Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому, зазначила, що вони мають малолітню дитину доньку [PERSON], яка на даний час проживає разом з нею. Оскільки відповідач добровільно коштів на утримання дитини не надає, тому позивачка просила стягнути з нього аліменти на утримання дитини в розмірі по 2000 грн. щомісячно, на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з часу подачі позову до суду і до повноліття дитини. В суд позивачка не з'явилась, подала заяву, в якій просить справу слухати у її відсутність, змінила позовні вимоги просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі, 1500 грн., щомісячно, на дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та просить їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги визнає. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO], що вбачається з свідоцтв про народження дитини серія 1-ТП № 295441 від 28.12.2017 року виданого Ружинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області. Главою 15 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Тому суд стягує аліменти на малолітньої дитини саме в твердій грошовій сумі , оскільки такий вибір було здійснено позивачкою. При вирішенні питання щодо розміру вказаних аліментів, суд керується положеннями ст. 182 СК України, якою передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, кожна сторона також несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. На день вирішення спору судом на підставі викладених в позовній заяві пояснень позивачки , встановлено, що відповідач офіційно працює, та не має на утриманні інших дітей або батьків, є працездатним, не хворіє на тяжкі хвороби. Доказів щодо існування інших обставин, які б мали істотне значення для вирішення питання щодо розміру аліментів, сторонами суду не надано. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для цього законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається із заяви відповідача, поданої до суду, він до початку розгляду справи по суті визнає позовні вимоги повністю. Суд вважає, що вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та законних інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Оскільки відповідач по початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги повністю, а позивачка при подачі позову до суду відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" була звільнена від сплати судового збору, тому суд,

Outcome: approved