Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS]. В її будинку зареєстрований син [PERSON], який з березня 2013 року по зареєстрованому місцю проживання відсутній. Реєстрація відповідача за її місцем проживання не дає їй можливості в повній мірі реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження будинком. Вона сплачує за відповідача комунальні послуги. Крім того, на її адресу надходять листи з банків про те, що відповідач взяв кредит, та телефонні дзвінки з погрозами, що в рахунок погашення заборгованості представники банку опишуть її майно. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному об'ємі, просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові повідомлення. Про причини неявки суд не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. За клопотанням позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №21284473, виданого 16.12.2008р. КП "Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації", [PERSON] є власником домоволодіння [ADDRESS]. Як вбачається з довідки № 5619/2225 від 25.12.2014р., виданої Здолбунівським РС УДМС України в Рівненській області, згідно адресно-довідкової картотеки РС УДМС [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. З пояснень позивача [PERSON] вбачається, що відповідач [PERSON] є її сином. З 2006 по 2013 роки відповідач проживав разом зі своєю сім'єю у м.Здолбунові Рівненської області. Після розлучення переїхав проживати до її помешкання. У березні 2013 року він виїхав з будинку, нічого не пояснюючи, забрав свої речі і з того часу по місцю реєстрації не з'являвся. Відповідачу ніхто не чинив перешкод у користуванні будинком, він з власної ініціативи залишив належне їй на праві власності домоволодіння. Ні з ким з родичів відповідач не спілкується, нікому не телефонує. Місце його перебування їй не відоме. Домовленості між позивачем як власником житла та відповідачем про те, що за ним буде зберігатися право користування житлом, не було. Факт непроживання відповідача в будинку [PERSON] з 2013 року ствердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Пояснення вказаних свідків суд визнає достовірними, оскільки [PERSON] працює разом з позивачем, а [PERSON] є зятем позивача. Свідки знають сім'ю позивача близько десяти років, постійно спілкуються з нею, підтримують дружні стосунки. [PERSON] часто буває вдома у позивача, а [PERSON] проживає з позивачем в одному будинку з вересня 2013 року. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в житловому будинку [ADDRESS] понад шість місяців. Домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було. Підстав для збереження жилого приміщення за тимчасового відсутнім наймачем судом не встановлено. За таких обставин суд вважає доведеними вимоги позивача, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved