Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її батько [PERSON]. Господарство, в якому батько проживав із своєю сім'єю, знаходиться по [ADDRESS]. Згідно виписки з погосподарської книги Сороківської сільської ради, головою господарства (колгоспного двору) по [ADDRESS] був [PERSON]; станом на 15.04.1991 року в даному господарстві були зареєстровані: [PERSON], його дружина [PERSON], дочка [PERSON], зять [PERSON] та внук [PERSON], син сестри позивачки. За життя [PERSON] не отримував свідоцтва на право власності на житловий будинок, він виготовив тільки технічний паспорт. Після смерті [PERSON] у володіння спадковим майном вступила мати позивачки - [PERSON] 03 серпня 2005 року [PERSON] зробила заповітне розпорядження, згідно якого все своє майно, яке належатиме їй по закону, - заповіла позивачці. Заповіт був складений секретарем Сороківської сільської ради і зареєстрований в реєстрі за № 24. [INFO] [PERSON] померла. Після її смерті позивачка фактично вступила у володіння та користування вищезгаданим будинковолодінням, сплачувала страхові внески, підтримувала господарство, обробляла земельні ділянки, робила ремонти та інші роботи, однак розпоряджатися ним не може із-за відсутності свідоцтва про право на власність та право на спадщину. Звернувшись до Городенківської районної державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини на житловий будинок після смерті батьків, позивачка 15 вересня 2017 року отримала Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 1764/02-31 у зв'язку з тим, що відсутній документ про право власності на вищезгаданий житловий будинок. Звітом ЕТВО «Придністров'я» про вартість житлового будинку по [ADDRESS] визначено, що його ринкова вартість становить 71040 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала з наведених в ньому підстав та просить даний позов задовольнити. Пояснила, що в зв'язку з тим, що відсутні документи про власність на будинок, неможливо зареєструвати в будинку місце проживання її невістки та оформити субсидію. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов визнав, не заперечує щодо його задоволення.Пояснив, що в даний час в будинку проживають він, дружина та син. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі та заяву про те, що він відмовляється від обов'язкової частки спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] та [PERSON] Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Довідкою № 497, виданою 05.09.2017 р. виконавчим комітетом Сороківської сільської ради стверджується, що власником житлового будинку, який належить до колишнього колгоспного двору по [ADDRESS] був [PERSON] (а.с.21). За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 р. (на день набрання чинності Законом України «Про власність») в [ADDRESS], проживали: голова [PERSON], 1931 р.н.; дружина [PERSON], 1930 р.н.; дочка [PERSON], 1971 р.н.; зять [PERSON], 1966 р.н., та внук [PERSON], 1972 р.н., що доводиться довідкою № 494, виданою виконавчим комітетом Сороківської сільської ради 05.09.2017 року ( а.с.18). [PERSON] помер [INFO] у віці 71 років в с. Сороки Городенківського району, актовий запис № 11 від 15.03.2002 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 15.03.2002 року Сороківською сільською радою (а.с.3). На час смерті спадкодавця [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Копією Витягу № 00018651926 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя сформованого 08.09.2017 року доводиться, що [PERSON] та [PERSON] 20 жовтня 1951 року зареєстрували шлюб у виконкомі Сороківської сільської ради, актовий запис № 11; після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Довідкою № 493, виданою 05.09.2017 року виконавчим комітетом Сороківської сільської ради стверджується, що на день смерті [PERSON] в господарстві по [ADDRESS] проживали: дружина [PERSON], 1930 р.н.; дочка [PERSON], 1971 р.н.; зять [PERSON], 1966 р.н.; внучка [PERSON], 1991 р.н., та внук [PERSON], 1995 р.н. (а.с.19). Судом встановлено, що [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, прийняла спадщину після смерті чоловіка [PERSON]. Однак, вона не одержала в нотаріуса свідоцтво про право на спадщину. За заповітом, посвідченим 03.08.2005 р. секретарем виконкому Сороківської сільської ради, [PERSON], жителька с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області, все своє майно, яке в неї мається і яке належить їй по закону, тобто житловий будинок, земельну ділянку, земельний пай, майновий пай заповіла своїй дочці [PERSON], жительці с. Сороки Городенківського району Івано-Франківської області. Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 24 (а.с.8). [PERSON] померла [INFO] у віці 77 років в с. Сороки, актовий запис № 14 від 08.08.2007 р., що стверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 08.08.2007 року виконкомом Сороківської сільської ради (а.с.4). На час її смерті був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивачка [PERSON] є спадкоємцем [PERSON] за заповітом. Вона проживала разом із спадкодавцем в житловому будинку по [ADDRESS] на час її смерті, про що свідчить довідка № 492, видана 05.09.2017 року виконавчим комітетом Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області (а.с. 20). Отже, [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON], як спадкоємець за заповітом. До спадкового майна померлої [PERSON] належить житловий будинок по [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З метою оформлення спадщини позивачка зверталася до Городенківської районної державної нотаріальної контори, однак постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 1764/02-31 від 15.09.2017 р. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері [PERSON], померлої [INFO], на житловий будинок по [ADDRESS] Городенківського району з посиланням на те, що нею не надано документ, який посвідчував би право власності спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок, оскільки право власності за померлою не було зареєстровано (а.с. 23). Копією виписки з інвентаризаційних матеріалів № 7934, виданої 26.01.2017 року Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» стверджено, що згідно архівних даних ОКП «Коломийського МБТІ» право власності на житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] Городенківського району станом на 31.12.2012р. не зареєстровано (а.с.15). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Про те, що по [ADDRESS] житловий будинок збудований в 1987 р., господарські будівлі та споруди збудовані в 1987, 1988 роках свідчить їх характеристика згідно з технічним паспортом, складеним 30.01.2017 р. ОКП «Коломийським МБТІ» (а.с.12-14). Згідно Звіту житлового будинку з надвірними спорудами, складеного ЕТВО «Придністров'я» 28.09.2017р., ринкова вартість житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] Городенківського району станом на 28.09.2017 року становить 71040 грн. (а.с.16-17). Довідкою № 495, виданою 05.09.2017р. виконавчим комітетом Сороківської сільської ради стверджується, що за господарством по [ADDRESS] зареєстрована земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку (а.с.22). Через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на вищезгаданий житловий будинок, позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] судом не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення. На підставі ст.ст. 120, 123, 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 325, 328, 392, 1216, 1217, 1222, 1223, 1233, 1268-1270, 1296-1297 ЦК України,

Outcome: approved