Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 05.09.2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем. У даному шлюбі народився син - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не цікавиться життям позивачки та їхньої спільної дитини, сторони спільне господарство не ведуть. А тому просила шлюб розірвати, а неповнолітнього сина залишити проживати разом з нею. У своїй заяві позивач просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується його підписом на повідомленні про вручення судової повістки. Причину неявки суду не повідомлено. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] виданого 05.09.2014 року, сторони 05.09.2014 року зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Колоколинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1 (а.с. 4). Від даного шлюбу у подружжя народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач не цікавиться життям позивачки та їхньої спільної дитини, спільне господарство сторони не ведуть. Вважає, що збереження шлюбу є неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , слід залишити на проживання з матір`ю [PERSON] . Відповідно до положень ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача слід стягнути на користь позивача 840,80 грн. судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved