Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

В березні 2018 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про зняття арешту з нерухомого майна. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 2000 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. Згідно з рішенням Деражнянського районного суду від 11 грудня 2006 року із вказаних осіб стягнуто солідарно на користь ДП „Комунальник" заборгованість в розмірі 2368,62 грн., яку позивач частково погасив. В ході примусового виконання виконавчих листів 03 грудня 2008 року державним виконавцем було накладено арешт на належне їм на праві власності майно, яким є наведена вище квартира. Із-за відсутності у позивача на той час коштів та майна, яким можна було б погасити заборгованість на користь стягувача, 30.11.2009 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ДП «Комунальник». Залишок заборгованості становить 1976,31 гривня. У зв'язку із накладенням арешту на квартиру він позбавлений можливості розпоряджатися належною йому власністю, а тому просить суд задоволити його позовні вимоги. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги. Представник відповідача - Деражнянського районного відділу Державної виконавчої служби Головного територіальною управління юстиції у Хмельницькій області в ході судового розгляду позовні вимоги визнав не заперечує проти задоволення позову. [PERSON] залучена у справу в якості співвідповідача, в судове засідання не з'явилася, проте надала заяву про розгляд справи у її відсутності. Зі змісту заяви відповідача, крім того, вбачається, що позовні вимоги вона визнає у повному обсязі. Представник Реєстраційної служби ЦНАП Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судовому засіданні не заперечує проти задоволення позову. [PERSON], [PERSON] та [PERSON], як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, в судове засідання не з»явилися, причин неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Так, судом об'єктивно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16 лютого 2000 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності [PERSON], та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у рівних частках кожному. Так, рішенням Деражнянського районного суду від 11 грудня 2006 року, стягнуто з [PERSON] , [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь ДП „Комунальник" 2368,62 грн. заборгованості за квартирну плату (утримання житла) і комунальні послуги, а також стягнуто з них солідарно 51 грн. судового збору в дохід держави та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Відповідно до вказаного рішення були видані виконавчі листи. Так, 03.12.2008 року державний виконавець відділу ДВС було винесено три постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо примусового виконання вказаних виконавчих листів Деражнянського районного суду. В ході примусового виконання виконавчих листів 03 грудня 2008 року державним виконавцем було накладено арешт на вказану вищу квартиру. Однак на виконання рішення суду позивачем було частково сплачено борг в сумі 392,31 гривні. Із-за відсутності у нього на той час коштів та майна, яким можна було б погасити заборгованість на користь стягувача, 30.11.2009 року державним виконавцем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ДП «Комунальник». Залишок заборгованості становить 1976,31 гривня. Залишок боргу позивач не мав можливості справити, оскільки відповідно до ухвали Господарського суду Хмельницької області від 28.01.2011 року у справі № 13/73-Б-10 дочірнє підприємство «Комунальник» ВАТ «Деражнянський цукровий завод» м.Деражня ліквідоване, а не задоволені в ході ліквідації вимоги за недостатністю активів (коштів) в загальній сумі 178515,33 грн. визнано судом погашеними. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 23.03.2018 року ДП «Комунальник» 02.02.2011 року припинило свою діяльність. У зв'язку накладенням арешту на квартиру позивач позбавлений можливості розпоряджатися належною йому власністю. З цього приводу він звернувся до Деражнянського районного відділу ДВС із заявою про зняття арешту з квартири. Проте, згідно повідомлення виконавчої служби від 22.03.2018 року № 14.5-213/3153 йому у цьому було відмовлено на тій підставі, що виконавчі провадження закінчені та знищені. Інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження, виданими 22.08.2017 року реєстраційною службою Деражнянської районної державної адміністрації, підтверджується наявність державної реєстрації обтяжень на належну позивачу на праві власності квартиру, площею 11,1 кв.м., за №№ 22002949, 22002859, 22002755, які вчинені 03.12.2008 року на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виданої 03.12.2008 року відділом ДВС Деражнянського РУЮ Хмельницької області. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17.07.1997 року, визначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно із ч.1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Відповідно до ст. 60 Закону у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Беручи до уваги те, що на виконанні у Деражнянському відділі ДВС виконавчі провадження про стягнення з [PERSON] на користь ДП «Комунальник» м. Деражня не перебувають, виконавчі документи повернуті стягувачу, відповідно до п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» , повторно до виконання виконавчі документи у встановлені строки не пред»являлись, проте, накладені відповідачами арешти не скасовані. Однак відповідно до довідки виданої КП «Деражнянська ЖЕК №1» №195 від 23.03.2018 року встановлено, що станом на 23.03.2018 року заборгованість по квартирі [ADDRESS] відсутня. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Цивільного процесуального кодексу України позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. За правилами, встановленими статтею 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При таких обставинах, коли стягнення заборгованості за [PERSON] немає, а тому з процесуальної точки зору є завершеним, а арешт на нерухоме майно не скасовано, суд вважає, що існування арешту та заборони на відчуження нерухомого майна підлягає скасуванню, оскільки таким чином порушуються права позивача, встановлені Конституцією України та Цивільним кодексом України щодо вільного володіння, розпорядження та користуванням належним йому майном. На підставі викладеного та

Outcome: approved