Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

В серпні 2020 року до суду звернувся позивач з позовом до [PERSON] , в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 58516,43 грн. та судового збору в розмірі 2102,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим ним було підписано Заяву № б\\н від 20.09.2017 року, згідно якої йому було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 37000,00. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Договору, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов`язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 44184,24 грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 14332,19 грн. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу розглядати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не прибув з невідомої суду причини, про день, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з таких підстав: Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Так, відповідно до укладеного Договору № б\\н від 20.09.2017 року, відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 37000,00. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Крім того, п. 1.1.3.2.4. Договору була передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість за кредитом. У зв`язку з цим суд зазначає, що відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Суд дослідивши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 20.09.2017 року, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] встановив, що станом на 18.05.2020 року утворилась заборгованість на загальну суму 58516,43 грн., з них: заборгованість за простроченим тілом кредиту у сумі 44184,24грн., заборгованість за простроченими відсотками в розмірі 14332,19 грн. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов`язання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] .. При цьому суд підкреслює, що відповідачем до суду не надавалось будь-яких належних та допустимих доказів на спрстування вимог позивача. Окрім того, суд також зазначає, що відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в матеріалах справи наявна квитанція про сплату судового збору в розмірі 2102,00 грн., раніше, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору в розмірі 2102,00 грн.

Outcome: approved