Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1864. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені з червня місяця 2020 року через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Втрачено почуття любові та поваги одне до одного, втрачені всі фізичні та духовні зв`язки між ними. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач надіслала до суду клопотання з проханням розглянути справу без її участі, наполягає на задоволенні позовних вимог, зазначила, що примирення не можливе. Від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому він не визнає позовні вимоги, вважає, що шлюб можливо зберегти в інтересах їх спільної неповнолітньої дитини, тому просив надати строк для примирення строком чотири місяці та розглянути справуза його відсутності. У наданій позивачем відповіді на відзив, вона наполягає на розірванні шлюбу, посилаючись на те, що надання строку на примирення значно суперечитиме інтересам сторін та дитини, оскільки збереження сім`ї неможливе, так як сімейні стосунки сторони не підтримують, шлюб існує формально, проживають окремо, обов`язки подружжя між ними відсутні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За приписами ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Громадяни України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 17 вересня 2014 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис №1864. Після одруження чоловік змінив прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується даними свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 20 вересня 2014 року. Сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції 30 червня 2012 року. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у відсутності у позивача вільної згоди на шлюб. Судом встановлено, що спільне життя у сторін не склалося через відсутність взаємопорозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, що призвело до втрати почуттів кохання та взаємоповаги. Сторони з червня 2020 року проживають окремо, спільне господарство не ведуть, подружні стосунки не підтримують. Шлюб це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї, як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. За положенням ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Судом встановлено, що позивач вільної згоди на шлюб не має. Нормативно правове тлумачення нормативних положень ст.111 СК України свідчить про те, що застосування судом заходів для примирення є виключено правом суду, а не його обов`язком. Чинне законодавство України забороняє примушування до шлюбу. Примушування значить добиватися певної поведінки від особи за допомогою фізичного або психічного насильства. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. У ході розгляду справи, судом була перевірена наявність відповідних підстав для розірвання шлюбу, суд переконався у відсутності у позивача вільної згоди на шлюб. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, оскільки було встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що має істотне значення. Враховуючи викладене,\~суд вважає,\~що шлюб,\~укладений між\~сторонаминосить формальний характер, подальше сумісне життя і збереження сім`ї є неможливим. Тому, згідно положень ч.1 ст.110, ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України, вимоги позивача про розірвання шлюбу суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі\~ст.112\~Сімейного кодексу\~України,\~

Outcome: approved