Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення права користування жилим приміщенням. Позов мотивований тим, що позивач та відповідач перебували у шлюбі, проживали та були зареєстровані у належній позивачу 1/2 частині житлового будинку, що розташований по вул.Соборності, 87 в м.Хмільник Вінницької області. Позивач зазначає, що 04.02.2009 року шлюб між нею та відповідачем розірвано та з цього часу відповідач у вищевказаному будинку не проживає, його місце перебування не відоме, будь-яких домовленостей з приводу збереження за відповідачем житлової площі на період його відсутності між ними не існує. За таких обставин позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташоване по вул.Соборності, 87 в м.Хмільник Вінницької області. Позивач та її представник в судове засідання не зявились, однак надали спільну заяву про розгляд справи за їх відсутності, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують повністю. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлено відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України (а.с. 32, 33, 40). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки наявних у справі доказів достатньо для вирішення справи по суті та враховуючи, що позивач та його представник не заперечують проти заочного розгляду справи, а відповідач, будучи належним чином повідомленим, не з'явився, суд, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи та оглянувши матеріали цивільної справи №149/1916/15-ц, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав. Свідоцтвом про розірвання шлюбу підтверджено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №12 від 04.02.2009 року. Відповідними договорами дарування частини житлового будинку та земельної ділянки (а.с.4, 5), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.6-7) підтверджено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частина житлового будинку №87 по вул.Соборності в м.Хмільник Вінницької області, а також земельна ділянка площею0.0446 га., на якій розташований даний будинок. Копією паспорта (а.с.19), а також копією будинкової книги (а.с.13-18) підтверджено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO]. Відповідною довідкою адресно-довідкового відділу ГУДМС, УДМС України у Вінницькій області від 16.02.2017 року (а.с.33) підтверджено, що [PERSON], [INFO], зареєстрований [INFO]. З довідки Управління містобудування та архітектури Хмільницької міської ради №480 від 06.01.2016 року (а.с.8) встановлено, що вул. 50 років СРСР була перейменована на вул.Соборності. Заочним рішенням Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 09.10.2015 року, у цивільній справі №149/1916/15-ц (а.с.9-11), яке 02.11.2015 року набрало законної сили, [PERSON] позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. При цьому, в ході розгляду справи встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2009 року. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Відповідно до ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У пункті 39 ППВССУ від 07.02.2014 N 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина 1 статті 405 ЦК). Таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. Тому стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним застосовуються положення статті 405 ЦК. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом, і у цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що відповідач зареєстрований, але з 2009 року не проживає в житловому будинку, що розташований по вул.Соборності, 87 в м.Хмільник Вінницької області, а позивач у звязку з його реєстрацією позбавлена можливості повною мірою володіти, користуватись та розпоряджатися вищезазначеним житловим будинком, чим обмежуються її права як власника згаданого об'єкта нерухомості. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved