Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом про надання дозволу на виїзд малолітньої [PERSON], [INFO] за межі України. Позивачі посилаються на те, що батько не дає дозволу на виїзд дитини. Разом з тим дитина потребує санаторно курортного лікування, яке позивачі мають можливість забезпечити закордоном. Просять суд надати їм дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон, а саме в Іспанію без дозволу (згоди) батька дитини [PERSON] строком з 18.10. 2017 року по 18.10 2018 року; дозволити їм без згоди батька [PERSON] оформлювати документи для тимчасового виїзду та супроводу малолітньої [PERSON], [INFO] до Іспанії строком з 18.10.2017 року по 18.10.2018 року; дозволити [PERSON] без згоди батька [PERSON] самостійно особисто без супроводу матері - [PERSON], супроводжувати малолітню [PERSON], [INFO] при перетинанні кордону з Україною до Іспанії строком з 18.10.2017 року до 18.10.2018 року. Позивачкі позовні вимоги підтримали про що подали відповідні заяви. Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій розгляд справи просив провести за його відсутністю, рішення прийняти на розсуд суду. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] та неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачкою. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів про народження м. Миколаєва від 01.09.1998 року, [INFO] народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 22.08.2006 року, [INFO] народилася [PERSON], батьком якої є [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 17 квітня 2003 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно ст. 141 CK України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Згідно зі п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 і ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991року, ст. 7 ч. 8 СК України, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, адміністративними органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", - документами, що надають право громадянина на виїзд з України і в'їзду в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон та проїзний документ дитини. Оформлення проїзного документу дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Статтею 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 рок передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. В судовому засіданні встановлено, що позивачі мають намір забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини за кордоном, а згоди для виїзду за кордон неповнолітньої відповідач невмотивовано не надає. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та

Outcome: approved