Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх спільного сина, [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання аліменти в розмірі 500,00 грн. щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно заяви (вх. № 30696 від 26.09.2016 року) абзац третій прохальної частини позовних вимог викладений в наступній редакції: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] на своє утримання аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трирічного віку (а.с. 21). Позов мотивований тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі, проте на даний час спільне проживання припинили. Сторони мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Зазначила, що в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому потребує допомоги як на утримання дитини, так і на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач не з'явилась, подала до суду заяву (вх. № 30696 від 26.09.2016 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з урахуванням заяви за вх. № 30696 від 26.09.2016 року (а.с. 21). Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву (вх. № 30695 від 26.09.2016 року) про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі, з врахуванням заяви (вх. № 30695 від 26.09.2016 року), не заперечує проти їх задоволення (а.с. 22). Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено таке. Сторони мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою Квартального комітету № 1 Ленінського району м. Кіровограда № 491 від 06.08.2016 року (а.с. 8) та не заперечується відповідачем. Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 21.10.2014 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 1908 (а.с. 4). Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції 24.12.2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 1146. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON]. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 24.12.2014 року (а.с. 5). За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, частина 2 статті 84 Сімейного Кодексу України визначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На даний час, позивач зважаючи на вік дитини перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. За частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом з'ясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу і на утримання дружини, з якою проживає син, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, так як є працездатним, має задовільний стан здоров'я, а також судом враховано відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на його утриманні. Пунктом 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved