Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, вказав, що вона з 05.09.2009 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], [INFO] в них народилися сини [PERSON] та [PERSON]. 26.11.2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за рішенням суду. З цього часу батько вихованням та життям синів не цікавиться, позивач самостійно займається вихованням дітей, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до рішення суду від 25.11.2014 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання синів в розмірі 1 200,00 грн, але їх не сплачує. Заборгованість відповідача зі сплати аліментів за період з 05.08.2014 р. по 31.10.2017 р. складає 46 606,45 грн. [PERSON] просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно синів [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, в подальшому звернулася з заявою про закінченням розгляду справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден, проти позову не заперечує. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала відповідно до наданого суду висновку. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради [PERSON] звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, враховуючи, що відповідач мешкає не на території Саксаганського району м. Кривого Рогу, надати висновок про доцільність або недоцільність позбавлення його батьківських прав не мають можливості. Вислухавши позивача [PERSON], представника органу опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с. 11, 12 - копії свідоцтв про народження). [PERSON] та [PERSON] з 05.09.2009 року перебували у зареєстрованому шлюбу, актовий запис № 405, 26.11.2014 року за рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між ними був розірваний (а.с. 10, 13 - копії свідоцтва про шлюб, рішення суду). Також рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 25.11.2014 року з відповідача на користь позивача стягнути аліменти на утримання малолітніх синів у розмірі 1 200,00 грн. щомісяця (а.с.14, 15, 17 - копії рішення, ухвали, виконавчого листа). Але [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, заборгованість станом на 31.10.2017 року складає 46 606,45 грн. (а.с. 16 - копія довідки). [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проживають разом з матір'ю та її батьками за адресою: [ADDRESS] (а.с. 20-22 - копії акту, довідок). Відповідач [PERSON] не цікавиться життям, успіхами та здоров'ям синів, не приймає участь у їх фізичному та духовному розвитку (а.с. 19 - копія довідки). Все це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей. Натомість матір дітей, позивач по справі, займається навчанням і вихованням синів [PERSON] та [PERSON], за колишнім місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 19, 23 - довідки, характеристики). Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню синів, так як не піклується про них, не займається їх вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров'ям дітей, аліменти не сплачує. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 02.04.2018 року № 8/22-656 виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно синів [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Суд вважає за необхідне прийняти його до уваги при винесенні рішення, оскільки він обґрунтований. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд бере до уваги той факт, що відповідач відповідно до поданої ним заяви від 11.01.2018 року визнав позов повністю та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його синів. Тому, враховуючи письмові докази по справі, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 640,00грн., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 1).

Outcome: approved