Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-04 00:00:00

В листопаді 2014 року позивачка [PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 29 січня 2003 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано в Палашівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 01. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років відносини з відповідачем погіршилися, стали неприязними, часто вникали сварки та непорозуміння. Внаслідок несумісності характерів та втрати поваги, любові та дружби одне до одного сім'я фактично розпалася. З березня 2014 року і по даний час вони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільним побутом, взаємними правами та обов'язками не пов'язані. За таких обставин позивачка в позовній заяві просить розірвати шлюб з відповідачем, після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей залишити проживати з нею, а також залишити їй прізвище [PERSON] та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати на сплату судового збору. В судовому засіданні позивачка позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач позовні вимоги позивачки визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 29 січня 2003 року сторони уклали шлюб, який було зареєстровано в Палашівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 01. Від шлюбу в них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останніх двох років відносини сторін погіршилися, стали неприязними, між ними часто вникали сварки та непорозуміння, внаслідок чого сім'я фактично розпалася. З березня 2014 року і по даний час сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільним побутом, взаємними правами та обов'язками не пов'язані. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та неповнолітніх дітей, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітніх дітей сторін суд залишає проживати з позивачкою. Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору.

Outcome: approved