overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 15.08.1997 року між нею та відповідачем укладено шлюб, від якого у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні. Спільне життя не склалося через розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки. Збереження сім'ї є неможливим та суперечить її інтересам й інтересам дітей. На даний час вони з відповідачем разом не проживають. Позивач просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "[PERSON]". Позивач до суду подала заяву, в якій позов підтримала, просить його задовольнити, справу просить розглядати без її участі. Відповідач до суду подав заяву, в якій проти розірвання шлюбу не заперечив, справу просить розглядати без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 15 серпня 1997 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міськвиконкому Київської області, актовий запис №1030 (а.с. 39). Від спільного шлюбу мають двох дітей: [PERSON], [INFO] (а.с. 9) та [PERSON], [INFO] (а.с. 10). Сторони разом не проживають. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Судові витрати позивач бере на свій рахунок.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-06 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 21 вересня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Ставищенського районного управління юстиції у Київській області між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, від якого мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають та проживатимуть з нею. В липні 2013 року стосунки погіршилися. Чоловік став агресивним, прискіпувався, влаштовував сварки, безпідставно ревнував, що негативно впливає на психологічний стан її та дітей. Подальше збереження шлюбу суперечить моїм інтересам. Позивач просить розірвати шлюб. В судове засідання позивач не прибула, до суду подала заяву, в якій позов підтримала, підтвердила обставини зазначені в позовній заяві, справу просить розглядати без її участі. Додатково зазначила, що останні п'ять років вона з відповідачем разом не проживають та не підтримують шлюбних стосунків. Просить повернути їй дошлюбне прізвище "Михайловська". Відповідач в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 21\~вересня 2010\~року відділом\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Ставищенського\~районного управління\~юстиції у\~Київській області,\~актовий запис\~№ 98(а.с.\~17).\~Від спільного\~шлюбу мають\~двох дітей: [PERSON], [INFO] (а.с. 6) та [PERSON], [INFO] (а.с. 7). Сторони разом не проживають, діти проживають з позивачем. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-10 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона з відповідачем одружилися 21.09.2002 року, дітей у цьому шлюбі не мають. Після реєстрації шлюбу проживали у батьків відповідача в Ісламській [PERSON]. Вона періодично приїздила на Україну, а в 2011 році залишила відповідача і приїхала проживати постійно в Україну, так як не змогла призвичаїтися до звичаїв тієї країни. З цього часу вони шлюбних стосунків не підтримують. З відповідачем її більше ніщо не пов'язує, втрачено інтерес та почуття одне до одного, укладений шлюб є формальним, а тому має бути розірваним. На даний час вона проживає з матір'ю у її квартирі в смт. Ставище Київської області. Позивач просить розірвати шлюб та після його розірвання залишити їй прізвище - "Будакова". В судове засідання позивач не прибула, до суду її представник подала заяву, в якій позов підтримала, справу просить розглядати без її і позивача участі. Відповідач в судове засідання не прибув. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 21 вересня 2002 року у Ставищенському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 57 (а.с. 7). Позивач проживає в [INFO] з матірю (а. с. 8). Сторони проживають окремо і шлюбних стосунків не підтримують. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, враховуючи, що позивач позовні вимоги підтримала, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Таким чином, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-29 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON], який був зареєстрований 16.03.2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2. Від вказаного шлюбу дітей не мають. У березні 2014 року вони з відповідачем взагалі припинили шлюбні стосунки, так як кожний із них бажає жити у себе дома і ніхто не погоджується жити в батьків іншого. Зберігати подружні відносини між ними надалі немає ніякої потреби, бо спільного господарствами вони не ведуть, спільного бюджету не мають. Ніхто із них за цей період не виявив бажання поновити подружні стосунки. Протягом семи місяців вона проживає з іншим чоловіком і має намір зареєструвати із ним шлюб. Відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, однак категорично не бажає прибути в органи ДРАЦС та подати спільну заяву про розірвання шлюбу. Позивач просить розірвати шлюб та після розірвання шлюбу залишити їй прізвище - "[PERSON]". В підготовче судове засідання позивач не прибула, в позовній заяві просить справу розглядати без її участі. Відповідач в підготовче судове засідання не прибув, до суду подав заяву, в якій позовні вимоги визнав та справу просить розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 16 березня 2012 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 2 (а.с. 5). Сторони проживають окремо і шлюбних стосунків не підтримують. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач позов визнав, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, що спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-20 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що з 03.02.2001 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач працює в ПрАТ "Інтерлогос" та отримує пенсію по інвалідності як інвалід 3 групи, є працездатним. Діти будь-яких доходів чи майна не мають, мають задовільний стан здоров'я. Вона на даний час працює, проживає в будинку, що є спільним майном подружжя, земельної ділянки не має. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дочок в розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з дня пред'явлення позову. Позивач в судове засідання не прибула, до суду направила заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, до суду направив заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, справу просить розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву про визнання позову відповідача, вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд вважає, що оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, доказів, які б спростовували позовні вимоги суду не надав, позовні вимоги визнає, то позов слід задовольнити та стягнути з нього на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей, аліменти розмірі 1/3 частини його доходу (заробітку), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до повноліття дітей, починаючи з дня пред'явлення позову. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 243 гривні 60 копійок. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-21 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON], посилаючись на те, що з 29.09.2001 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син [PERSON], [INFO]. Він проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Син хворіє та є інвалідом дитинства. Домовленості про добровільне виконання відповідачем обов'язку утримувати дитину ними не досягнуто, договору про сплату аліментів не укладено. Відповідач має мінливий, не регулярний дохід, працюючи раніше в ТОВ "Інтерагроінвест", частину заробітної плати отримував в натурі. Допомоги на утримання дитини відповідач не надає, є працездатним, на даний час не працює. Просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1000 гривень щомісячно, до повноліття дитини, починаючи з дня пред'явлення позову. Позивач в судове засідання не прибула, до суду подала заяву, в якій позовні вимоги підтримує, справу просить розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, до суду направив заяву, в якій позовні вимоги визнає в повному обсязі, справу просить розглядати без його участі. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву про визнання позову відповідача, вважає, що визнання відповідачем вказаного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного Кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Суд вважає, що оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позовні вимоги визнає, то з нього слід стягнути на користь позивача на утримання сина аліменти у розмірі 1000 гривень щомісячно. Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір на користь спеціального фонду Державного бюджету України в розмірі 243 гривні 60 копійок. У відповідності з п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

До суду з заявою звернувся обласний протитуберкульозний диспансер Житомирської обласної ради про примусову госпіталізацію [PERSON] до обласного протитуберкульозного диспансеру, яка знаходилася на лікуванні, але 27 липня 2015 року самовільно залишила відділення і не повернулася, а тому не завершила лікування, виділяє мікобактерії туберкульозу, хворіє заразною формою туберкульозу з бацило виділенням. Являється джерелом поширення збудника туберкульозу. В судовому засіданні представник обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хвора [PERSON] відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, яка є джерелом інфекції соціально-небезпечної для осіб, що її оточують. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-фтизіатрів від 27 липня 2015 року за яким [PERSON], відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, являється джерелом поширення збудника туберкульозу, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. В зв'язку з чим потребує лікування в умовах стаціонару в порядку примусової госпіталізації (а.с.2). Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про боротьбу із захворюванням та туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

До суду з заявою звернувся обласний протитуберкульозний диспансер Житомирської обласної ради про примусову госпіталізацію [PERSON] до обласного протитуберкульозного диспансеру, який знаходився на лікуванні, але 02 квітня 2015 року самовільно залишив відділення і не повернувся, а тому не завершив лікування, виділяє мікобактерії туберкульозу, хворіє заразною формою туберкульозу з бацило виділенням. Являється джерелом поширення збудника туберкульозу. В судовому засіданні представник обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підтримав заявлені вимоги та пояснив суду, що хворий [PERSON] відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, який є джерелом інфекції соціально-небезпечної для осіб, що його оточують. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-фтизіатрів від 03 квітня 2015 року за яким [PERSON], відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, являється джерелом поширення збудника туберкульозу, епід.небезпечний, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб. В зв'язку з чим потребує лікування в умовах стаціонару в порядку примусової госпіталізації (а.с.). Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про боротьбу із захворюванням та туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-12 00:00:00

До суду з заявою звернувся обласний протитуберкульозний диспансер Житомирської обласної ради про примусову госпіталізацію [PERSON] до обласного протитуберкульозного диспансеру, який знаходився на лікуванні, але 02 січня 2014 року самовільно залишив відділення і не повернувся, а тому не завершив лікування, виділяє мікобактерії туберкульозу, хворіє заразною формою туберкульозу з бацило виділенням. Являється джерелом поширення інфекції. В судовому засіданні представник обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підтримала заявлені вимоги та пояснила суду, що хворий [PERSON] відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, який є джерелом інфекції соціально-небезпечної для осіб, що його оточують. Вислухавши учасників судового розгляду, думку прокурора, який вважає, що суд має всі підстави для задоволення заяви, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява обласного протитуберкульозного диспансеру Житомирської обласної ради підлягає задоволенню. Суд при цьому бере до уваги висновок комісії лікарів-психіатрів від 01 січня 2014 року за яким [PERSON], відноситься до осіб, хворих на заразну форму туберкульозу, у мокротинні якого виявляються мікобактерії туберкульозу, який є джерелом інфекції соціально-небезпечної для осіб, що його оточують. В зв'язку з чим потребує лікування в умовах стаціонару в порядку примусової госпіталізації. Згідно ч.1 ст.11 Закону України "Про боротьбу із захворюванням та туберкульоз" у разі якщо хворі на заразні форми туберкульозу, у тому числі під час амбулаторного чи стаціонарного лікування, порушують протиепідемічний режим, що ставить під загрозу зараження туберкульозом інших осіб, з метою запобігання поширенню туберкульозу за рішенням суду вони можуть бути примусово госпіталізовані до протитуберкульозних закладів, що мають відповідні відділення (палати) для розміщення таких хворих. На підставі викладеного,

Outcome: approved