Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-30 00:00:00

Відповідно до наказу № 547 по КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» від 29 вересня 2016 року, [PERSON] надано додаткову відпустку за 2016 рік як ліквідатору аварії на ЧАЕС на 16 календарних днів з 03 до 19 жовтня 2016 року. З 03 до 21 жовтня 2016 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькому обласному клінічному госпіталі ветеранів війни у зв'язку із загальним захворюванням. У жовтні 2016 року [PERSON] подав за місцем роботи в КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» листок непрацездатності з метою його оплати. Однак, він отримав оплату тимчасової непрацездатності за період з 20 до 21 жовтня 2016 року, а 22 березня 2017 року отримав відмову в оплаті тимчасової непрацездатності з 03 до 19 жовтня 2016 року. Вважаючи, таку відмову незаконною, [PERSON] 19 квітня 2017 року звернувся до суду з відповідним позовом та просив: визнати протиправними дії КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» та Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності щодо відмови у нарахуванні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності та зобов'язати їх нарахувати та оплатити всі дні тимчасової непрацездатності відповідно до лікарняного листа АГУ № 648250 з урахуванням індексації грошових доходів громадян. 23 травня 2017 року [PERSON] подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, якою фактично відмовився від позовних вимог до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, залучивши їх як третю особу, та збільшив розмір позовних вимог до КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» (а.с. 36-38). У судовому засіданні 31 травня 2017 року позивач просив: визнати протиправними дії КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» щодо відмови у нарахуванні та виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності та зобов'язати КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» прийняти та оплатити листок тимчасової непрацездатності, нарахувати допомогу по тимчасовій непрацездатності за листком непрацездатності з 03 до 05 жовтня 2016 року з урахуванням індексації грошових доходів громадян, оформити заяву-розрахунок з метою виплати тимчасової непрацездатності з 06 до 19 жовтня 2016 року з урахуванням індексації грошових доходів громадян відповідно до вимог порядку, звернутись із заявою-розрахунком до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з метою виплати матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності з 06 до 19 жовтня 2016 року з урахуванням індексації грошових доходів громадян та оплатити 14 днів тимчасової непрацездатності з 06 до 19 жовтня 2016 року. Представник відповідача КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» Рудницька Ольга Василівна у судовому засіданні 28 квітня 2017 року позовні вимоги не визнала і суду пояснила, що надана [PERSON] з 03 до 19 жовтня 2016 року відпустка не віднесена до щорічних відпусток, а є пільгою та компенсацією за шкоду, заподіяну йому як ліквідатору аварії на ЧАЕС. Допомога по тимчасовій непрацездатності може бути надана у разі настання її, зокрема, під час перебування лише у щорічній відпустці. У зв'язку з цим вважає, що КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» правомірно відмовила [PERSON] в оплаті листка непрацездатності з 03 до 07 жовтня 2016 року. Представник відповідача Комунальної установи «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» [PERSON] (а.с. 54) у судовому засіданні 31 травня 2017 року позов [PERSON] не визнав і суду пояснив: Відповідно до діючого законодавства для матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності необхідні дві умови: особа має бути у щорічній відпустці та мати право на компенсацію. Однак, відповідно до ст. 4 Закону України «Про відпустки», відпустка, у якій перебував [PERSON] з 03 до 19 жовтня 2016 року, не відноситься до щорічних відпусток. А відповідно до ст. 14, пункту 22 ч. 1 ст. 20 та п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» така відпустка не є щорічною відпусткою, а є гарантованою державою пільгою. В підтвердження цього є той факт, що відшкодування установам, підприємствам та організаціям днів наданої відпустки здійснюється через управління праці та соціального захисту населення з Державного бюджету. Просив у позові відмовити. Представник Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності (а.с. 18) у судові засідання, призначені на 28 квітня, 17 та 31 травня 2017 року не з'явився, хоча кожного разу був належним чином повідомлений про час і місце їх проведення (а.с. 12, 27, 44). 27 квітня 2017 року (а.с. 17) та 30 травня 2017 року (а.с. 41) до суду поступили заперечення від Фонду на позовну заяву [PERSON] з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника Фонду. Із тексту заперечень (а.с. 14-17, 40-41) слідує, що допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується (фінансується) Фондом застрахованим особам, починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності незалежно від звільнення застрахованої особи в період втрати працездатності, у порядку та розмірах, встановлених законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності в особі його робочих органів не приймає рішення про оплату та не оплачує листки непрацездатності, а лише фінансує страхувальників-роботодавців за їх заявами-розрахунками та контролює порядок використання страхових коштів відповідно до законодавства. Пунктом 22 ч. 1 ст. 20 та пунктом 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до 1-ої та 2-ої категорій громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, державою гарантовані компенсації та пільги, зокрема отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік. Зазначена додаткова відпустка не віднесена цим Законом та ст. 4 Закону України «Про відпустки» до виду щорічних відпусток, щорічних додаткових відпусток, а належить до інших видів відпусток, встановлених законодавством, колективним договором, угодою та трудовим договором, передбачених ч. 2 ст. 4 Закону України «Про відпустки». Вважає, що допомога по тимчасовій непрацездатності під час знаходження застрахованої особи у додатковій (чорнобильській) відпустці не призначається. Просив у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити у повному обсязі. Розглянувши справу у судовому засіданні, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку що позовні вимоги [PERSON], викладені у заяві від 23 травня 2017 року (а.с. 36-38) є такими, що підлягають до задоволення, виходячи з наступного: Відповідно до ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Судом встановлено, що наказом № 547 по КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» від 29 вересня 2016 року [PERSON], онкологу поліклінічного відділення, надано додаткову відпустку за 2016 рік терміном 16 календарних днів як ліквідатору аварії на ЧАЕС з 03 до 19 жовтня 2016 року (а.с. 28). Листком непрацездатності серії АГУ № 648250, виданим Вінницьким обласним клінічним госпіталем ветеранів війни (а.с. 29), стверджується, що [PERSON] з 03 до 21 жовтня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у цій лікарняній установі. Після подання в бухгалтерію за місцем роботи листка непрацездатності, [PERSON] у грудні отримав оплату лише двох днів тимчасової непрацездатності з 20 до 21 жовтня 2016 року. Ці обставини сторонами визнаються і не заперечуються. Відповідачем не визнається право позивача на матеріальне забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 03 до 19 жовтня 2016 року. Так, 22 березня 2017 року [PERSON] отримав інформацію від головного лікаря КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» за № 274 (а.с. 5), з якої слідує, що надана [PERSON] з 03 до 19 жовтня 2016 року відпустка не віднесена до щорічних відпусток, а є пільгою та компенсацією за шкоду, заподіяну йому як ліквідатору аварії на ЧАЕС. Допомога по тимчасовій непрацездатності може бути надана у разі настання її, зокрема, під час перебування лише у щорічній відпустці. Правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я врегульовані Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування" від 23.09.1999 № 1105-XIV. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» страхуванню у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності підлягають особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту) на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форми власності та господарювання, у тому числі в іноземних дипломатичних та консульських установах, інших представництвах нерезидентів або у фізичних осіб, а також обрані на виборні посади в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та в інших органах. Відповідно до ч. 1 ст. 19 цього Закону право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом. Пунктом 10 ч. 1 ст. 1 Закону № 1105-XIV встановлено, що страховий випадок за соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності - подія, з настанням якої виникає право застрахованої особи, членів її сім'ї або іншої особи на отримання відповідно до цього Закону матеріального забезпечення або соціальних послуг. Відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» призначення та виплата матеріального забезпечення за загальнообов'язковим соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності проводяться за місцем роботи застрахованої особи. Допомога по тимчасовій непрацездатності надається застрахованій особі у формі матеріального забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу) (ч. 1 ст. 22 Закону № 1105-XIV). Рішення про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг приймається комісією (уповноваженим) із соціального страхування, що створюється (обирається) на підприємстві, в установі, організації, до складу якої входять представники адміністрації підприємства, установи, організації та застрахованих осіб (виборних органів первинної профспілкової організації (профспілкового представника) або інших органів, які представляють інтереси застрахованих осіб). Комісія (уповноважений) із соціального страхування здійснює контроль за правильним нарахуванням і своєчасною виплатою матеріального забезпечення, приймає рішення про відмову в його призначенні, про припинення виплати матеріального забезпечення (повністю або частково), розглядає підставу і правильність видачі листків непрацездатності та інших документів, які є підставою для надання матеріального забезпечення та соціальних послуг (ст. 30 Закону № 1105-XIV). Допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності, а оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку,встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 2 ст. 22 Закону № 1105-XIV). Відповідно до ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Відповідно до листка непрацездатності серії АГУ № 648250, виданого Вінницьким обласним клінічним госпіталем ветеранів війни (а.с. 29), позивач з 03 до 21 жовтня 2016 року перебував на стаціонарному лікуванні у цій лікарняній установі. Відповідач КУ «Мурованокуриловецька лікарня планового лікування» відмовляє позивачу в оплаті матеріального забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за період з 03 до 19 жовтня 2016 року (а.с. 5), мотивуючи таку відмову тим, що в цей період [PERSON] перебував у додатковій відпустці із збереженням заробітної плати як особа, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, і що така відпустка не є щорічною відпусткою у розумінні ст. 4 Закону України «Про відпустки», а є державною пільгою для такої категорії громадян. Відповідно до поданих документів (а.с. 6), [PERSON] є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи категорії 1. Згідно пунктів 8, 9, 16, 22, 31 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги, як, зокрема, виплата допомоги по тимчасовій непрацездатності в розмірі 100 процентів середньої заробітної плати незалежно від страхового стажу; виплата працюючим інвалідам допомоги по тимчасовій непрацездатності до 4 місяців підряд або до 5 місяців у календарному році; одержання лікарняного листка на весь період лікування в санаторіях і спеціалізованих лікувальних закладах з урахуванням часу проїзду туди й назад, з виплатою допомоги по державному соціальному страхуванню незалежно від того, ким і за чий рахунок видано путівку; використання чергової відпустки у зручний для них час, а також отримання додаткової відпустки із збереженням заробітної плати строком 14 робочих днів на рік; оплата лікарняних листків по тимчасовій непрацездатності особам, які є учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, нараховується за їх бажанням з середнього фактичного заробітку, який вони одержували під час роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, без обмеження двома тарифними ставками або посадовими окладами. Відповідач не визнає, що додаткова відпустка із збереженням заробітної плати особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, є щорічною відпусткою. Суд не може погодитися з такою позицією відповідача з огляду на наступне: Відповідно до ст. 1 Закону України «Про відпустки», державні гарантії та відносини, пов'язані з відпусткою, регулюються Конституцією України, цим Законом, Кодексом законів про працю України, іншими законами та нормативно-правовими актами України. Право на відпустки мають громадяни України, а також іноземці та особи без громадянства, які працюють в Україні, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи (частини 1 і 2 ст. 2 Закону України «Про відпустки»). Стаття 4 Закону України «Про відпустки» визначає види відпусток, до яких, зокрема, відносяться щорічні відпустки, які включають в себе: основну відпустку (стаття 6 цього Закону); додаткову відпустку за роботу із шкідливими та важкими умовами праці (стаття 7 цього Закону); додаткову відпустку за особливий характер праці (стаття 8 цього Закону) та інші додаткові відпустки, передбачені законодавством. Враховуючи, що відпустка із збереженням заробітної плати особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, передбачена Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», а також, що вона, відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 20 цього Закону, може видаватися щороку та визначена як додаткова, вона має статус щорічної додаткової відпустки, передбаченої законодавством. Таким чином, доводи сторони відповідача про те, що додаткова відпусткаіз збереженням заробітної плати особі, що постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, не передбачена ст. 4 Закону України «Про відпустки» не ґрунтується на законі, а трактується стороною на власний розсуд. Крім того, відмова відповідача у виплаті допомоги по тимчасовій непрацездатності суперечить ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування». Так, цією нормою передбачено, що допомога по тимчасовій непрацездатності не надається: 1) у разі одержання застрахованою особою травм або її захворювання при вчиненні нею злочину; 2) у разі навмисного заподіяння шкоди своєму здоров'ю з метою ухилення від роботи чи інших обов'язків або симуляції хвороби; 3) за час перебування під арештом і за час проведення судово-медичної експертизи; 4) за час примусового лікування, призначеного за постановою суду; 5) у разі тимчасової непрацездатності у зв'язку із захворюванням або травмою, що сталися внаслідок алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння або дій, пов'язаних з таким сп'янінням; 6) за період перебування застрахованої особи у відпустці без збереження заробітної плати, творчій відпустці, додатковій відпустці у зв'язку з навчанням. Таким чином, законодавець навів вичерпний перелік підстав для відмови у наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності. Особа позивача та обставини його тимчасової непрацездатності не підпадають під перелік підстав для відмови у наданні допомоги по тимчасовій непрацездатності. Таким чином, [PERSON] має право на виплату йому матеріального забезпечення по тимчасовій непрацездатності під час перебування у додатковій відпустці передбаченій Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» згідно лікарняного листа № АТУ № 648250, а відповідач КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» безпідставно, необґрунтовано і всупереч закону відмовив йому у виплаті матеріального забезпечення. Як уже зазначалося вище, відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», допомога по тимчасовій непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві та професійним захворюванням, виплачується Фондом застрахованим особам починаючи з шостого дня непрацездатності за весь період до відновлення працездатності або до встановлення медико-соціальною експертною комісією інвалідності у порядку та розмірах, встановлених законодавством, а оплата перших п'яти днів тимчасової непрацездатності внаслідок захворювання або травми, не пов'язаної з нещасним випадком на виробництві, здійснюється за рахунок коштів роботодавця у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Матеріальне забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, відповідно до положень ч. 1 ст. 30 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», позивачу має бути призначено та надано за місцем роботи. Відповідно до ч.1 ст. 34 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» фінансування страхувальників-роботодавців для надання матеріального забезпечення найманим працівникам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду. Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлена за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами. Пунктом 5 Порядку фінансування страхувальників для надання застрахованим особам матеріального забезпечення за рахунок коштів Фонду соціального страхування з тимчасової працездатності від 22.12.2010 року за № 26 передбачено, що для отримання коштів Фонду для виплати матеріального забезпечення застрахованим особам, нарахованого страхувальником, страхувальник звертається до робочого органу Фонду за місцем обліку в органі Фонду або за місцем обліку, зазначеним в Державному реєстрі загальнообов'язкового державного соціального страхування, із заявою-розрахунком за підписом керівника та головного бухгалтера, засвідченою печаткою підприємства. Як вбачається із заперечень представника Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та із пояснень в цьому судовому засіданні представника відповідача [PERSON], КУ «Мурованокуриловецька ЛПЛ» не зверталася до Фонду із заявою-розрахунком та не подавала йому необхідні документи для оплати матеріальної допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON] з 03 до 19 жовтня 2016 року. Враховуючи вищенаведене, право позивача на соціальний захист у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності має бути відновлено шляхом зобов'язання відповідача прийняти до оплати листок непрацездатності серії АГУ № 648250, оформити заяву-розрахунок та звернутись із цією заявою до Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності з метою виділення коштів для здійснення виплати допомоги у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю [PERSON] за листком тимчасової непрацездатності серії АГУ № 648250 з 06 до 19 жовтня 2016 року, нарахувати та оплатити [PERSON] матеріальне забезпечення у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності за листком тимчасової непрацездатності серії АГУ № 648250 з 03 до 19 жовтня 2016 року з урахуванням індексації грошових доходів громадян. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду позивач судовий збір не сплачував, оскільки звільнений від таких витрат на підставі п. 10 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Підпунктом 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру встановлена у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, станом на день розгляду справи в суді (ч. 3 ст. 2 ЦПК України), мінімальна ставка судового збору за позовами не майнового характеру становить 640 гривень.

Outcome: approved