Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 21 березня 2012 року зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 12. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO], який проживає з матір'ю. 11 грудня 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу з відповідачем, вказуючи, що шлюбні відносини припинені близько одного року через різні погляди на подружнє життя, несумісність характерів. Посилаючись , що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сімї є неможливим, просила шлюб розірвати, дитину залишити проживати біля неї, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище, яке взяте після реєстрації шлюбу "Ковальчук". В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Відповідач визнав позов. Представник Кривоозерської районної державної адміністрації Миколаївської області, як органу опіки і піклування, вважав доцільним та таким, що відповідатиме інтересам дитини, визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], біля матері. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення рішення про задоволення позову. За приписами статті 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено статтею 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як зазначають сторони, вони припинили подружні стосунки вісім місяців назад, по причині несумісності характерів, різних поглядів на сімейне життя, виникнення сварок через неузгодженність стосовно виїздів позивачки на роботу за межі України. Сторони на розірвання шлюбу згодні. Між сторонами досягнута домовленність про місце проживання сина [PERSON], 28 липня 2012 оку народження. Вказане питання також вирішувалося на комісії з питань захисту прав дитини Кривоозерської райдержадміністрації, яка прийшла до висновку, що залишення дитини проживати з матір'ю, відповідатиме інтересам малолітньої дитини [PERSON], про що суду надано письмовий висновок № 50/02-34-1/18 від 31 січня 2018 року. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що шлюб носить формальний характер, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї є неможливим із-за довгого непроживання сторін разом, несумісність характерів та різних поглядів на подружнє життя, що суперечить інтересам сторін, тому шлюб, на підставі ст.ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, підлягає розірванню. Після розірвання шлюбу позивачу залишити прізвище, присвоєне при державній реєстрації шлюбу - [PERSON]. У відповідності до ст. 141 ЦПК України понесені позивачем та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору, за надання правничої допомоги, стягнути з відповідача

Outcome: approved