Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи його тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2016 року. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2016 року по цивільній справі №127/15656/1ц-ц, cтягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини даного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття. [INFO] син сторін [PERSON] , 1999 року народження став повнолітнім, тому стягнення аліментів на його утримання з відповідача припинено за виконавчим листом. Позивачка вважає, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі, оскільки сума аліментів на утримання сина [PERSON] є недостатньою для утримання дитини. Крім того, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного позивач просить збільшити розмір аліментів, а саме стягувати аліменти з відповідача на утримання дитини в розмірі 1/4 частки доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. До судового засідання позивач [PERSON] не з`явилася, але надала суду заяву, відповідно до якої позов підтримала та просила розглянути справу у її відсутність, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, хоча про день, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву не подав. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки позивачка не заперечила щодо заочного розгляду справи та в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.06.2016 року (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох дітей: повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] та неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , батьком яких є відповідач (а.с. 4, 8). Неповнолітній син [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , що стверджується довідкою №296 від 25.02.2019 року Квартального комітету «Пирогово» (а.с.9). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2016 року по цивільній справі №127/15656/16-ц, cтягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини даного віку, щомісячно, починаючи з 20.07.2016 року до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с.6). За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов`язку батьків утримувати дитину і його виконання. Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2019 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2019 рік". Відповідно прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років на період з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року складає 2027 грн. Аналізуючи вказані вище норми права та встановлені в судовому фактичні обставини справи, а саме вік дитини, на утримання якої стягуються аліменти (станом на день розгляду справи дитина має повних 14 років), суд вважає, що позивач при даному розмірі аліментів, не може забезпечити необхідне утримання сина, його фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо зміни розміру аліментів, враховує те, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання сина [PERSON] , а тому зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітнього сина, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття, з дня набрання даним рішенням суду законної сили. Судом враховані всі обставини, визначені ст. 182 СК України. Оскільки суд дійшов до висновку про задоволення позову, то відповідно до ст. 141 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем по справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Згідно договору-квитанції №55 від 25.02.2019 року позивачем сплачено 800 грн. адвокату за надання правової допомоги, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Оскільки позивач при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved