Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 07 липня 2006 року в Колиндянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №06. Причиною звернення до суду стало фактичне припинення шлюбних відносин, з відповідачем не проживають три роки, спільного господарства не ведуть. Між ними виникають постійні сварки та суперечки. Просить розірвати шлюб з [PERSON], за нею залишити прізвище «[PERSON]». Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити, на примирення не згідна, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 224 ЦПК України та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивачка подала достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 07 липня 2006 року, який зареєстрували в Колиндянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №06, про що свідчить свідоцтво про шлюб. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони разом не проживають три роки, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Причиною звернення до суду стало фактичне припинення шлюбних відносин. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved