Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона спільно проживала як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з [PERSON] з грудня 2005 року по 15 січня 2015 року, коли [PERSON] несподівано помер. 28 лютого 2011 року вона з померлим [PERSON] спільно придбали будинок в м. Звенигородка, Черкаської області, по вул. Мічуріна, 50, однак при здійсненні нотаріальної дії, а саме, укладенні договору купівлі-продажу покупцем і відповідно, власником, був вказаний померлий [PERSON] Станом на початок 2015 року вони спільно впродовж цих років поступово здійснювали капітальний ремонт будинку, а самі в цей час проживали в орендованому будинку по вул. Енгельса, 84, де позивачка з дітьми проживає і дотепер. У померлого [PERSON] є донька [PERSON], [INFO], яка постійно проживала з ними, оскільки її мати померла раніше. Коли позивачка з [PERSON] почали спільно проживати як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, [PERSON] повідомив їй, що його перша дружина, мати [PERSON], померла, [PERSON] на той час була напівсиротою, і вони домовились, що їхні діти будуть проживати з ними, як їх спільні діти. [PERSON] вважає позивачку своєю мамою, називає її мамою, тепер залишилась повною сиротою, зараз [PERSON] проживає з нею, перебуває на її утриманні, розпорядженням Звенигородської РДА в Черкаській області № 12 від 02.02.2015 року позивачку призначено її опікуном. Протягом усього часу їх спільного проживання, не дивлячись на те, що стосунки між ними не були зареєстровані офіційно, вони поводились як подружжя, а саме спільно працювали, відпочивали, ростили дітей, придбали у власність будинок, в якому спільно робили ремонт, в родині був чіткий розподіл родинних обов'язків, вони брали участь в різних заходах, таких як святкування днів народжень, весіль і подібних до них, як чоловік і дружина. Крім того, з грудня 2005 по січень 2015 року ні позивачка, ані померлий [PERSON] не перебували в іншому зареєстрованому шлюбі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді будинковолодіння по вул. Мічуріна, 50 в м. Звенигородка Черкаської області. Так, як позивачка з померлим спільно проживали як чоловік і дружина без реєстрації шлюбу, спільно придбали вищевказаний будинок, а тому вона вважає, що даний будинок є спільним сумісним майном подружжя, тому позивачка є власником 1/2 частини вказаного будинку в ідеальних долях. Приватний нотаріус Звенигородського нотарільного округу [PERSON] 31.03.2015 року завела спадкову справу № 47/2015 після смерті [PERSON], який помер 15.01.2015 року в м. Звенигородка Черкаської області. 27.07.2015 року приватним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Окрім того, приватним нотаріусом [PERSON] було надано відповідь на заяву позивачки про те, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] зверталась його донька [PERSON] та вона [PERSON] Крім того, нотаріус [PERSON] надала інформацію про те, що станом на 19.08.2015 року свідоцтво про право власності на спадщину після смерті [PERSON] не видавалось. Враховуючи наведене, позивачка просить суд встановити юридичний факт, що вона, [PERSON], [INFO] та [PERSON], який помер 15.01.2015 року в м. Звенигородка, Черкаської області, проживали однією сімєю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] будинок № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області. Визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину будинку № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка, Черкаської області, а також виключити 1/2 частину будинку № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка, Черкаської області зі складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON], який помер 15.01.2015 року. Позивачка [PERSON] та її захисник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги повністю та просять суд їх задовольнити в повному обємі. Прокурор Коломієць І. П., який діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, вказав, що [PERSON] не може представляти законні інтереси малолітньої [PERSON] і що звернення до суду з даним позовом обмежує майнові права дитини на володіння нерухомим майном. ПредставникЗвенигородської міської ради Черкаської області [PERSON], в судовому засіданні позов визнала повністю. Представник служби у справах дітей Звенигородської РДА [PERSON], в судовому засіданні при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Звенигородської міської ради [PERSON] в судовому засіданні при вирішенні спору поклалася на розсуд суду. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що позивачку [PERSON] та [PERSON] знає близько семи років, бачила їх щомісячно, часто приходила до них у гості, вони проживали однією родиною, утримували господарство, приймали участь у спільних святкуваннях, разом ходили до хрещеників. Спірний будинок придбали разом. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що знає позивачку [PERSON] та [PERSON] близько десяти років, вони проживали однією родиною, [PERSON] працював, а [PERSON] займалася домашнім господарством, спільно виховували дітей. Про купівлю спірного домоволодіння їй нічого не відомо. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є родичами померлого [PERSON], пояснили, що позивачка [PERSON] та [PERSON] дійсно проживали однією родиною, разом з ними проживала і неповнолітня [PERSON] з дворічного віку. [PERSON] та [PERSON] проживали як одна родина, вели спільне господарство, спільно придбали спірний будинок. Суд, вислухавши пояснення позивачки, її представника, прокурора, третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, приходить до наступного висновку. Статтями\~234\~та\~256 ЦПК України\~визначено, що факт проживання однією сім'єю чоловіка й жінки без шлюбу розглядається в порядку окремого провадження. Згідно\~постанови Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», якою визначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Така позиція підтверджується також\~постановою Пленуму ВСУ № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якою встановлено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Таким чином, якщо встановлення факту проживання однією сім'єю може вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб (така ситуація має місце завжди, якщо у спадкодавця є спадкоємці першої, другої або третьої черги), то справа має розглядатися в позовному провадженні. Як передбачено\~ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту визначені\~ст. 16 ЦК України.\~Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, 1950р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997р., передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Відповідно до положень ст.ст.\~11,\~60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч.2,3\~ст. 58 ЦПК). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2\~ст. 59 ЦПК). За змістом ч.4ст.60 ЦПК Українидоказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до положеньст.212 ЦПК Українисуд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до п. 5 ч.1ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] почали проживати однією сімю без реєстрації шлюбу починаючи з грудня 2005 року по 15 січня 2015 року день смерті [PERSON] Факт проживання з грудня 2005 року підтверджується актом депутата Звенигородської міської ради від 14 травня 2015 року (а.с. 19), актом депутата Звенигородської міської ради від 23 січня 2015 року (а.с. 18), з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали з грудня 2005 року. Також факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] з 2005 року підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]\~ Згідно зі\~статтею 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Враховуючи наведене, суд вважає доведеним факт проживати однією сімю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] починаючи з грудня 2005 року по 15 січня 2015 року день смерті [PERSON] , відтак дана позовна вимога підлягає задоволенню. Щодо визнання права спільної сумісної власності на нерухоме майно та визнання права власності на ? його частину суд зазначає наступне. Згідно з положеннямист.74 СК України та розясненнями п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21.12.2007р. № 11, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі і між ним склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положенняглави 8 цього Кодексу. Також, відповідно до роз»ясень п.п. 23, 24 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте до шлюбу, або за час шлюбу, але за кошти, що належали одному з подружжя особисто. Зокрема, обов'язковому встановленню та доказуванню підлягають факти придбання одним з подружжя майна під час спільного чи окремого проживання незалежно від реєстрації чи розірвання шлюбу, обсяг спірного майна, обсяг трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох при створенні спільної власності подружжя та, залежно від установленого, розмір часток подружжя у спільній сумісній власності. Відповідно до ст.ст. 60, 61 СК України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно зіст. 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. В силуст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної власності, подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставіст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, упродовж якого було придбане спірне майно. Оскільки в судовому засіданні встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] без шлюбу в період з грудня 2005 року по 15.01.2015 року, а домоволодіння № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області придбане протягом цього періоду - 28.02.2011р. (а.с. 25-27) та не встановлено, що вказане майно було придбано в результаті трудових та/чи грошових затрат виключно [PERSON], то вищезазначене майно є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] Згідно Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року № 5, зокрема п.17 даної постанови зазначено,що розглядаючи позови, пов'язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до\~статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.ст.60-74 СК України). Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Враховуючи, що підстави для відступу від засад рівності часток відутні, то [PERSON] має право на ? частину вказаного домоволодіння. Відповідно до ст.ст.\~1216,\~1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як встановлено судом, [PERSON] належало на праві особистої приватної власності домоволодіння № 50 по вул. Мічуріна в м. Звенигородка Черкаської області, а тому до складу спадщини, яка відкрилася після його смерті дане домоволодіння увійшло в повному обсязі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Суд вважає,що необхідно виключити 1/2 частину вказаного домоволодіння зі складу спадщини, яка відкрилася після смерті [PERSON] О, оскільки на вказану частину визнається право власності за [PERSON] На підставі викладеного, суд вважає, що позов [PERSON] є обґрунтованим, доведеним, тому підлягає до задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved