Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою звернувся [PERSON] до [PERSON] в якій просив вселити його в квартиру [ADDRESS]; зобов'язати [PERSON] разом з тим хто приживає разом із ним не перешкоджати йому в користуванні ? частиною квартири [ADDRESS], а також встановити порядок користування вищезазначеною квартирою, посилаючись на те, що він являється власником ? частини квартири [ADDRESS] яка складається з 3-х кімнат. З моменту придбання частини квартири йому перешкоджають в користуванні та проживанні в квартирі, у зв'язку із чим він вимушений звернуться до суду. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Відділу ДВС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси, Одеського філіалу «Укрспецюст» про визнання прилюдних проведених відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 р. торгів недійсними; визнання Протоколу зірваних повторних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 р. недійсними; визнання свідоцтва про право власності [NUMBER] від 14.05.2002 р. недійсним; зобов'язати Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості анулювати запис за № 19 дод до стор 98. р.333; відмовити [PERSON] у вселенні в квартиру за адресою : [ADDRESS], посилаючись на те, що 06.11.2001 р. рішенням Малиновського районного суду м. Одеси йому було відмовлено в позові на неправомірні дії державного виконавця відділу ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, про визнання незаконною постанови про арешт його майна та оголошення заборони на його відчуження. Через три дні - 09.11.2001 р. - він отримав листа з відділу ДВС Малиновського районного управління юстиції м. Одеси ( вих. № В-9/02-5427 ), в якому повідомлялося про те що ? частини квартири за адресою: [ADDRESS], вже оцінена і її вартість, згідно висновку будівельно-технічної експертизи, становить 24827,0 грн. На вказане рішення Малиновського районного суду м. Одеси він 06.12.2001 р. подав апеляційну скаргу з проханням про його скасування. Ухвалою судової колегії в цивільних справах Одеського апеляційного суду від 20.02.2002 розгляд скарги було призначено на 5 березня 2002. Однак 07.12.2001 р. він отримав повідомлення від Одеської філії «Укрспецюст » про те, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, а саме ? частина за адресою: [ADDRESS], будуть проведені 24 грудня 2001 р. о 12.30. 16.12.2001 р. він звернувся до Малиновського районного суду м. Одеси зі скаргою на незаконні дії державної виконавчої служби Малиновського району м. Одеси та Одеської філії «Укрспецюст». 24.12.2001 Малиновський районний суд м. Одеси виніс рішення у задоволенні його скарги і визнав дії державної виконавчої служби Малиновського району не відповідними вимогам закону, заборонивши проводити будь-які дії по виконанню рішення Малиновського місцевого суду м. Одеси від 06.11.2001 р. до вступу рішення в законну силу. Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24.12.2001 оскарженню не підлягає. Дане рішення було відправлено і зареєстровано в Одеській філії «Укрспецюст » до початку прилюдних торгів, а саме 24.12.2001 р. в 11.40 . Копія ухвали була отримана Малиновського управління юстиції м. Одеси 24.12.2001 р. 28.12.2001 р. він отримав повідомлення, про те, що всупереч рішенню Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. публічні торги проводилися, але не відбулися через відсутність покупців. Одеська філія «Укрспецюст» вказала у своєму повідомленні, що у нього є рішення Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. про заборону вчиняти будь-які виконавчі дії з квартирою за адресою: [ADDRESS]. Зміст ухвали Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. про заборону вчиняти будь-які виконавчі дії з квартирою за адресою: [ADDRESS] також було відомо і [PERSON] Однак, після цього в порушення закону Одеська філія «Укрспецюст » повідомленням № 58/вих . від 05.02.2002 р., тобто до вступу рішення Малиновського місцевого суду м. Одеси від 06.11.2001 р. законної сили, інформує його про те, що прилюдні торги відбудуться 22 лютого 2002 р. Відділом ДВС Малиновського РУЮ можуть бути незаконно проведені торги, і вважав отримане повідомлення від 05.02.2002, принаймні, помилкою. Однак, як йому стало відомо з копії позовної заяви та додатків позивача [PERSON], він завідомо незаконно таки придбав ? частину квартири [ADDRESS] на прилюдних торгах , які були проведені 22 лютого 2002 р., і заявив вимоги власника, пред'явивши, виписане на підставі акту про проведення прилюдних торгів, затвердженого відділом ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси від 22.02.2002 р., свідоцтво про право власності, виданого нотаріусом 14.05.2002 р. Таким чином, відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 р. були незаконно проведені торги, незаконно виданий протокол таких, що не відбулися повторних прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна. Також всупереч ухвалі Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. та до набрання рішення Малиновського районного суду від 06.11.2001 р. законної сили, відділом ДВС Малиновського РУЮ 22.02.2002 р. було видано акт про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, однак час проведення торгів в ньому було вказано інше. У свою чергу, [PERSON], маючи на копії ухвали Малиновського районного суду від 24.12.2001 р. про заборону вчиняти будь-які виконавчі дії з квартирою за адресою: [ADDRESS], приховав від нотаріуса його існування, що призвело до неправомірного виписування нотаріусом свідоцтва про право власності [NUMBER] та неправомірної реєстрації його в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості за № 19 дод. до стор. 98. р. 333. До Малиновського суду із зустрічною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON] в якій просила відмовити [PERSON] у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на те, що дана квартира була придбана нею разом з її чоловіком [PERSON] в шлюбі 23 грудня 1996 року згідно з договором купівлі-продажу № 17997. Власниками даної квартири стали: її чоловік [PERSON], їх малолітня дочка [PERSON], [INFO], а також вона, як дружина і член сім'ї. Згідно з вимогами ст. 50 ЖК України, не допускається заселення квартири, збудованої для однієї сім'ї двома і більше сім'ями, а [PERSON] вже інша сім'я, яка не має з їх сім'єю нічого спільного. [PERSON] надав до суду заперечення в яких зазначив, що зустрічні позовні вимоги не визнає в повному обсязі, оскільки в ухвалі Малиновського райсуду м. Одеси від 24.12.2001 року сказано про те , що дії виконавчої служби визнані не відповідними вимогам закону і заборонено виконувати будь-які дії по виконанню рішення Малиновського місцевого суду від 06.11.2001 року. Цим рішенням від 06.11.2001 року Малиновський суд відмовив [PERSON] в позові на неправомірні дії держвиконавця ВДВС Малиновського РУЮ м. Одеси та про визнання незаконною постанови про арешт його майна та оголошення заборони на відчуження. У рішенні про заборону вчиняти будь-які виконавчий дії з квартирою ні сказано ні слова. Тобто суд фактично визнав дії виконавця законними. Це рішення і оскаржив [PERSON] до апеляційного суду. А основне рішення від 26.04.2000 року, яким Київський райсуд м. Одеси зобов'язав стягнути з [PERSON] 54110 грн. на користь нього, на підставі якого і діяли виконавці набуло законної сили, [PERSON] це рішення не оскаржив. [PERSON] надала доповнення до зустрічної позовної заяви в якій зазначила, що [PERSON], за кілька днів до чергового судового засідання, навмисне оформив договір дарування (серії [NUMBER], реєстровий номер 910) на спірну частину квартири на [PERSON]. Даний договір дарування є незаконним, оскільки свідоцтво про право власності, видане [PERSON], на підставі чого просила визнати договір дарування частини квартири [ADDRESS] серії [NUMBER], реєстровий номер 910 недійсним і виключити його з реєстру та з метою забезпечення позовних вимог, щоб уникнути подальших зловживань зі спірною квартирою з боку [PERSON], накласти арешт на квартиру [ADDRESS] на її спірну частину. Сторони неодноразово уточнювали позовні вимоги. До суду був поданий позов від [PERSON], яка просила визнати протокол повторних прилюдних від 22.02.2002 р. по реалізації ? частини [ADDRESS] недійсними; визнати акт про проведення прилюдних торгів від 22.02.2008 р. по реалізації ? частини [ADDRESS] недійсними. Після остаточного уточнення позовних вимог просила визнати протокол повторних прилюдних від 22.02.2002 р. по реалізації ? частини [ADDRESS] недійсним; визнати акт про проведення прилюдних торгів від 22.02.2002 р. по реалізації ? частини [ADDRESS] недійсним; визнати свідоцтва про право власності на ? частину [ADDRESS] від 14.05.2003 р., видане на ім'я [PERSON] недійсним; визнати договір дарування ? частини [ADDRESS] від 4.02.2004 р. між [PERSON] і [PERSON] недійсним. У подальшому [PERSON] в порядку ст. ст. 27, 31 ЦПК України було подано позовну заяву до [PERSON], [PERSON], Спеціалізованого державного підприємства "Укрспецюст", Першого відділу державного виконавчої служби Малиновського районного управління юстиції у м. Одесі, треті особи: [PERSON], [PERSON], приватний нотаріус Рюміна О.О., приватний нотаріус Шевиріна А.О., в якій просить визнати протокол повторних прилюдних торгів від 22.02.2002 року по реалізації ? частини квартири [ADDRESS] недійсним; визнати акт про проведення прилюдних торгів від 22.02.2002 року по реалізації цього ж майна, визнати свідоцтво про право власності на ? частину квартири [ADDRESS] недійсним; визнати договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] від 04 лютого 2004 року, укладеного між [PERSON] і [PERSON] недійсним. [PERSON], [PERSON] остаточно просили встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] таким чином: - житлову кімнату площею 10,2 кв. м. та вбудовану шафу площею 0,5 кв. м., загальною площею 10,7 кв. м. (частка в майні 24:100) виділити у користування [PERSON]; - житлову кімнату площею 13,8 кв. м., житлову кімнату площею 18,9 кв. м., вбудовану шафу площею 0,3 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м., балкон площею 1,0 кв. м., загальною площею 34,4 кв. м. (частка в майні 76:100) виділити у користування [PERSON]. -коридор площею 7,5 кв. м.; - кухню площею 5,5 кв. м.; - ванну кімнату площею 2,1 кв. м.; - туалет площею 1,1 кв. м., залишити в спільному користуванні співвласників. Усунути [PERSON] перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в квартиру [ADDRESS]. Зобов'язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні власністю - належною на праві приватної власності частиною квартири [ADDRESS]. У задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON], [PERSON] відмовити у повному обсязі. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 лютого 2015 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] в частині вимог щодо припинення права власності [PERSON] на 26/100 частини квартири [ADDRESS] та визнання за [PERSON] права власності на 26/100 частини квартири [ADDRESS] - залишено без розгляду.В іншій частині вимог продовжено провадження у справі. До суду надано свідоцтво про шлюб, за яким [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Судом неодноразово призначалися по справі судові експертизи, неодноразово оголошувалися перерви для укладення мирової угоди за ініціативою однієї або іншої сторони. Сторони не дійшли згоди про укладенні мирової угоди. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову [PERSON], а у зустрічних позовах [PERSON], [PERSON] відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, представлених письмових доказів. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18 листопада 2005 року у задоволенні позовних вимог [PERSON] за позовом до [PERSON] про вселення, про встановлення порядку користування житловим приміщенням і не перешкоджання в користуванні правом власності частиною квартири - було відмовлено. Визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS] за [PERSON]; визнано недійсним свідоцтво про право власності [NUMBER] від 14.05.02, реєстровий [NUMBER] на ім'я [PERSON] і зобов'язано нотаріальну контору анулювати реєстрову запис в реєстрову книгу; визнано недійсним договір дарування частини квартири [NUMBER] від 04.02.04, реєстровий № 910 на ім'я [PERSON] та зобов'язано нотаріальну контору анулювати реєстрову запис в реєстровій книзі. Не погоджуючись із рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 липня 2005 року було скасовано рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18 лютого 2005 року. Спара направлена на новий розгляд. З матеріалів справи вбачається, що згідно договору купівлі-продажу від 23 грудня 1996 року [PERSON] та [PERSON] були співвласниками квартири [ADDRESS], на момент купівлі-продажу квартири частки між ними визначені не були. Дана квартира ними була придбана, коли [PERSON] була неповнолітньою, а [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON]. Державною виконавчою службою Малиновського районного управління юстиції за участю Одеської філії державного підприємства «Укрспецюст» були проведені повторні прилюдні торги ? частини квартири [ADDRESS], які були визнані, що не відбулися. Зазначені торги проводилися у зв'язку з тим, що за рішенням Київського районного суду м. Одеси [PERSON] повинен сплатити на користь [PERSON] кошти за несвоєчасне повернення боргу. Згідно протоколу повторних прилюдних торгів від 22 лютого 2002 року і акту прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна від 22 лютого 2002 року кредиторові [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. [PERSON] згідно договору дарування від 04 лютого 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Рюміною О.О., є власницею ? частини квартири [ADDRESS], яку подарував [PERSON] Співвласниця [PERSON] створює умисні перешкоди, в зв'язку з чим, починаючи з моменту придбання частини квартири, [PERSON] не має можливості користуватися нею. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 321, 391 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Ухвалами Малиновського районного суду м. Одеси від 28 вересня 2011 року, 08 червня 2012 та 08 липня 2014 року були призначені у цивільній справі судові будівельно-технічні експертизи, на вирішення яких поставлено питання: - Яка ринкова вартість 1 кв. м. квартири [ADDRESS] Відповідно до висновків № 178/2911 від 21 листопада 2011 року, № 117/2012 від 19 вересня 2012 року, № 091/2014 від 22 вересня 2014 року, ринкова вартість 1 кв. м. квартири [ADDRESS] станом на 22 вересня 2014 року складає 9420,0 гривень (698,0 доларів США). Оскільки порядок користування між співвласниками не встановлено, тому Одеським науково-дослідним інститутом судових експертиз було складено висновок № 14744 від 29 січня 2007 року, на розгляд якої було поставлено питання щодо можливих варіантів порядку користування зазначеною квартирою з урахуванням рівних часток співвласників. Так, згідно Першого варіанту висновку І Співвласнику з часткою ? запропоновано виділити: - житлову кімнату «6» - пл. 10,2 кв. м., - вст. шкаф «7» - пл. 0,5 кв. м. як прилеглий. Всього: - пл. 10,7 кв. м. Реальна частка складає 24/100 (10,2 кв. м. : 42, 9 кв. м.). II Співвласнику з часткою ? запропоновано виділити: - жила кімната - пл. 13,8 кв. м., - жила кімната - пл. 18, 9 кв. м. як прилегла, - вст. шкаф - пл. 0,3 кв. м. як прилеглий, вст. шкаф - пл. 0,4 кв. м. як прилеглий, - балкон - пл. 1,0 кв. м. Всього: пл. 34, 4 кв. м. Реальна частка складає 76/100 (32,7 кв. м. : 42,9 кв. м.). В загальне користування співвласників при подібному поділі виділяються підсобні приміщення: - коридор - пл. 7,5 кв. м., - кухня - пл. 5,5 кв. м., - ванна кімната - пл. 2,1 кв. м., - туалет - пл. 1,1 кв. м. Таким чином, позов [PERSON] підлягає задоволенню, встановивши порядок користування квартирою [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] таким чином: - житлову кімнату площею 10,2 кв. м. та вбудовану шафу площею 0,5 кв. м., загальною площею 10,7 кв. м. (частка в майні 24:100) виділити у користування [PERSON]; - житлову кімнату площею 13,8 кв. м., житлову кімнату площею 18,9 кв. м., вбудовану шафу площею 0,3 кв. м., вбудовану шафу площею 0,4 кв. м., балкон площею 1,0 кв. м., загальною площею 34,4 кв. м. (частка в майні 76:100) виділити у користування [PERSON]. - коридор площею 7,5 кв. м.; - кухню площею 5,5 кв. м.; - ванну кімнату площею 2,1 кв. м.; - туалет площею 1,1 кв. м., залишити в спільному користуванні співвласників. Усунувши [PERSON] перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення в спірну квартиру та зобов'язавши [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні власністю. Щодо зустрічних позовів [PERSON] та [PERSON], то суд вважає, що вони задоволенню не підлягають з наступних підстав. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2000 року з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 54110,00 грн. та судові витрати. З метою виконання даного рішення суду державним виконавцем Гончаровим В.П. було накладено арешт на майно боржника, в тому числі і на ? частини квартири [ADDRESS], яка згідно договору купівлі-продажу в рівних частках належала боржнику [PERSON] та його дочці [PERSON] В зв'язку з відсутністю іншого майна боржника частка квартири, що за договором купівлі-продажу належала боржнику, була виставлена на публічні торги. Відповідно до договору купівлі-продажу від 23 грудня 1996 року [PERSON] є власницею ? частини квартири [ADDRESS] Співвласником другої половини зазначеної квартири згідно цього ж договору купівлі-продажу був її батько - [PERSON] В процесі виконавчого провадження на половину, що належала [PERSON] було накладено арешт та виставлено на публічні торги. В зв'язку з тим, що останні не відбулись, в порядку, передбаченому Закону України «Про виконавче провадження», дана частка даної квартири була передана стягувачу - [PERSON] Таким чином, в своїй позовній заяві позивачка [PERSON] не навела жодної правової підстави та не надала до суду жодного належного та допустимого доказу в підтвердження того, що було порушено її право власності на ? частки квартири. Зміна власника ідеальної ? частки квартири ніяк не могло та не може порушити права співвласника у спільній частковій власності, а отже заміна спільного часткового співвласника з батька [PERSON] на [PERSON] не є порушенням прав [PERSON] Щодо позовних вимог [PERSON] то вони також задоволенню не підлягають, оскільки державним виконавцем Гончаровим В.П. в ході виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 липня 2000 року було накладено арешт на майно боржника, в тому числі і на ? частини квартири [ADDRESS], яка згідно договору купівлі-продажу в рівних частках належала боржнику [PERSON] та його дочці [PERSON] Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку на час вчинення виконавчих дій, визначав Закон № 606-ХІV «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158 (далі - Інструкція № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Цим Законом визначено загальні правові основи організації та діяльності державної виконавчої служби, її завдання та компетенцію, а також визначено учасників виконавчого провадження, закріплено їхні права та обов'язки, у тому числі право стягувачів і боржників та інших учасників виконавчого провадження на оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця та порядок цього оскарження. Згідно ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 248-22 ЦПК України від 18 липня 1963 року, які діяли на момент виникнення спору (2001-2002 роки), скаргу на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом. [PERSON] не тільки пропущено строк на звернення до суду, але й не зазначається поважності причин пропуску строку позовної давності, не ставиться питання про його поновлення. Відповідно до ст. ст. 256, 261, 267 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Тому, позов [PERSON] задоволенню не підлягає в зв'язку із пропуском строку позовної давності. Згідно положень Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року й Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року свідчить про те, що вони не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах, і відсилають до інших нормативно-правових актів Кабінету Міністрів України та Міністерства юстиції України, якими повинен визначатися порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (ст. 62 Закону № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та пп. 5.11, 5.12 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Відповідно до положень указаних правових норм державний виконавець здійснює лише підготовчі дії з метою проведення прилюдних торгів, а самі прилюдні торги з реалізації нерухомого майна організовують і проводять спеціалізовані організації, з якими державною виконавчою службою укладається відповідний договір (п. 5.11 Інструкції № 74/5 від 15 грудня 1999 року). Правила ж проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого Наказ Мінюсту України від 27 жовтня 1999 № 68/5 (далі Тимчасове положення). Цим Тимчасовим положенням визначено, що (згідно п. 7.3.) якщо прилюдні торги не відбулися двічі, то майно знімається з торгів, про що спеціалізована організація в триденний термін повідомляє державного виконавця. Відповідно до п. 5.12.7. Інструкції від 15 грудня 1999 № 74/5, якщо стягувач протягом 15 днів письмово не заявить про своє бажання залишити за собою непродане майно, то арешт з майна знімається, воно повертається боржникові, а виконавчий документ у разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, повертається стягувачеві без виконання. Майно передається стягувачу за оцінкою, за якою воно було передано на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відповідного органу державної виконавчої служби. При передачі стягувачу майна державним виконавцем складається акт. Постанова державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та акт державного виконавця про передачу стягувачу майна є підставою для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно відповідно до чинного законодавства. На підставі протоколу повторних прилюдних торгів, що не відбулися від 22 лютого 2002 року, складеного відповідно до п. п. 4.9, 7.3 Тимчасового положення (лот № 16) - 1/2 частини квартири [ADDRESS] було знято з торгів на підставі ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», про що сповіщено відділ ДВС Малиновського районного управління юстиції для визначення стягувачами за собою даного нерухомого майна (а.с. 24 Т. 1). У виконання положень п. 5.12.7. Інструкції державним виконавцем було складено акт про передачу стягувачу майна від 22 лютого 2002 року (а. с. 25 Т. 1), що стало підставою для видачі нотаріусом свідоцтва про право власності на ? частини квартири [ADDRESS]. 08 травня 2002 року державним виконавцем було винесено постанову про зняття арешту зазначеного майна для видачі нотаріусом свідоцтва (а. с. 40, т. 1). 14 травня 2002 року приватний нотаріус Шевиріна А.О. видала [PERSON] свідоцтво про право власності на ? частини квартири [ADDRESS]. Таким чином, державним виконавцем було вчинено усі ті дії, що передбачені Законом № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року та Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, при здійсненні даних дій, а саме при складанні акту та його видачі не було допущено жодних порушень як норм матеріального, так і норм процесуального права. [PERSON], виявивши бажання залишити за собою непродане майно, а саме непродану ? частини квартири [ADDRESS] реалізував своє законне право на повернення боргу. При цьому, що вартість частки квартири, визначена експертним висновком в процесі виконавчого провадження, була меншою, ніж сума вся боргу, таким чином, після отримання у власність частки квартири [PERSON] не зміг отримати належний йому до стягнення борг від [PERSON] Що ж до порушення державним виконавцем під час визначення майна, що підлягає стягненню частки в спільній сумісній власності подружжя (в процесі підготовки до публічних торгів), та відповідних правових наслідків цього порушення, то з цього питання Верховний Суд України у складі суддів Яреми А.Г., Григорєвої Л.І., Патрюка М.В., Гуменюка В.І.,Романюка Я.М., Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л. у постанові від 24 жовтня 2012 року рішення за № 27226081, (судова справа № 6-11 бцсі2) висловив свою правову позицію, згідно з якою підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням. Що стосується порушень, допущених державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом № 606-ХІV від 21 квітня 1999 року, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), то такі дії (бездіяльність) державного виконавця підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32. ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85 Закону). При цьому дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними. Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги про визнання частково недійсним акту про проведення прилюдних торгів від 22 лютого 2002 року по реалізації ? частини квартири [ADDRESS] задоволенню не підлягають. Щодо визнання недійсним свідоцтва про право власності. При видачі свідоцтв про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону) та свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів (аукціону), якщо торги (аукціон) не відбулися (відбувся) слід застосовувати Правила ведення нотаріального діловодства, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2020 року за №3253/5. Особливість видачі свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів згідно з цими правилами полягає у тому, що від нотаріуса не вимагається перевіряти факт належності нерухомого майна колишньому власнику, витребувати правовстановлюючі документи, відомості про факт реєстрації майна та інші документи, як при відчуженні нерухомого майна. Оскільки продаж є примусовим, всі необхідні відомості та документи повинні бути витребувані попереднім провадженням судових органів чи державним виконавцем і залишаються у їх провадженні. Таки чином, позивачі в частині позовних вимог також не надали належних та допустимих доказів того, що в процесі видачі свідоцтва про право власності нотаріусом було допущено будь-яке порушення норм матеріального чи процесуального права (форми, змісту чи порядку видачі свідоцтва), позивачами не наведено відповідних правових підстав своїх позовних вимог, що суперечить ст. 119 ЦК України, що дає підстави для відмови в задоволенні позовних вимог. 04 лютого 2004 року стягувач [PERSON] з метою поліпшення житлових умов своєї родини подарував належну йому частку квартири своїй матері - [PERSON], (договір дарування від 04 лютого 2004 року, посвідчений приватним нотаріусом Рміною О.О.), яка мала намір переїхати до цієї квартири для постійного проживання. Тому, позовні вимоги про визнання договору дарування недійсним задоволенню не підлягають. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Згідно із ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. На момент вчинення правочину - а саме укладання договору дарування сторонами було додержано усіх вимог, встановлених ст. 203, 208, 209, 210, 717-722 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Outcome: approved