Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-03 00:00:00

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Лізингової компанії Товариства з обмеженою відповідальністю «ІГК», в якому просить визнати договір лізингу розірваним, укладений між ними 15 травня 2015 року договір майнового лізингу № 805220 з додатками та стягнути з Лізингової компанії ТОВ «ІГК», авансового внеску в сумі 60000 гривень. В обґрунтування позову позивач посилався на те, що 15 травня 2015 року між ним та Лізинговою компанією ТОВ «ІГК» укладено договір майнового лізингу, предметом якого є трактор марки "МТЗ 82" 2013 року випуску вартістю 180 000 гривень. Укладений договір він вважає таким, що суперечить принципам добросовісності, а умови договору вважає несправедливими та такими, що істотно порушують його права, оскільки під час укладання договору представник Лізингової компанії ТОВ «ІГК» надав йому хибну, недостовірну інформацію щодо умов договору та умов надання послуг відповідачем. Він не зрозумів, що сплачена ним сума 60000 гривень є не авансовим платежем, а комісією за організацію та оформлення договору. Вважає, що п. 12.11 договору про неповернення комісії за організацію у випадку розірвання договору є несправедливим. Також вважає несправедливими умови п.8.2.1 договору про встановлення першого лізингового платежу, що складається не тільки з авансового платежу у розмірі 10% від вартості предмету лізингу, але і з комісії за організаційні заходи, оскільки відповідач не обґрунтував співмірність розміру платежу за організацію даного договору виконаній послузі, яка фактично полягала у виготовленні стандартної форми договору. Позивач вважає, що умови договору не відповідають вимогам ст.18 Закону України Про захист прав споживача. В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов та просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Про причини не явки суд не повідомив. Судом ухвалено про заочний розгляд справи на підставі вимог ст.ст.224-226 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення позову. Як вбачається із матеріалів справи, 15 травня 2015 року сторони уклали договір № 805220 майнового лізингу, предметом якого за п. 3.1 договору є трактор МТЗ-82.(а.с.12-22) Відповідно до п. 2.1 договору, лізингодавець взяв на себе зобов'язання придбати предмет лізингу у власність та передати його у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором. Пунктом 5.1 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 90 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу, комісії за організацію оформлення договору (10% від вартості предмету лізингу) та комісії за передачу предмету лізингу (3% від вартості предмету лізингу). Перший лізинговий платіж, відповідно до п. 8.2.1 Договору складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням договору, яка розраховується як комісія за організацію, яка визначена у додатку № 2 договору; б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у Додатку № 2 до договору; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця пов'язані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоотримувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений в додатку № 1 до Договору і складає 10% від вартості предмета лізингу . Пунктом 12.11 договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання - передачи предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. В додатку № 2 до договору передбачений графік сплати першого лізингового платежу та зазначено: вартість предмету лізингу - 180000 гривень; відсоток платежів - 50%; сума виплат - 90000 гривень; щомісячний платіж - 7500,00 гривні; вартість фінансування -60 000.00 грн, комісія за організацію (5%) (а.с.24). В додатку № 3 до Договору передбачений графік сплати другого лізингового платежу, розрахований на 60 періодів лізингу з щомісячним платежем 2047,78 гривень (а.с.15). Додатком № 4 до Договору передбачена специфікація: марка - МТЗ, модель - 82, 2013 року випуску, кількість - 1, ціна - 180000 гривень (а.с.26-29). 15 травня 2015 року позивач сплатив на рахунок Лізингової компанії ТОВ «ІГК» 60000 гривень, призначення платежу - комісія за організацію по договору 805220, що підтверджено касовим чеком № 0.0.385470578.1 (а.с.30). 22 травня 2015 року позивач направив на адресу Лізингової компанії «ІГК» електронного листа з вимогою розірвати договір фінансового лізингу № 805220 від 15 травня 2015 року та повернути йому сплачені кошти за організацію та оформлення договору фінансового лізингу № 805220 у сумі 18000 гривень (а.с.31). Листом від 02 червня 2015 року відповідач повідомив позивача про розгляд його заяви та про те, що за умовами договору сплачена ним комісія за організацію в сумі 60 000 гривень не повертається. На підставі зазначеної заяви, договір лізингу № 805220 від 15 травня 2015 року вважається розірваним з 02 червня 2015 року (а.с.32-33). Згідно з ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу - лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). За змістом частин 1, 2 ст.16 цього Закону сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до п.6 ч.1 ст. ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Частина 3 ст. 509 ЦК України встановлює, що зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 18 Закону України Про захист прав споживача, продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. За змістом п.4 ч.3 ст. 18 цього закону несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору. Частиною 1 ст.203 ЦК України, передбачено, що зміст правочинну не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Підставою недійсності правочину за вимогами ст. 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Недійсність окремої частини правочину, за вимогами ст. 217 ЦК України, не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. Доводи позивача про надання представником відповідача при укладені договору хибної та недостовірної інформації щодо умов договору та умов надання послуг відповідачем, суд вважає безпідставними, оскільки досліджений судом Договір № 805220 від 15 травня 2015 року та додатки до нього викладені в доступній формі, добре читаємим шрифтом, позивач особисто підписав кожен аркуш договору та додатки до нього. У зв'язку з чим, суд вважає, що позивач був належним чином ознайомлений з текстом договору, погодився на його умови в момент укладення та добровільно підписав його. Суд також не погоджується з доводами позивача про несправедливість умов п. 8.2.1 Договору, який встановлює розмір першого лізингового платежу, оскільки його вимоги відповідають ст. 16 Закону України Про фінансовий лізинг . Суд погоджується з доводами позивача про несправедливість умов п. 12.11 Договору в частині того, що у випадку розірвання договору комісія за організацію договору лізингоодержувачу не повертається. При цьому суд виходить з того, що по-перше, дана умова порушує принцип добросовісності, встановлений п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. Ст 509 ЦК України, тому що 60 000 гривень є неспівмірними з затратами лізиногодавця при укладенні договору, оскільки за вчинення лізингодавцем інших дій на виконання договору, передбачені інші платежі, які належить сплатити лізингоодержувачу. По-друге, дана умова договору призводить до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, оскільки на порушення вимог п. 4 ч.3 ст. 18 Закну України Про захист прав споживачів договором № 805220 від 15 травня 2015 року не встановлено право позивача, як споживача, на одержання відповідної компенсації від Лізингової компанії ТОВ «ІГК», як виконавця, у зв'язку з розірванням договору. У випадку розірвання договору відповідальність за це покладається тільки на позивача. По-третє, даний пункт договору завдає шкоди споживачеві, оскільки сплачені ним 60000 гривень після розірвання договору залишаються у лізингової компанії. За вимогами ч. 5 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів, якщо положення договору визнано несправедливими, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне частково задовольнити позов та визнати недійсними положення пункту 12.11 ст. 12 договору майнового лізингу № 805220 від 15 травня 2015 року щодо неповернення лізингоодержувачу у випадку розірвання даного договору комісії за організаційні заходи і стягнути з Лізингової компанії «ІГК» на користь позивача грошові кошти в сумі 60000 гривень. Вимоги позивача в іншій частині не знайшли підтвердження, тому в їх задоволенні належить відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір в розмірі 6000 гривень.

Outcome: approved