбаченого законом мінімуму, починаючи з 28.09.2012 і до повноліття доньки, тобто до [INFO] . Відповідно до розрахунку позивача борг по пені складає 52036,67 гривень, а оскільки пеня не повинна перевищувати борг по аліментах, тому пеня по аліментах складає 39436,56 гривень. Тому позивач просила суд стягнути з відповідача за період з серпня 2015 року по 01 серпня 2021 року 39436,56 гривень пені за створену ним заборгованості. В судове засідання позивач не з`явилася, в прохальній частині позовної заяви просила позов задоволити, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, явку уповноваженого представника не забезпечив, про причини неявки суду не сповістив, про дату та час судового засідання повідомлявся належним чином. Відзиву на позов до суду не надходило. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено наступні обставини. Відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] у сторін народилась донька [PERSON] [INFO] , яка після розірвання шлюбу залишена на проживання з матір`ю. Рішенням Баранівського районного Житомирської області від 19.12.2012 по справі №273/1784/2012 присуджено стягнення аліментів з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дочики в розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, але не менше передбаченого законом мінімуму, починаючи з 28.09.2012 і до досягнення повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до розрахунку із сплати аліментів згідно виконавчого листа №0602/1484/2012 виданої Відділом виконавчої служби у м. Івано-Франківську , за підписом головного державного виконавця Кузиком І.: підлягало стягнення з 14.08.2015 по 01.08.2021-124820,39грн., сплачено боржником з 14.08.2015 по 01.08.2021-85383,83 грн., заборгованість станом на 01.08.2021 становить-39436,56грн. ( а.с. 6-7). За умови ухвалення судового рішення про стягнення аліментів та відкриття виконавчого провадження єдиним наслідком несплати аліментів було формування заборгованості з їх сплати. Отже відповідачу було однозначно відомо, що у разі несплати ним аліментів і не стягнення їх в примусовому порядку єдиним правовим наслідком буде акумулювання заборгованості та її збільшення з кожним наступним періодом несплати аліментів. До форм ухилення від сплати аліментів належать як пряма відмова від сплати встановлених рішенням суду аліментів, так і дії (бездіяльність) особи, яка повинна їх сплачувати, що спрямовані на повне чи часткове ухилення від їх сплати: неповідомлення державного виконавця про зміну місця роботи чи проживання, приховування видів заробітку (доходів), які згідно з постановою КМУ від 26.02.1993 №146 Про види заробітку (доходу), що підлягають облікові при відрахуванні аліментів підлягають облікові при відрахуванні аліментів і з яких вони повинні утримуватись, звільнення з роботи та інші дії, що свідчать про наміри особи повністю чи частково ухилитись від сплати аліментів. За змістом позовної заяви відповідачу йому було відомо про ухвалене судове рішення про стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання їх доньки, оскільки з дня ухвалення рішення суду про стягнення аліментів і до серпня 2015 року заборгованості по аліментах не було . Відповідачу було однозначно відомо, що не здійснення виплати аліментів на утримання його доньки формує заборгованість зі сплати аліментів; правовим наслідком невиконання обов`язку зі сплати аліментів є нарахування пені. Здійснення витрат на утримання доньки відповідача належить до обов`язків відповідача. Оскільки відповідач був обізнаний про свій обов`язок сплачувати аліменти й ухилявся від їх сплати протягом відповідного часу, тому є встановленою наявність вини відповідача у простроченні сплати аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до ч. 2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 25.06.2019 року у справі № 333/6020/16 "Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток. Тобто, заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %." Відповідач не надав власного розрахунку на спростування та заперечення розрахунку позивача в частині пені. Відповідач не надав власного розрахунку на спростування та заперечення розрахунку позивача в частині аліментів. В ч. 1 ст. 12 ЦПК України проголошено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. В ч. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже обов`язок надання суду доказів на спростування позову процесуальним законом покладено безпосередньо на відповідача. В ч. 2 ст. 13 ЦПК України вказано, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч. 5 ст. 81 ЦПК України вказано, що докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. В ч. 7 ст. 81 ЦПК України вказано, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Отже суд не збирає доказів на обґрунтування правових позицій сторін. Вказаний обов`язок покладено безпосередньо на сторін. Правові наслідки невиконання зазначеного обов`язку або його неналежного виконання покладено безпосередньо на відповідну сторону спору. Таким чином саме на відповідача на підставі принципу змагальності цивільних процесуальних відносин покладено обов`язок на спростування доводів позивача щодо порушення його прав. Однак відповідач не подав суду будь-якого розрахунку на спростування розрахунку позивача. Матеріалами справи підтверджено, що відповідач ухиляється від сплати аліментів. Заборгованість відповідача по аліментах за період з серпня 2015 року по 01 серпня 2021року становить 39 436, 56 грн., а нарахована пеня за створену ним заборгованість за вказаний період становить 52036,67грн. З огляду на викладене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів згіднго з положенням ч. 1 ст. 196 СК України за період з серпня 2015 року по 01 серпня 2021року в розмірі 39 436, 56 грн., що не більше 100 відсотків самої заборгованості по аліментних платежах. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 908,00 грн. судового збору на користь держави та відповідно до поданої позивачем квитанції ( а.с.11) витрати понесені на отримання правової допомоги в розмірі 2000 (дві тисячі гривень), 00 копійок. З викладеного,

Outcome: approved