Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суду не повідомила. Про час та місце судового засідання була повідомлена належним чином. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві, проти заочного розгляду справи не заперечують, просять суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 15 грудня 2006 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №2250. Визначити місце проживання малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] за місцем проживання їхнього батька [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання їхніх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 200 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. Суд заслухавши пояснення позивача, представника позивача, дослідивши письмові докази по справі приходить до наступного. Як було встановлено в судовому засіданні сторони перебувають у шлюбі з 15 грудня 2006 року, який було зареєстровано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №2250. Від спільного подружнього життя мають двох малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалося, відповідач часто зловживає спиртними напоями, провокує сварки, на тривалий час зникає з дому. Подружжя втратило один до одного почуття любові і поваги, що робить неможливим перебування їх у шлюбі та суперечить їх інтересам та інтересам їхніх дітей. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони не бажають підтримувати шлюбні стосунки, примирення між ними не відбулося, суд вважає, що сім'я розпалася і зберегти її неможливо, тому шлюб необхідно розірвати. Щодо позовних вимог в частині визначення місця проживання дітей, то судом встановлено, що на даний час малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з батьком - позивачем [PERSON] та його матір'ю за адресою: [ADDRESS]. Статтями 155, 157 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх батьківських обов'язків має ґрунтуватися на повазі до прав людини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст.ст.160, 161 Сімейного Кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно п.7 ст.7 Сімейного Кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до п.8 ст.7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Згідно виписного епікризу з історії хвороби №3075 виданого Рівненською центральною міською лікарнею 13.02.2014 року [PERSON] перебувала на лікуванні у ВАІТ з 12.02.2014 року по 13.02.2014 року з діагнозом гостра алкогольна інтоксикація, загальне переохолодження, епілептична хвороба. Як вбачається із довідки №271 від 30.01.2015 року виданої комунальним закладом «Рівненський обласний центр психічного здоров'я населення» [PERSON] перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога з 2014 року. Згідно довідок №1133 та №1134 від 08 грудня 2014 року [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення м. Рівне та отримує пенсію по інвалідності та державну соціальну допомогу як уповноважений представник малозабезпеченої сім'ї. Беручи до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, а також враховуючи те, що позивач має стабільний дохід, мешкає в належних для проживання та виховання дітей умовах, наполягає на реалізації свого права доглядати та піклуватись доньками, має можливість та бажання займатись їх вихованням, суд приходить до висновку, що місце проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу між сторонами слід визначити з батьком - позивачем [PERSON] На підставі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Одним із способів виконання батьками обов'язку утримувати дитину, відповідно до ст. 181 СК України, є стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, або у частці від доходу батька. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Згідно зі ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У випадку ухилення батьків від виконання цього обов'язку, за рішенням суду аліменти на утримання дитини присуджуються в частині від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ст.181 Сімейного кодексу України). Суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їхніх дітей в розмірі 200 грн. на кожну дитину щомісячно. Таким розмір аліментів для сплати відповідачем суд вважає реально можливим. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved