Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

В травні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що його малолітній син, [PERSON], є власником однокімнатної квартири відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 04.06.2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Морозовою О.В., зареєстрованому в реєстрі за №716, розташованої за адресою: [ADDRESS]. 16.05.2016 року в зазначеній квартирі був зареєстрований відповідач - [PERSON], який доводиться позивачу знайомим і попрохав його надати дозвіл зареєструватися, мотивуючи це необхідністю працевлаштування в місті. З моменту реєстрації, тобто з 2016 року відповідач жодного дня не проживав у зазначеній квартирі та до теперішнього часу не заселився до квартири, ніколи не оплачував квартирну плату та комунальні послуги, не приймав ніякої участі у витратах, пов'язаних з утриманням квартири в належному житловому стані, його особистих речей в квартирі немає. Фактичне місце проживання відповідача невідоме. На сьогоднішній день вони не спілкуються між собою. Він, як законний представник свого малолітнього сина, несе всі витрати, пов'язані з утриманням квартири та сплатою комунальних послуг, в тому числі й тих, що пов'язані з реєстрацією відповідача в квартирі, підтримує житло в належному житловому стані. З 2016 року (моменту реєстрації) відповідач ніколи в квартирі не проживав і не проживає, інтересу до неї, як до житлового приміщення, що потрібно йому для проживання, не проявляє. Факт непроживання [PERSON] з 16.05.2016 року по теперішній час в зазначеній квартирі підтверджується актом про непроживання від 01.05.2018 року, складеним головою ОСББ «Алмаз-2016». Через реєстрацію відповідача в спірній квартирі він повинен сплачувати квартирну плату та комунальні послуги, з урахуванням зареєстрованого в квартирі відповідача. Він ніколи не чинив відповідачу перешкод в користуванні житловим приміщенням в квартирі, і він у свою чергу з заявами про перешкоджання в користуванні зазначеною квартирою не звертався. Таким чином, відповідач не проживає у квартирі, розташованої за адресою: [ADDRESS] без поважної причини більше 6 місяців, і він вважає, що він втратив право користування житловим приміщенням в цій квартирі. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить: визнати [PERSON] (дата народження: [INFO], паспорт серія [NUMBER], виданий Заводським РВ Дніпродзержинського МУ УМВС України в Дніпропетровській області 30.11.2007 року, картка платника податків [NUMBER], інші відомості невідомі) таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS], що є підставою для зняття [PERSON] з реєстраційного обліку по квартирі за адресою: [ADDRESS]; судові витрати залишити за ним. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, заявив клопотання про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився без поважних причин, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відповідно до вимог ст.ст.128-130 ЦПК України, про поважність причин неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутністю не надав, з клопотанням про відкладення розгляду справи до суду не звертався, а також не скористався правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову. Представник третьої особи - Дніпровський районний відділ державної міграційної служби України у м. Кам'янське, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника (а.с.31). Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11.07.2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 06.09.2018 року постановлено провести заочний розгляд справи та вирішити справу на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що малолітній син позивача - [PERSON], є власником однокімнатної квартири відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 04.06.2015 року та посвідченого приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаріального округу Морозовою\~О.В., зареєстрованому в реєстрі за №716, розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 8-10). З матеріалів справи вбачається, що у квартирі за адресою: відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі адресою: [ADDRESS], зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім'ї, складеною головою ОСББ «АЛМАЗ-2016» Ткач Т.І. від 05.05.2018 року (а.с.14). В заявленому позові позивач зазначив, що відповідач - [PERSON], який доводиться позивачу знайомим, на його прохання був зареєстрований в квартирі, у зв'язку з необхідністю працевлаштування в місті. З моменту реєстрації, відповідач жодного дня не проживав у зазначеній квартирі та до теперішнього часу не заселився до квартири, ніколи не оплачував квартирну плату та комунальні послуги, не приймав ніякої участі у витратах, пов'язаних з утриманням квартири в належному житловому стані, його особистих речей в квартирі немає, інтересу до квартири, як до житлового приміщення, що потрібно йому для проживання, не проявляє. Факт непроживання відповідача [PERSON] з 16.05.2016 року по теперішній час в зазначеній квартирі підтверджується актом про непроживання від 01.05.2018 року, складеним головою ОСББ «Алмаз-2016» Ткач Т.І. за участю сусідів [PERSON], [PERSON](а.с.13). За правилами ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. Суд вважає, що відсутність відповідача [PERSON] з моменту реєстрації з 2016 року, близько трьох років у квартирі за адресою: [ADDRESS], є наслідком втрати права користування цим житловим приміщенням, тому перебування відповідача на реєстраційному обліку у належній сину позивача квартирі перешкоджає здійсненню ним у повному обсязі гарантованого Конституцією України права власності, яке згідно із ст. 321 ЦК України є непорушним. Враховуючи зазначені вище обставини та положення закону, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат та враховуючи волевиявлення позивача щодо відсутності необхідності стягувати з відповідача сплачений судовий збір, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved