Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні користування власністю шляхом визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням та в обґрунтування позовних вимог вказала, що 01.02.2017 року між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та нею було укладено договір дарування, відповідно до якого вона прийняла у дар 3 / 4 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак у вказаній квартирі залишилось зареєстрованим місце проживання колишнього співвласника квартири - відповідача [PERSON], який самостійне зняття з реєстраційного обліку у вказаній квартирі відповідач не здійснює, нараховану вартість житлово - комунальних послуг не сплачує, тому просить усунути перешкоди у здійсненні користування квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме вказаною квартирою. Позивач [PERSON] раніше 16.08.2017 року зверталася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про слухання справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.02.2017 року між [PERSON], [PERSON] (відповідачем по справі), [PERSON] та позивачем [PERSON] було укладено договір дарування 3 / 4 частки квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Кульбідою Н.М. та зареєстрований у реєстрі за № 119 (а.с. 7-8). Відповідно до даного договору позивач прийняла у дар від вказаних осіб 3 / 4 частки квартири що знаходиться за адресою: [ADDRESS], у зв`язку з чим набула права спільної часткової власності на 3 / 4 частки даної квартири (а. с. 6 - витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно). Згідно з довідкою за № 3246 від 16.08.2017 року відділу з питань благоустрою, транспорту та житла виконкому Довгинцівської районної в місті ради (а.с. 9), разом з позивачкою у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (відповідач по справі). В матеріалах справи міститься Акт мешканців будинку [ADDRESS] від 15.11.2017 року , із змісту яких випливає, що [PERSON], [INFO], не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2002 року по даний час. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та відповідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Стаття 386 ЦК України передбачає, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом в разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі позбавляє можливості позивача здійснювати право власності у повному обсязі. Чинне цивільне законодавство України не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які відчужили своє житло (за колишнім власником житла у разі його зміни). За таких умов, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Згідно п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом.Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 6, 8 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11 грудня 2003 року N 1382-IV, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється за її особистим повідомленням, подання якого є обовязковим у разі зміни місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання у разі неподання особою відповідної заяви здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення її права користування житловим приміщенням. Враховуючи те, що між сторонами по справі укладено договір дарування 3 / 4 частки квартири яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], відповідач [PERSON] втратив право користування цією квартирою, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення, суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved