Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеним позовом, який мотивувала тим, що вона із 26.01.2018 по квітень 2018 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] . Весь цей час вони проживали однією сім`єю вдома у відповідача - у будинку по [ADDRESS] . Від цих відносин [INFO] позивачка народила дочку - [PERSON] . Ні позивачка, ні відповідач у зареєстрованому шлюбі не перебували. Запис про народження дочки був зроблений, відповідно до ст..135 СК України, зазначена особа, якої не існує - [PERSON] . Після народження дитини відповідач відмовився визнавати своє батьківство, ще до цього їхні сімейні відносини припинилися. Зараз вона мешкає у с.Буймер Тростянецького району у своїх батьків. Позивачка бажає офіційно визнати відповідача батьком своєї дитини, бо запис у графі «батько» у свідоцтві про народження дитини не відповідає дійсності, відповідач насправді є батьком [PERSON] . Визнання його батьківства є справедливим та таким, що є у інтересах самої дитини. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча працює на третій стороні у ПрАТ «Монделіз Україна» в ТОВ «ЛІМІК» зварювальником, аліменти із нього раніше не присуджувалися, тому позивачка вважає, що має право на стягнення аліментів із відповідача на утримання дочки. За указаних обставин, посилаючись на ст.ст.128,180-184 СК України, позивачка просить: - визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] ; - стягувати із [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини його доходу (заробітку), але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно, починаючи із дати подання цієї заяви і до повноліття дитини. У судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала із підстав, указаних у ньому, просила його задовольнити. При цьому, пояснила, що вона із відповідачем знайома довгі роки. Познайомилися у Тростянецькій лікарні під час лікування відповідача. Згодом вона запросила його зробити ремонт опалення у її квартирі. В подальшому, із січня 2018 року вони почали зустрічатися та із кінця січня місяці 2018 р. сторони почала проживати цивільним шлюбом. Фактичні шлюбні стосунки тривали 3 місяці, по березень 2018 року. Проживали вони у будинку відповідача, за місцем його реєстрації, оскільки у її квартирі не було умов для проживання і там вівся ремонт. За час спільного проживання із відповідачем вони разом вели домашнє господарство, разом харчувалися, мали спільний бюджет. Своїх стосунків не приховували. Разом із ними у будинку проживав батько відповідача - [PERSON] , який сплачував за комунальні послуги у будинку. На день закоханих (14.02.2018) відповідач подарував позивачці мобільний телефон «Мейзу», а вона йому парфуми. Однак, коли вона завагітніла, то відповідач виявив свою незгоду щодо народження дитини та його батьківства. Підстав для сумнівів щодо батьківства відповідача не мало бути у [PERSON] , так як позивач не мала стосунків із іншими чоловіками. Через це вони посварилися та розійшлися. Під час вагітності домовилися, що після народження дитини зроблять ДНК експертизу на встановлення батьківства. Після народження дитини вони зустрілися у лікарні, здали необхідні матеріали для проведення ДНК-експертизи. Висновок експерта забрав на руки відповідач. Результат експертизи показав, що на 99% батьком дитини може бути відповідач [PERSON] , але записатися батьком дитини у свідоцтві про її народження останній відмовився. За цих обставин батьком дитини була записана неіснуюча особа зі слів позивачки. Коли дитині виповнилося 3 місяці відповідач припинив спілкування із позивачкою. Зараз вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, отримує допомогу на дитину у розмірі 860,00 грн. щомісяця, у власності має однокімнатну квартиру, яку їй купили батьки. Також батьки допомагають їй матеріально. Відповідач матеріальної допомоги не надає, говорить, що у нього відсутні гроші. Представник позивачки у судовому засіданні заявлений позов підтримав із підстав, указаних у ньому, просив його задовольнити. При цьому також просив урахувати, що відповідач ухилявся від явки до експертної установи, не отримував кореспонденцію, унаслідок чого неможливо було провести експертизу, і вказану обставину просить визнати у підтвердження позову. Відповідач в судове засідання не з`явився, був повідомлений за місцем його реєстрації та проживання про час та місце судового засідання, судові повістки від суду не отримував, хоча, за повідомленням його представника - відповідач не змінював місце свого проживання. З огляду на вказані обставини, враховуючи вимоги п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленим про час та місце судового засідання. Суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, так як у судовому засіданні присутній його повноважений представник та жодна зі сторін не наполягала на обов`язковій участі відповідача у судовому засіданні. Представник відповідача у судовому засіданні указав, що відповідач позов не визнає і він підтримує думку його довірителя. При цьому пояснив, що його довіритель дійсно проводив ремонті роботи у квартирі позивачки, у них зав`язалися романтичні стосунки, у лютому-березні 2018 року вони мали інтимні стосунки, під час яких відповідач застосовував засіб контрацепції для запобігання вагітності (презерватив). Сім`ї вони не створювали, у них були романтичні зустрічі. Відповідач вважає, що дитина народилася не від нього та що позивачка переслідує лише майновий інтерес - отримання аліментів. Експертиза для визначення батьківства була призначена у період карантину, місцезнаходження експертної установи віддалене від місця проживання відповідача. Відповідач не заперечує проти проведення експертизи, але експерт не викликав його для надання зразків й тестування. На сьогоднішній день відповідач не працює, втратив роботу, є безробітним. Суд, заслухавши позицію позивачки, представників сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів. Так, статтею 122 Сімейного кодексу України визначено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. На підставі свідоцтва про народження судом установлено, що [INFO] у м.Тростянець Сумської області народилася [PERSON] , батьками якої є: [PERSON] , громадянин України, та [PERSON] , громадянка України (а.с.7). Відомості про батька [PERSON] у свідоцтві про її народження записані відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері, про що свідчить Витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст.135 СК України за №00021659122 від 12.12.2018 (а.с.6). Згідно ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. У процесу судового розгляду справи поясненнями позивачки встановлено, що відповідач добровільно проводив генетичну експертизу щодо встановлення його батьківства відносно дитини [PERSON] у ТОВ «МЕДІКАЛ ГЕНОМІКС Україна 2000», однак не надав позивачці результати цієї експертизи. Позивач заявила клопотання суду про витребування результатів вказаної експертизи і на підставі ухвали суду від 13.06.2019 ТОВ «МЕДІКАЛ ГЕНОМІКС Україна 2000» була надана до суду копія висновку генетичної експертизи від 24.01.2019, яка проводилася із учасником [PERSON] (зі слів замовника), який можливо був учасником тесту. Відповідно до зазначеного висновку біологічне батьківство ймовірного батька [PERSON] у відношенні дитини [PERSON] не може бути виключено, ймовірність батьківства складає 99,9999% (а.с.97-99). У зв`язку із запереченням сторони відповідача факту батьківства, судом 17.10.2019 була призначена судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза, проведення якої було доручено експертам Медико-генетичного центру «МАМА ПАПА» (а.с.88). Відповідно до повідомлення експертної установи вбачається, що для проведення експертизи позивачка разом із дитиною з`явилися у призначений Медико-генетичним центром «МАМА ПАПА» день і час. [PERSON] пройшла ідентифікацію, фотофіксацію, здала біозразки. [PERSON] не з`явився, хоча був сповіщений про день, час і місце здачі біозразків не лише рекомендованим листом, а і шляхом сповіщення через Viber за його номером телефону, а також по телефону. Після неявки, [PERSON] було повторно відправлено запрошення та повідомлення за його мобільним номером про визначений день, час і місце здачі зразків, однак він повторно не з`явився. Із телефонних розмов із [PERSON] було встановлено, що останній ухиляється від здачі зразків для проведення експертизи (а.с.176-180). Оскільки для проведення генетичної експертизи необхідні біозразки обох учасників (передбачуваного батька і дитини) і за умови відсутності зразків від [PERSON] , ухвала суду від 17.10.2019 була залишена експертною установою без виконання (а.с.175). Отже, судом установлено, що [PERSON] , заперечуючи та не визнаючи свого батьківства відносно [PERSON] , свідомо ухилився від проведення судово-медичної експертизи, а саме повторно не з`явився у визначений експертною установою час, день та місце для здачі біозразків для проведення призначеної судом генетичної експертизи. Посилання представника відповідача на те, що відсутні докази повідомлення відповідача про дату, час, місце відібрання біологічних зразків суд відхиляє, з огляду на надані від експертної установи докази - письмові повідомлення про необхідність явки [PERSON] за адресою центр «Мед-Онлайн» м.Суми вул. Троїцька,17 на 12-00 год. 25.02.2020, та повторно на 12-00 год. 10.06.2020 р., у підтвердження чого надані підтвердження про направлення рекомендованої поштової кореспонденції відповідачу (а.с.176,177,178). Крім того, експертна установа у листі до суду про причини невиконання ухвали суду про проведення експертизи вказує, що відповідач був повідомлений про необхідність прибуття для проведення експертизи мобільним зв`язком через додаток Viber, у підтвердження чого надана переписка між експертною установою та [PERSON] за номером [NUMBER] , із якої вбачається повідомлення про необхідність явки [PERSON] за адресою центр «Мед-Онлайн» м.Суми вул. Троїцька ,17 на 12-00 год. 25.03.2020, (а.с.179). Суд не вбачає підстав вважати надані експертною установою вказані докази такими, що є сфальсифікованими чи неналежними, а неотримання письмових листів від експертної установи відповідачем, як то зазначає його представник суд вважає ухиленням від проведення експертизи, так як відповідачеві було достеменно відомо про винесену ухвалу про проведення судово-медичної експертизи, із якою відповідач не погоджувався, оскаржував її до апеляційної інстанції. Таку поведінку відповідача суд розцінює як ухилення від участі у проведенні експертизи. Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Отже, так як відповідач [PERSON] ухилився від участі у проведенні судово-медичної експертизи, не надав біологічних зразків для її проведення, та без цього провести експертизу було неможливо, а результати експертизи мали значення для підтвердження позову позивачем, як факту батьківства відповідача відносно дитини [PERSON] , суд вважає за можливе визнати факт , для з`ясування якого експертиза і була призначена, а саме факт батьківства відповідача відносно дитини [PERSON] . Крім того, суд ураховує пояснення свідків, допитаних у судовому засіданні, які підтверджують факт сумісного проживання сторін, у період за 10-8 місяців до народження дитини. Так, свідок [PERSON] показав, що доводиться позивачці рідним братом, знає, що відповідач [PERSON] не визнає своє батьківство щодо його племінниці [PERSON] , не має бажання сплачувати аліменти на її утримання. Відповідач зустрічався із його сестрою [PERSON] , яка познайомила їх взимку 2018 року. Також він знає, що його сестра у 2018 році проживала разом із відповідачем, спільно робили ремонт у квартирі по [ADDRESS] , яку купили сестрі батьки. Бачив їх разом, як вони прогулювалися містом. У гості до них він не ходив, але знав, що його сестра проживала по [ADDRESS] , а потім переїхала проживати до відповідача у будинок. Також йому відомо, що відповідач знав про вагітність його сестри. Під час вагітності сестри остання пояснила свідку, що вона не проживає разом із [PERSON] . Свідок [PERSON] показала, що вона працює медичною сестрою у КНП "Тростянецька міська лікарня" Тростянецької міської ради, позивачка є її колегою, а відповідач був у них пацієнтом. Знає, що [PERSON] деякий час зустрічалася із відповідачем й перейшла до нього проживати на правах цивільної дружини. Це було у січні 2018 року. Свідок стверджує, що у її присутності позивач телефонувала відповідачу, коли затримувалась додому, попереджала про це, та свідок одного разу проводила позивача до місця проживання відповідача після спільного відпочинку у кафе. Прожили сторони разом недовго, до квітня 2018 року. У період, коли сторони вже не проживали разом, відповідач перебував у лікарні та свідок чула, що останній говорив, щоб [PERSON] повернулась до нього жити, але дитину визнавати не мав бажання. [PERSON] через це не погоджувалась. У присутності свідка велась розмова між сторонами про проведення генетичної експертизи на факт встановлення батьківства відповідача щодо дитини. Квартиру [PERSON] купили її батьки і відповідач приходив переробляти у квартирі батареї. За таких обставин, із урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про доцільність задоволення вимог позивачки у частині визнання батьківства [PERSON] щодо дитини [PERSON] . Вирішуючи заявлену позивачкою вимогу про стягнення аліментів із відповідача на утримання дитини суд виходить із того, що сторони мають рівні права та обов`язки по відношенню до дитини та відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а також враховує обставини, передбачені ст.182 СК України, відносно стану здоров`я та матеріального становища дитини, платника аліментів, інших обставин, що мають значення для справи. Статтею 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Із досліджених матеріалів справи, судом не установлено, що дитина [PERSON] має незадовільний стан здоров`я чи потребує додаткових витрат на розвиток її здібностей. Відомостей, що платник аліментів має незадовільний стан здоров`я чи має інших утриманців, судом не установлено. На підставі довідки Тростянецької ДПІ Охтирського управління ГУ ДФС у Сумській області установлено, що відповідач за період із 1 кварталу 2018 року по 1 квартал 2019 року працював у ТОВ «ЛІМІК» та отримав дохід у сумі 124150,31 грн., а також отримав дохід від надання майна у лізинг ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» у сумі 11811,20 грн. (а.с.43). На підставі довідки КНП «Тростянецька міська лікарня» Тростянецької міської ради установлено, що позивачка працювала медичною сестрою у міській лікарні (а.с.47). У даний час позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною 3-х річного віку, отримує щомісячну одноразову допомогу при народженні першої дитини (за період серпень 2019-липень 2020 року включно отримала 10320,00 грн.) та допомогу на дитину як одинокій матері (за період серпень 2019-липень 2020 року включно отримала 10900,41 грн.) (а.с.220,221). Крім того, у власності позивачка має квартиру по [ADDRESS] (а.с.222-224), яку, як указала сама позивачка та що підтвердили свідки у судовому засіданні, придбали для неї її батьки. Посилання представника відповідача на те, що у даний час відповідач не працює, втратив роботу, є безробітним, суд не бере до уваги, оскільки доказів того, що відповідач перебуває на обліку у центрі зайнятості як безробітний чи інших доказів цього стороною відповідача надано не було. До того ж, суд звертає увагу на той факт, щовідсутність працевлаштування не позбавляє відповідача обов`язку щодо утримання дитини. Надані стороною відповідача медичні довідки про стан здоров`я відповідача, який має певні захворювання, не свідчить про його стійку непрацездатність, а вказують на призначення йому лікування та рекомендації (а.с.207-211). Таким чином, враховуючи, що суд визнає відповідача батьком малолітньої дитини [PERSON] , та відповідач вважається зобов`язаним утримувати дитину нарівні із матір`ю (позивачкою у справі), а також ураховуючи майновий та сімейний стан обох сторін, їх стан здоров`я, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги і у частині стягнення аліментів із відповідача у частці від його заробітку (доходу) на утримання малолітньої дитини на користь матері останньої. У відповідності до ст.141 ЦПК України суд вирішує питання судових витрат у справі. Так, позивачкою 27.01.2020 були сплачені медичні послуги експерта у зв`язку із призначеною судом експертизою у сумі 3000,00 грн., про що свідчить надана стороною позивачки квитанція за №0.0.1596907849.1 від 27.01.2020 (а.с.191). Із урахуванням того, що відповідач ухилився від проведення експертизи, а позивачка у свою чергу свій обов`язок щодо здачі біозразків виконала та понесла витрати на проведення експертизи, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на користь позивачки судові витрати за проведення експертизи у сумі 3000,00 грн. Крім того, у зв`язку із відстроченням [PERSON] сплати судового збору за вимогою про визнання батьківства до ухвалення судового рішення у справі (а.с.10) та задоволенням заявлених позивачкою позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача судовий збір за дві заявлені позивачкою майнову та немайнову вимоги у розмірі, що був визначений на час подання позову до суду (12.12.2018) по 704,80 грн. за кожну заявлену вимогу, а всього стягнути 1409,60 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved