Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 05.02.2015 вироком Рівненського районного суду Рівненської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши останньому іспитовий строк три роки. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями потерпілий [PERSON] був госпіталізований в КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» та перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії органів травлення та ендокринології з 01.11.2014 року по 17.11.2014 року. Так, Комунальним закладом «Рівненська обласна клінічна лікарня» понесені витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в розмірі 4405,17 грн., що підтверджується розрахунком за № 139 від 08.05.2015 р. Оскільки завдана шкода не відшкодована, то прокурор просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 4405,17 грн. відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, та судові витрати. В судовому засіданні прокурор позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» підтвердила правильність проведених розрахунків, що були викладені в довідці (рахунку) за № 139 від 08.05.2015 р. Додала, що такий розрахунок був проведений у відповідності до вимог постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 за №545. Також представник надала суду копії з «Журналу обліку наркотичних засобів…», згідно з якими велися записи про кількість виданих медичних препаратів на лікування потерпілого. Пояснила, що ці препарати не перебувають у вільному продажі. Також надала пояснення з приводу того, що сума витрат, що була зазначена в розрахунку № 139 від 08.05.2015 р. була обчислена виходячи з бюджетних асигнувань та витрачених медичним закладом грошових коштів. Відповідач позов визнав частково та пояснив суду, що він згідний відшкодувати половину грошової суми, що зазначена в розрахунку № 139 від 08.05.2015 р. Зазначає, що медичні препарати купувалися родиною потерпілого, на підтвердження чого надав касові чеки. Також йому є незрозумілим нарахування за харчування хворого, оскільки після операції той кілька днів не вживав їжу. Вважає завищеними показники нарахування за електричну енергію, оскільки в палаті не перебувало стільки електроприладів, які б змогли спожити на 112, 09 грн. електроенергії. Зазначає й про інші безпідставні нарахування. А тому просить стягнути тільки половину нарахованої суми. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Згідно зі ст.36-1 Закону України Про прокуратуру (в редакції станом на час звернення з позовом до суду) представництво прокуратурою інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні прокурорами від імені держави процесуальних та інших дій, спрямованих на захист у суді інтересів громадянина або держави у випадках, передбачених законом. У ч.1 ст.45 ЦПК України зазначено, що у випадках, встановлених законом, прокурор звертається до суду із заявами про захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та бере участь у цих справах. Відповідно з рішенням Конституційного суду України від 08.04.1999р. №3-рп/99 поняття "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах" означає орган, на який державою покладено обов'язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Комунальний заклад «Рівненська обласна клінічна лікарня» заснований на спільній власності територіальних громад Рівненської області. Власником лікарні є територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради. Фінансування лікарні здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету. Таким органом, відповідно до статей 6, 7, 13 та 143 Конституції України, може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Згідно частини 2 ст. 22 Бюджетного кодексу України головними розпорядниками бюджетних коштів за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети є місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Таким чином органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, є Рівненська обласна державна адміністрація в особі Департаменту фінансів Рівненської обласної державної адміністрації, яка і є головним розпорядником бюджетних коштів. Суд вважає, що звернення прокурора до суду з даним позовом відповідає нормам діючого законодавства. Як встановлено в судовому засіданні, Комунальний заклад «Рівненська обласна клінічна лікарня» заснований на спільній власності територіальних громад Рівненської області. Власником лікарні є територіальні громади сіл, селищ, міст Рівненської області в особі Рівненської обласної ради. Фінансування лікарні здійснюється за рахунок коштів обласного бюджету. 05.02.2015 вироком Рівненського районного суду Рівненської області [PERSON] визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. На підставі ст. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням, встановивши останньому іспитовий строк три роки. Судом встановлено, що 01.11.2014 року близько 18 год. 40 хв. [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на сходинковій клітці приміщення житлового будинку, що в с. Городище Рівненського району Рівненської області по вул. Квітневій, 8, під час словесного конфлікту, який виник на побутовому ґрунті, умисно ножем наніс своєму брату [PERSON] одне проникаюче ножове поранення грудної клітки в ділянці 2-го міжребер'я зліва з пошкодженням жирових підтяжок перикарду та одне проникаюче ножове поранення передньої черевної стінки з наскрізними колото-різаними ранами, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя. У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] був госпіталізований в КЗ «Рівненська обласна клінічна лікарня» та перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні хірургії органів травлення та ендокринології з 01.11.2014 р. по 17.11.2014 р. Комунальним закладом «Рівненська обласна клінічна лікарня» були понесені витрати на стаціонарне лікування потерпілого від злочину [PERSON] в розмірі 4405,17 грн., що підтверджується розрахунком за № 139 від 08.05.2015 року. Розрахунок відшкодування витрат складено у відповідності до Порядку обчислення розміру фактичних витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 за №545. Згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. В судовому засіданні представник Комунального закладу «Рівненська обласна клінічна лікарня» підтвердила правильність проведених розрахунків, що були викладені в довідці (рахунку) за № 139 від 08.05.2015 р. Також детально пояснила методику проведеного нарахування, надала суду докази щодо підтвердження фінансування лікарні та проведених нею витрат. Представник надала суду копії з «Журналу обліку наркотичних засобів…», згідно з якими велися записи про кількість виданих медичних препаратів на лікування потерпілого. Пояснила, що ці препарати не перебувають у вільному продажі. Звіривши перелік препаратів та їх вартість легко переконатися в тому, що їх загальна сума складає 515, 20 грн., як про це й зазначено в розрахунку. Тому пояснення відповідача про те, що немає підстав для стягнення з нього 515, 20 грн. вартість медичних препаратів не заслуговують на увагу. Так, свідок [PERSON] підтвердив, що його родина купувала препарати. Проте зазначена у довідці вартість медичних препаратів це вартість наркотичних засобів, психотропних речовин та прекурсорів, які не перебувають у вільному продажі. За нормам ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні й письмові пояснення судові, подавати свої доводи, висловлювати міркування та заперечення (ст. 27 ЦПК України). Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Доказуванням є діяльність суб'єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з'ясування дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів. Обов'язок з доказування покладається як на того, хто звернувся за допомогою до суду, так і на того, хто заперечує заявлені позовні вимоги. Невиконання обов'язку з доказування для сторін й інших суб'єктів правового спору має матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. Суд сприяв тому, щоб відповідач подав суду належні і допустимі докази на підтвердження свої заперечень, але відповідач фактично відмовився скористатися своїми правами. А рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідач не надав суду власний розрахунок на підтвердження наданих пояснень з приводу необґрунтованості нарахувань, що були проведені Комунальним закладом «Рівненська обласна клінічна лікарня» та відображені в рахунку за № 139 від 08.05.2015 р. А його пояснення з приводу того, що «перебуваючи перші дні в лікарні потерпілий не їв кілька днів, а тому в наведеній позиції має бути зазначена інша, менша сума», що «в палаті потерпілого не могло бути спожито на 112, 09 грн. електроенергії, а слід було б вказати суму за фактично спожиту електроенергію», «безпідставні є нарахування й за кількома іншими позиціями» - є голослівними та не підтверджені належними і допустимими доказами. Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved