Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві зазначила, що 03 жовтня 2011 року зареєструвала шлюб з відповідачем у виконкомі Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 11. Після одруження сторони проживали в [ADDRESS] в батьків позивачки. Від спільного сімейного життя [INFO] р. у сторін народився син [PERSON]. Після народження дитини відповідач поїхав проживати у м. Коломия до своїх батьків, де і влаштувався на роботу слюсарем на станції технічного обслуговування автомобілів у фірмі «Сапфіс». Відповідач рідко приїздить до дитини, не цікавиться сім'єю. З січня 2013 р. по даний час не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, що ставить позивачку у скрутне матеріальне становище, адже дитині потрібен одяг, харчування на ін. Відповідач має постійне місце роботи, його заробітна плата становить 1800-2000 грн., а тому має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, однак в добровільному порядку цього не робить, тому позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивачка позов підтримує, відповідач позов визнає. Передбачених ч.1 статті 169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно представленої копії повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 09.12.2011 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстровано 03.10.2011 р. виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 11. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що стверджено копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 04 лютого 2013 р. виконкомом Вікнянської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. Судом встановлено, що малолітній син проживає разом з позивачкою. Відповідач, який проживає окремо від сім'ї, в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема ч.2 ст.51 Основного Закону визначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвеції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею 180 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачене визначення розміру аліментів у частці від заробітку. При визначенні розміру аліментів суд, з додержанням вимог ст.182 СК України, встановивши, що доходи відповідача мають регулярний характер, враховуючи стан здоров'я, загальний матеріальний стан дитини та відповідача, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача в корись позивачки аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO]. Позивачка звернулася до суду з позовом 29.01.2014 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved