Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON], інтереси якої за договором представляє [PERSON] звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє як законний представник в інтересах неповнолітніх [PERSON] та [PERSON], про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Служба у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області В позовній заяві посилається на те, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої крім іншого входить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,52 га, що розташована на території Урожайненської сільської ради Бериславського району Херсонської області (кадастровий номер ділянки [NUMBER]) на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 21.03.2003 року на підставі розпорядження Бериславської районної державної адміністрації від 17.03.2003 року № 160. За заявою позивача була відкрита спадкова справа, але у зв'язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спірну земельну ділянку, в оформленні спадщини позивачу було відмовлено. Просить суд визнати за [PERSON], [INFO], уродженкою [ADDRESS], ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності у порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO] року на земельну ділянку загальною площею 9,52 га, кадастровий номер ділянки [NUMBER], належну [PERSON], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яка розташована на території Урожайненської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Ухвалою суду від 05.01.2018 року провадження у справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 15.02.2018 року за заявою представника позивача до справи було залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог Службу у справах дітей Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області. Ухвалою суду від 11.04.2018 року за заявою позивача до справи залучено співвідповідача [PERSON]. Ухвалою суду від 27.04.2018 року провадження у справі було зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі № 647/913/18. 13.12.2018 року судом постановлено ухвалу про відновлення провадження у даній справі у зв'язку тим, що по справі №647/913/18 рішення набрало законної сили. Позивач та її представник [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали, наполягали на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не прибув, надав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у його відсутність. Відповідач [PERSON], яка є законним представником неповнолітніх дітей спадкодавця [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] в підготовче засідання не прибула, надала до суду заяву, згідно якої позов визнала. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не прибув, надав до суду заяву про визнання позову, справу просив розглянути у його відсутність. Представник третьої особи за довіреністю [PERSON] у підготовче засідання не з'явилася, згідно наданої заяви просила справу розглянути її відсутність, позов підтримала. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутності сторін, в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цьогоКодексурозгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У зв'язку з цим, на підставіст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 цієї статті, ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі, зокрема, визнання позову, проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. За нормою ч.1ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ч.1 ст.81, ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до п.п. 3,4 п. 5 ст. 12 ЦПК України - суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє захисту їхніх прав у випадках встановлених нормами ЦПК України. Дослідивши письмові докази, що містяться у матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого повторно 08.06.2017 року Бериславським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (а.с. 6) . Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч.ч.4, 5 ст.1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу; незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 01.11.1996 року Максимогорьківською сільською радою Бериславського району Херсонської області [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Після смерті [PERSON] залишилася спадщина, до складу якої, крім іншого входить: земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 9,52 га, що розташована на території Урожайненської сільської ради Бериславського району Херсонської області (кадастровий номер ділянки [NUMBER]) належна на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 21.03.2003 року на підставі розпорядження Бериславської районної державної адміністрації від 17.03.2003 року № 160. (а.с.11, 8). Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно довідки Степнянської сільської ради Бериславського району Херсонської області № 703/02-45 від 11.09.2017 рок, [PERSON] з 1995 року був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS]. Разом з ним на день його смерті були зареєстровані і проживали [PERSON], [INFO], співмешканка; [PERSON], [INFO], донька; [PERSON], [INFO], син; [PERSON], [INFO], донька; [PERSON], [INFO], донька. (а.с.9). Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.1273 ЦК України неповнолітня особа віком від 14 до 18 років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки ( усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. [PERSON] є матір'ю позивачки [PERSON] та малолітньої [PERSON], [INFO] і неповнолітньої [PERSON], [INFO], яка як законний представник малолітньої та неповнолітньої спадкоємиці відмовилась від прийняття спадщини, яка відкрилась після батька спадкоємиць [PERSON], який помер [INFO] року відмовилась від спадщини на користь [PERSON], про що орган опіки та піклування не заперечував. Згідно витягу про реєстрацію у спадковому реєстрі № 49464299 виданого 13.10.2017 року Бериславською державною нотаріальною конторою 13.10.2017 року зареєстровано за заявою [PERSON] спадкову справу № 248/2017, спадкодавець [PERSON]. (а.с. 10). Згідно листа державного нотаріуса Бериславської державної нотаріальної контори районного нотаріального округу головного територіального управління юстиції у Херсонській області Мікурової Л.Ю. від 04.12.2017 року № 1520/02-14, нею заведена спадкова справа № 85/20248/2017 за заявою [PERSON] до майна померлого [INFO] року [PERSON], [INFO], що на час смерті проживав в [ADDRESS] (а.с. 12) за заявою [PERSON] Заяви від інших спадкоємців не надходили, свідоцтва про право на спадщину не видавались. Тобто у встановлений законом строк позивач фактично спадщину прийняла, оскільки була зареєстрована із померлим за однією адресою, звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак свідоцтво про спадщину на земельну ділянку не видавалось, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на відповідну частку земельної ділянки, а іншого способу захисту свої прав аніж звернення з позовом до суду у позивача немає, тому він вимушений був звернутися до суду з цим позовом. Пунктами 4.15, 4.20 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 (далі Порядок), передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно; видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться також за умови отримання витягу з Державного земельного кадастру, у тому числі шляхом безпосереднього доступу до нього. Відповідно до ч.1 ст. 328 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч.2 ст. 328 ЦК України). Як передбачено ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦКУкраїни встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1статті 1225 ЦК України передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в абзаці 3 пункту 23 вказаної постанови у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно достатті 1225 ЦКправо власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст. 116 ЗК України набуття права на землю здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст. 80 та ч. 1 ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі , зокрема, спадкування. Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X "Перехідні положення" ЗК. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права. Відповідно до пункту а), частини 3 статті 152 Земельного кодексу України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав. Відповідно до листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини (пункт 3.1. листа). Позивачем надано до суду копію Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 21.03.2003 року на підставі розпорядження Бериславської районної державної адміністрації від 17.03.2003 року № 160, на ім'я спадкодавця [PERSON], а тому позов [PERSON], поза судовим шляхом поновити свої права позивач не має можливості, а тому виходячи з зазначеного вище, позовні вимоги про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, підлягає до повного задоволення. У відповідності до ст. 182 ЦК України право власності на нерухомість підлягає державній реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved