Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Рай-Олександрівської сільської Ради Слов»янського району Донецької області, Відділу Держземагентства в Слов»янському районі Донецької області, за участю третьої особи - Другої Харківської державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 06 травня 2012 року помер її батько [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії I-HO № 604137 від 07 травня 2012 року. Відповідно до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 29 травня 2012 року за № 30605507, Спадкова справа № 52876124, спадкодавцем є [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є- вона, її брат - [PERSON] та мати - [PERSON], але останні у встановлений законом строк відмовились від прийняття спадщини на її користь. 03 жовтня 2012 року у встановленому законом порядку вона звернулася до Другої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Довідкою №0116/3254 від 25 листопада 2014 року. У відповідності до вимог Книги 6 Цивільного кодексу України після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. До складу спадкового майна, що залишилося після [PERSON] входить, зокрема: Житловий будинок №51, розташований по вул. 60 років СРСР у с. Рай-Олександрівка Слов'янського району Донецької області, який належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 27.12.1994 pоку зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «БТІ» за №166/1 від 10.01.1995 р. Приватизована земельна ділянка для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,6525 га, розташована за адресою: Донецька область, Слов'янський район, село Рай-Олександрівка, вулиця 60 років СРСР, буд.51, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН №027944 від 16.12.2002 року. Право власності на 1/2 земельної ділянки, загальною площею 6,740 га, з них - 6,150 га ріллі та 0,5900 га кормових угідь для ведення особистого селянського господарства, що належала останньому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСА №967802 від 30.03.2005 року. Ст. 1296, 1298 ЦК України передбачено, що після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Зважаючи на це, вона звернулася до Другої Харківської державної нотаріальної контори з питанням щодо можливості отримати Свідоцтво про право на спадщину на вищезазначене майно. Але, нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори надано роз'яснення за №0116/2530 від 26.09.2013 року про відмову у видачі Свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, яке залишилося після смерті [PERSON], у зв'язку з тим, що: Договір купівлі-продажу житлового будинку №51, посвідчений Товарною біржею «Міжрегіональна агропромислова біржа», а не нотаріально. Відповідно не є правовстановлюючим документом належної форми; [PERSON], успадкувавши після [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки, загальною площею 6,740 га, з них - 6,150 га ріллі та 0,5900 га кормових угідь для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВСА №967802 від 30.03.2005 р. у встановленому законом порядку за життя не зареєстрував своє право власності та, відповідно, не отримав на своє ім 'я Державний акт на право приватної власності на землю; Відомості щодо земельної ділянки для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,6525 га, наведені у Витягу з ДЗК (за яким це дві земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,4025 га) не співпадають із інформацією, що міститься у Державному акті на право приватної власності на землю серії II-ДН №027944 від 16.12.2002 р. (одна земельна ділянка загальною площею 0,6525 га). Зважаючи на вищевикладене, нотаріусом рекомендовано звернутися до місцевого суду з питанням щодо визнання права власності на вказане майно. У зв'язку з відсутністю альтернативної можливості вирішити подальшу долю спірного питання та оформити правовстановлюючі документи на об'єкти нерухомості, які входять до складу спадкової маси, що у свою чергу заважає вільно володіти та користуватись вказаним майном, вимушена звернутися до суду. Зокрема, ВССУ у своєму [PERSON] від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», також наголошує, що якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] право власності на житловий будинок №51 (п'ятдесят один) із господарськими будівлями та спорудами, розташований по вулиці 60 років СРСР у селі Рай-Олександрівка Слов'янського району Донецької області, загальною площею 156,7 кв.м., який відповідно до Технічного паспорту БТІ складається із А1- житловий будинок, Б -сарай, В - баня, Г - туалет (убиральня), Д - сарай (тимчас.буд.), №1-2 - огорожа, №3 - вимощення, №4 - яма вигрібна, №5 - колодязь, зважаючи на наступне: Відповідно ст. 227 ЦК Української PCP (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути посвідчений нотаріусом, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Ст. 47 ЦК Української PCP визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Ст. 59 ЦК Української PCP було передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Однак, як випливає з аналізу Постанови Пленуму Верховного суду Української PCP від «28» квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», в редакції, що діяла на момент укладення Договору купівлі-продажу будинку №51, а саме п. 1 зазначеної Постанови, лише суди мали повноваження по визнанню угод недійсними. Придбання [PERSON] житлового будинку №51 (п'ятдесят один) із господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці 60 років СРСР у селі Рай-Олександрівка Слов'янського району Донецької області ніким не оспорювалося, Договір купівлі-продажу від 27.12.1994 p., зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «БТІ» за №166/1 від 10.01.1995 р. не визнаний судом недійсним, правомірність володіння, користування та розпорядження [PERSON] вказаним житловим будинком ніким та ніколи не заперечувалася. Крім того, відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» в редакції від 16 лютого 1993 року, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. У свою чергу, абз.8 п. 21 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МЮУ N 18/5 від 14 червня 1994 року серед переліку документів, які стверджують право власності громадян на жилий будинок, визначено, зокрема і договори купівлі-продажу жилого будинку, в тому числі зареєстровані на біржі. А в абз. 2 п. 49 Інструкції визначено, що право власності на житловий будинок може бути підтверджено одним із таких документів, серед яких міститься і договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Також, проведена Державним комунальним підприємством «БТІ» реєстрація 10.01.1995 р. права власності на спірний будинок за [PERSON] ( №166/1) на підставі Договору купівлі-продажу від 27.12.1994 p., посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству, оскільки відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 р., до правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, віднесені, зокрема, договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею (п.9). Також, просить суд визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька - [PERSON] право власності на земельні ділянки: 1) для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1424287900:06:000:0146, загальною площею 0,2500 га, 2) для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1424287900:06:000:0147, загальною площею 0,4025 га, які розташовані за адресою: Донецька область Слов'янський район село Рай-Олександрівка вулиця 60 років СРСР, 51, оскільки відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Так, у порядку, визначеному Земельним кодексом України в редакції від 01.01.2002 p., [PERSON] було приватизовано земельну ділянку для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку (№51) і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,6525 га, на підтвердження чого останнім було отримано Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ДН №027944 від 16.12.2002 р. Але, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом МЮУ за № 296/5 від 22.02.2012 p., видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно до вимог чинного земельного законодавства України для отримання витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, право власності на яку посвідчено Державним актом серії II-ДН №027944 від 16.12.2002 p., було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), в результаті чого було встановлено межу поділу земель за двома цільовими призначеннями, і відповідно, присвоєно кадастровий номер окремо кожній із земельних ділянок за їх цільовим призначенням, про що видано відповідні Витяги із ДЗК. Що у свою чергу послугувало підставою для відмови нотаріуса, оскільки згідно Державного акту це одна неподільна земельна ділянка, що поєднує в собі два цільових призначення, а не дві окремі земельні ділянки. [PERSON], успадкувавши після [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки, загальною площею 6,740 га, з них - 6,150 га ріллі та 0,5900 га кормових угідь для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВСА №967802 від 30.03.2005 р. у встановленому законом порядку за життя не зареєстрував своє право власності та, відповідно, не отримав на своє ім 'я Державний акт на право приватної власності на землю Визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька -[PERSON] право власності на 1/2 земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства кадастровий номер 1424287900:07:000:0252, загальною площею 6,1479 га та кадастровий номер 1424287900:05:000:0340, загальною площею 0,5864 га, які розташована за адресою: Донецька область Слов'янський район Рай-Олександрівська сільська рада. Оскільки, відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). [PERSON] за життя отримав відповідне Свідоцтво про право на спадщину. Ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 даного Кодексу визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Оскільки вона як спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, то вимушена звернутися до суду за захистом свого права на власність у порядку спадкування. Просить суд: Визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті батька -[PERSON] право власності на житловий будинок №51(п'ятдесят один) із господарськими будівлями та спорудами, розташований по вулиці 60 років СРСР у селі Рай-Олександрівка Слов'янського району Донецької області, загальною площею 156,7 кв.м., який відповідно до Технічного паспорту БТІ складається із А1- житловий будинок, Б - сарай, В - баня, Г - туалет (убиральня), Д - сарай (тимчас.буд.), №1-2 -огорожа, №3 - вимощення, №4 - яма вигрібна, №5 - колодязь. Визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька -[PERSON] право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 1424287900:06:000:0146, загальною площею 0,2500 га, яка розташована за адресою: Донецька область Слов'янський район село Рай-Олександрівка вулиця 60 років СРСР, 51. Визнати за нею, в порядку спадкування за законом після смерті батька -[PERSON] право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1424287900:06:000:0147, загальною площею 0,4025 га, яка розташована за адресою: Донецька область Слов'янський район село Рай-Олександрівка вулиця 60 років СРСР, 51. Визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька -[PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1424287900:07:000:0252, загальною площею 6,1479 га, яка розташована за адресою: Донецька область Слов'янський район Рай-Олександрівська сільська рада. Визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті батька -[PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 1424287900:05:000:0340, загальною площею 0,5864 га, яка розташована за адресою: Донецька область Слов'янський район Рай-Олександрівська сільська рада. Позивач [PERSON] до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.42). 17 вересня 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити її позовні вимоги( а.с. 69 ). Представник відповідача - Рай-Олександрівської сільської Ради Слов»янського району Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 27 серпня 2015 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Рай- Олександрівської сільської Ради Слов»янського району Донецької області. Позовні вимоги [PERSON] визнають в повному обсязі ( а.с. 37 ). Представник третьої особи Відділу Держземагентства в Слов»янському районі Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 01 вересня 2015 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Відділу Держземагентства в Слов»янському районі Донецької області. Рішення винести на розсуд суду за наявними у справі доказами ( а.с.38). Представник третьої особи Другої Харківської державної нотаріальної контори до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 17 вересня 2015 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Другої Харківської державної нотаріальної контори ( а.с.48,51). Суд, розглянувши подані заявником документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Рай-Олександрівської сільської Ради Слов»янського району Донецької області, Відділу Держземагентства в Слов»янському районі Донецької області, за участю третьої особи - Другої Харківської державної нотаріальної контори про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні 06 травня 2012 року помер батько позивача [PERSON] [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії I-HO № 604137 від 07 травня 2012 року.( а.с.11-13). Згідно до п.3.1 [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обгрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку. Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами : копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця». Відповідно до Витягу про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 29 травня 2012 року за № 30605507, Спадкова справа № 52876124, спадкодавцем є [PERSON]. Спадкоємцями першої черги після смерті батька є- Руденська В.В., її брат - [PERSON] та дружина [PERSON] - [PERSON], але останні у встановлений законом строк відмовились від прийняття спадщини на користь позивача.( а.с.14, 53-55). Окрім того, мати позивача [PERSON] 03 жовтня 2012 року звернулася з Заявою до Другої Харківської Державної нотаріальної контори, в якій вказала, що «Мені нотаріусом роз»яснено зміст ст.ст. 60,61 Сімейного кодексу України, спадкове майно було набуте на особисті кошти померлого, тому на право власності я не претендую» ( а.с.55 зворот). У відповідності до вимог Книги 6 Цивільного кодексу України після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. До складу спадкового майна, що залишилося після [PERSON] входить: Житловий будинок №51, розташований по вул. 60 років СРСР у с. Рай-Олександрівка Слов'янського району Донецької області, який належить спадкодавцю на підставі Договору купівлі-продажу від 27.12.1994 pоку зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «БТІ» за №166/1 від 10.01.1995 р.( а.с.17-21) Приватизована земельна ділянка для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,6525 га, розташована за адресою: Донецька область, Слов'янський район, село Рай-Олександрівка, вулиця 60 років СРСР, буд.51, що належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ-ДН №027944 від 16.12.2002 року ( а.с. 22-26). Право власності на 1/2 земельної ділянки, загальною площею 6,740 га, з них - 6,150 га ріллі та 0,5900 га кормових угідь для ведення особистого селянського господарства, що належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВСА №967802 від 30.03.2005 року.( а.с.27-33). Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В судовому засіданні встановлено,03 жовтня 2012 року у встановленому законом порядку [PERSON] звернулася до Другої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, що підтверджується Довідкою №0116/3254 від 25 листопада 2014 року ( а.с.63). Вказані обставини в судовому засіданні належними доказами не спростовані. Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Згідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину». Нотаріусом [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння та земельні ділянки у звязку з не наданням нею нотаріусу правовстановлюючих документів на право приватної власності нерухоме майно на імя спадкодавця, оскільки згідно п.4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 «видача Свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна»про що нотаріусом було викладено у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 10 вересня 2015 року ( а.с. 52). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Вказане також підтверджене і розясненням, наданим у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України). Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. вказівки частини 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що передбачало обовязкову реєстрацію цих прав, розяснення, яке міститься у п.п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та/або відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця). Згідно до п.3.1 [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» « Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з»ясовувати: 1)правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно ( будинок, споруда); 2)чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3)коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4)чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5)чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно». Відповідно ст. 227 ЦК Української PCP (в редакції 1963 року) договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути посвідчений нотаріусом, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Ст. 47 ЦК Української PCP визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст. 48 цього Кодексу. Ст. 59 ЦК Української PCP було передбачено, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Однак, як вбачається з аналізу Постанови Пленуму Верховного суду Української PCP від «28» квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», в редакції, що діяла на момент укладення Договору купівлі-продажу будинку №51, а саме п. 1 зазначеної Постанови, лише суди мали повноваження по визнанню угод недійсними. Придбання спадкодавцем [PERSON] житлового будинку №51 (п'ятдесят один) із господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці 60 років СРСР у селі Рай-Олександрівка Слов'янського району Донецької області ніким не оспорювалося, Договір купівлі-продажу від 27 грудня 1994 pоку , зареєстрований у Державному комунальному підприємстві «БТІ» за №166/1 від 10 січня 1995 року не визнаний судом недійсним, правомірність володіння, користування та розпорядження [PERSON] вказаним житловим будинком ніким та ніколи не заперечувалася. Крім того, відповідно до ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» в редакції від 16 лютого 1993 року, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. У свою чергу, абз.8 п. 21 Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом МЮУ N 18/5 від 14 червня 1994 року серед переліку документів, які стверджують право власності громадян на жилий будинок, визначено, зокрема і договори купівлі-продажу жилого будинку, в тому числі зареєстровані на біржі. А в абз. 2 п. 49 Інструкції визначено, що право власності на житловий будинок може бути підтверджено одним із таких документів, серед яких міститься і договір купівлі-продажу, зареєстрований на біржі. Також, проведена Державним комунальним підприємством «Бюро Технічної Інвентаризації м. Слов»янська» реєстрація 10 січня 1995 року права власності на спірний будинок за [PERSON] ( №166/1) на підставі Договору купівлі-продажу від 27 грудня 1994 pоку, посвідченого біржею, а не нотаріусом, на той момент не суперечила чинному законодавству, оскільки відповідно до Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 р., до правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна, віднесені, зокрема, договори купівлі-продажу, зареєстровані біржею (п.9). Виходячи з вище викладеного, суд приходить до обгрунтованого переконання, що позивач [PERSON] фактично отримала у власність у порядку спадкування після смерті свого батька [PERSON], який помер 06 травня 2012 року домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, яке розташоване за адресою: Донецька область Слов»янський район село Рай-Олександрівка вул. 60 років СРСР №51, але право власності не визнається відповідачем, що є правовою підставою для звернення до суду відповідно до ст. 392 ЦК України. Власник домоволодіння може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння домоволодінням. Захист прав громадян та юридичних осіб на нерухоме майно - домоволодіння здійснюється ст. ст. 15, 16 ЦК України шляхом визнання прав. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України домоволодіння є об»єктом нерухомого майна. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на нерухоме майно - домоволодіння є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України позивач має право на предявлення позову про визнання за нею права власності на домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташоване за адресою: Донецька обл. Слов»янський район село Рай-Олександрівка вул. 60 років СРСР №51, як на майно, отримане нею у порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON], який помер 06 травня 2012 року та на земельні ділянки. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Так, у порядку, визначеному Земельним кодексом України в редакції від 01 січня 2002 p., [PERSON] було приватизовано земельну ділянку для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку (№51) і господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, загальною площею 0,6525 га, на підтвердження чого [PERSON] було отримано Державний акт на право приватної власності на землю серії II-ДН №027944 від 16 грудня 2002 року.( а.с.22-26) Але, відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України за № 296/5 від 22.02.2012 p., видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку та витягу з Державного земельного кадастру. Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до вимог чинного земельного законодавства України для отримання витягу з Державного земельного кадастру на земельну ділянку, право власності на яку посвідчено Державним актом серії II-ДН №027944 від 16 грудня2002 p., було розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), в результаті чого було встановлено межу поділу земель за двома цільовими призначеннями, і відповідно, присвоєно кадастровий номер окремо кожній із земельних ділянок за їх цільовим призначенням, про що видано відповідні Витяги із ДЗК. Що у свою чергу послугувало підставою для відмови нотаріуса, оскільки згідно Державного акту це одна неподільна земельна ділянка, що поєднує в собі два цільових призначення, а не дві окремі земельні ділянки. Спадкодавець [PERSON], успадкувавши після [PERSON] право власності на 1/2 земельної ділянки, загальною площею 6,740 га, з них - 6,150 га ріллі та 0,5900 га кормових угідь для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом серії ВСА №967802 від 30 травня 2005 року ( а.с. 27) у встановленому законом порядку за життя не зареєстрував своє право власності та, відповідно, не отримав на своє ім 'я Державний акт на право приватної власності на землю. Відповідно до ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується, зокрема свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК). Спадкодавець [PERSON] за життя отримав відповідне Свідоцтво про право на спадщину ( а.с. 27). На підставі викладеного,

Outcome: approved