Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-02 00:00:00

В квітні 2021 року позивач [PERSON] звернулась до суду, уточнивши позовні вимоги в червні 2021 року просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування зазначила, що вона є співвласником квартири за адресою: [ADDRESS] , проживає у вказаній квартирі, утримує її та сплачує кошти за комунальні послуги. Відповідач є її онуком, не проживає за вказаною адресою з 31.01.2014 року, допомоги на утримання квартири не надає. Перешкод в користуванні даним приміщенням відповідачу не здійснювалося. Позивачка вимушена сплачувати комунальні послуги за себе та відповідача, крім того не має можливості певною мірою розпоряджатися належним їй нерухомим майном на свій розсуд. Ухвалою суду від 13 квітня 2021 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою суду від 18 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судовому засідання позивач підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, відзиву на позов не подавав, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, про причини неявки суду не повідомив. Третя особа [PERSON] , в інтересах якого діє [PERSON] за довіреністю, не заперечував проти позовних вимог та не заперечував проти заочного розгляду справи. Третя особа [PERSON] надала суду заяву в якій просила розглядати справи за її відсутності не заперечувала проти позову. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11271520 від 21.10.2013 року [PERSON] належить 2/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.19). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11272400 від 21.10.2013 року [PERSON] належить 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.20). Також, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11283297 від 22.10.2013 року [PERSON] належить 1/4 частина квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Відповідно до довідки НОВАКОМ за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.22). Згідно Акту від 19.03.2021 року, складеного мешканцями будинку [ADDRESS] та посвідченого начальником дільниці № 2 ТОВ "УЮТ-2011", відповідач [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 31.01.2014 року по теперішній час (а.с.23). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 391 ЦК України, передбачає, що власник може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири, визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, позивачка [PERSON] є співвласником спірної квартири та правомірно набула право власності на неї. Інші співвласники, що залучені до справи в якості третіх осіб підтримали її позовні вимоги. Згідно ч. 2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що позивач не може в повній мірі володіти, розпоряджатись та користуватись належним йому на праві власності майном, оскільки в приміщенні зареєстрований відповідач [PERSON] , який є онуком позивача та не проживає за адресою: [ADDRESS] більше семи років без поважних причин, в зв`язку з чим позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. Відповідно ст.141ЦПК України стягненню з відповідача на користь відповідача підлягає судовий збір у розмірі 908 грн.

Outcome: approved