Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Волошинівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно, в якій зазначає, що майно, а саме житловий будинок та належні до нього будівлі та споруди, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], належало до категорії колгоспний двір, що підтверджується довідками Волошинівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області №416 від 02.07.2013 року та №230. [PERSON], яка до дня смерті проживала за вище вказаною адресою, була єдиним і останнім членом колгоспного (господарського) двору. [PERSON] померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.04.2001 року. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй як члену двору майно, а саме: житловий будинок та належні до нього господарські будівлі і споруди (будівля для худоби, сарай, погріб (окремо збудований), вбиральня, колодязь). Вартість такого будинковолодіння становить 102 409 гривень. Також [PERSON], як член колективного сільськогосподарського підприємства ОВГК «Волошиново» набула право на земельну частку (пай) розміром 0,36 га, про що видано сертифікат на право на земельну частку (пай). За життя [PERSON] 01.03.2001 року було складено Заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Самбірського нотаріального округу [PERSON], згідно якого все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого воно не складалося і на що вона за законом матиме право, заповідає дочці [PERSON]. З приводу спадкування позивач звернулася до Старосамбірської державної нотаріальної контори, однак нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій та роз'яснено, що Старосамбірська державна нотаріальна контора не вправі видати свідоцтво про право на спадщину на дане майно, оскільки нею не надано правовстановлюючі документи. Також їй рекомендовано з приводу захисту свого права, як спадкоємця звернутися в суд. Просить визнати за собою право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] у віці 98 років, на: житловий будинок та належні до нього господарські будівлі і споруди, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]; земельну частку (пай) розміром 0,36 га з землі, що перебуває у колективній власності ОВГК «Волошиново» згідно Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ №055059, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], та продовжити їй термін, необхідний для подачі заяви в органи нотаріату про прийняття спадщини. В подальшому, в порядку ст.31 ЦПК України, нею було зменшено позовні вимоги, а саме: просить визнати за собою право власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS]. В судове засідання позивач не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Волошинівської сільської ради Старосамбірського району в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Однак, 19.02.2014 року до суду поступила заява від сільського голови Волошинівської сільської ради, в якій просить дану позовну заяву розглядати без участі їхнього представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с. 52). Представник третьої особи - Реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області Савицька І.І. проти позову не заперечила. Представник третьої особи - Старосамбірської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 11.02.2014 року до суду від нього надійшов лист, в якому просить дану заяву розглядати без його участі, проти вимог позовної заяви не заперечує (а.с. 50). Заслухавши представника позивача та представника третьої особи - Реєстраційної служби Старосамбірського районного управління юстиції Львівської області, оглянувши та оголосивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним. Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у віці 98 років (а.с. 4 ). Раніше, відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], помер її чоловік - [PERSON], [INFO] у віці 89 років (а.с.93). На час відкриття спадщини після їх смерті діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їм майна. Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Позивач, тобто [PERSON], є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження Серії [NUMBER] та про укладення шлюбу Серії [NUMBER] (долучені до справи). Її рідним братом є - [PERSON]. Її брати [PERSON] та [PERSON] померли [INFO] та [INFO] відповідно, що підтверджується свідоцтвами про смерть (а.с. 13, 14). Отже, позивач та третя особа на стороні позивача є спадкоємцями першої черги. З наявних у матеріалах справи документах вбачається, що спадщина [PERSON] складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані [ADDRESS], та земельної частки (паю). Згідно заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Самбірського нотаріального округу 01.03.2001 року, [PERSON] розпорядилася, що все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла дочці - [PERSON]. (а.с. 3). [PERSON] звернулася з заявою до державного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними спорудами (а.с.62,106), проте, завідуючою Старосамбірською державною нотаріальною конторою Кузан О.В. їй було відмовлено, оскільки спадкоємицею не представлено правовстановлюючих документів, які б підтверджували належність вказаного будинку померлій [PERSON], а для визначення права на майно та з питань успадкування майна за заповітом рекомендовано звертатися в суд (а.с. 6, 92). З довідки (а.с.87) вбачається, що і виконком Волошинівської сільської ради також відмовив позивачці в оформленні права власності на даний житловий будинок з посиланням на те, що на даний час не вправі винести таке рішення у зв»язку з внесенням змін до Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», рекомендував звернутися до суду. В п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2007 року роз»яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69, а в подальшому, наказами Міністерства статистики України № 48 від 22.02.1995 року «Про затвердження форм та Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів(наказ втратив чинність на підставі наказу Держкомстату№ 234 від 17.07.2000 року), згідно яких, записи щодо суспільної групи господарства в погосподарських книгах свідчили про правомірність забудови і прирівнювались до правовстановлюючих документів, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. У судовому засіданні документально з»ясовано, чого не заперечували сторони та треті особи, а саме: - з виписок з погосподарських книг Волошинівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області за 1986-1990, 2001-2005 роки (а.с. 53-58), довідок (а.с.4,5,66) відомо, що [PERSON] до дня смерті - [INFO], була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] та була єдиним і останнім членом господарського двору. Будинок [ADDRESS] є майном колишнього колгоспного двору, [PERSON], [INFO], який був головою сім»ї, помер [INFO]. Також в цих по господарських книгах зазначено, а саме: в розділі 111, що будови, які є особистою власністю господарства, - рік побудови будинку - 1932, стайні - 1948; і розділі 1У - « Земля, яка знаходиться в особистому користуванні господарства ( в сотих гектара)» - 0,40 га в тому числі під будівлею - 0,1 га; - відповідно до довідки виконкому Волошинівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 17.03.2014 року №129, згідно записів по господарських книг, станом [INFO], що є днем смерті чоловіка [PERSON] - [PERSON], станом на 01.07.1990 року та 15.04.1991 року, та станом на день смерті [PERSON] - [INFO], остання була зареєстрована і проживала одна у власному житловому будинку [ADDRESS] (а.с. 90); - довідкою виконавчого комітету Волошинівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 17.03.2014 року №130 підтверджено те, що за житловим будинком в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування даного житлового будинку площею 0,20 га, власником будинку була [PERSON], яка померла [INFO] (а.с.88); -із технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS], складеного 21.06.2013 року, також вбачається, що рік побудови будинку - 1933, інвентаризаційна вартість даного житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 102 409 гривень 00 копійок(а.с.9-12). Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON], своє право власності в БТІ не зареєструвала(не оформила). Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до довідки виконкому Волошинівської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 17.03.2014 року №128 громадянка [PERSON] вступила у спадщину після смерті своєї матері - [PERSON], так як провела в будинку поточний ремонт, а саме: замінила два вікна, ремонтувала піч, замінила підлогу та обробляла земельну ділянку протягом шестимісячного терміну після смерті матері, який знаходиться за адресою [ADDRESS] (а.с. 89). А тому відповідно до п.1ч.1 ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії позивачки як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що позивач вчинила дії, які свідчать про прийняття спадщини після смерті матері. Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Крім цього, одним з них була подана заява в нотаріальну контору наступного змісту. Згідно посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу заяви, [PERSON] повідомив, що йому відомо, що [PERSON] складено заповіт, яким вона заповідала все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося - [PERSON]. Ним пропущено встановлений законом термін для прийняття спадщини, в суд для продовження цього терміну звертатись не буде та на оформлення своїх спадкових прав та на отримання обов'язкової частки у спадщині він не претендує (а.с. 15). Виходячи з наданих сторонами та третіми особами доказів, а також, беручи до уваги довідку Волошинівської сільської ради № 129 від 17.03.2014 року, згідно якої спадкодавець [PERSON] з дня смерті свого чоловіка [PERSON], - [INFO], по день її смерті - [INFO], була зареєстрована і проживала у власному житловому будинку в с. в [ADDRESS], одна(а.с.90), суд вважає, що [PERSON] прийняла спадщину за чоловіком - [PERSON], оскільки спільно проживала з ним та фактично вступила в управління та володіння спадковим майном. Також судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок 1930-1933 року побудови знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, спадкодавець даним будинком володіла багато років, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON] була фактичним власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований [ADDRESS], хоча і належним чином не оформила права власності на таке, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачкою права власності на вищевказане будинковолодіння, оскільки вона прийняла спадщину після смерті останньої і не може в позасудовому порядку оформити право власності на дане будинковолодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності правовстановлюючих документів. На підставі наведеного,

Outcome: approved