Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою [ADDRESS] Позивач в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] в якій також зареєстрований відповідач - колишній чоловік, який багато років там не проживає. В зв'язку з його реєстрацією в квартирі вона несе додаткові витрати по утриманню квартири у виді оплати комунальних послуг, витрати по утриманню будинку та прибудинкової території. Крім того, у зв'язку з реєстрацією відвідача їй відмовили у призначенні субсидії. Вказує, що відповідач після розірвання шлюбу виїхав до іншого населеного пункту на постійне проживання, його речей у квартирі немає, однак, добровільно знятися з реєстрації відмовляється, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 05.12.2018 року було відкрито провадження та призначено підготовче засідання на 15.01.2019 року. Ухвалою суду від 28.01.2019 року було призначено справу до судового розгляду на 12.02.2019 року. В судовому засіданні позивач та її представник Дрожжин М.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити. Надали пояснення, які відповідають обставинам викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Пояснив, що не має наміру зніматися з реєстрації, оскільки, йому нема де зареєструватися. Фактично проживає у матері, але зареєструватися там не може, так, як там зареєстрований брат зі своєю сім'єю. Не заперечив, що не проживає у квартирі позивача. Але приїжджає туди до дітей і бажає продовжувати користуватися квартирою. За клопотанням позивача судом були допитані свідки: [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, дали показання про те, що відповідач в квартирі не проживає декілька років, але навідує дітей. Зазначили, що в зв'язку з реєстрацією відповідача у квартирі позивача, їй було відмовлено в оформленні субсидії. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з огляду на наступне. Згідно з вимогами статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і що до яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування судами норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи Частиною 1 статті 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09.02.2004 року [PERSON] є одноосібним власником квартири [ADDRESS], яке вона набула на підставі договору купівлі-продажу від 09.02.2004 року. Згідно будинкової книги для прописки громадян, проживаючих в квартирі [ADDRESS] встановлено, що в даній квартирі зареєстрований [PERSON] Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 20.01.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно акту від 27.11.2018 року складного комісією КП «Житлосервіс» встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, даний факт підтверджується сусідами. Статтею 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім"ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Отже, зі спливом шестимісячного терміну особа втрачає право користування жилим приміщенням. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідач, не є членом сім"ї власника житла, за вказаною адресою не проживає з 2014 року, не веде з позивачем спільне господарство, вони не пов'язані спільним побутом. Таким чином відповідач втратив право на користування квартирою, що належить позивачу. Відповідач всупереч ст. 81 ЦПК України не надав суду доказів, які б спростовували доводи позивача, в зв'язку з наведеним є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Крім цього, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним витрати на оплату судового збору в розмірі 704 грн. 80коп., які підтверджуються документально. На підставі викладеного,

Outcome: approved