Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просять визнати [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в даній квартирі. Сторони у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином. Представник позивачів звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач звернувся до суду з заявою, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд дійшов обґрунтованого висновку, що визнання позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів сторін чи інших осіб, що є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, з таких підстав. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно та всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог та заперечень, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS], яку отримали у власність, як спадщину, за заповітом після смерті [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, Витягами про реєстрацію в Спадковому реєстрі, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, копією технічного паспорта на квартиру (а.с. 5-15, 18-20). Як стверджують позивачі, [PERSON] фактично проживав за адресою: [ADDRESS], з 1967 року по 1977 рік, під час навчання у середній загальноосвітній трудовій політехнічній школі № 190 м. Києва. Під час навчання в Балашовському вищому військовому авіаційному училищі льотчиків з 1977 року по 1981 рік, [PERSON] залишався прописаним у вищезазначеній квартирі (а.с. 25-26). Відповідач [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці № 301 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» №781 від 08.07.2015 року (а.с. 21). Відповідно Довідки про місце проживання та склад сім'ї №1492/1 від 15.04.2015 року, копії паспорта, [PERSON] разом зі своєю дружиною [PERSON], проживає та зареєстрований за адресою: [ADDRESS], з 27.09.2005 року (а.с. 22-24). Дослідивши матеріали справи з письмовими доказами, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований та позовні вимоги підлягають задоволенню, з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Відповідно до ч. 5 ст. 9 ЖК УРСР житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Згідно із ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст. 1, 6, 9, 61 ЖК УРСР, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає. Відповідно ч. 2 ст. 405 Цивільного Кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у відсутності без поважних причин понад один рік. Поважними причинами відсутності члена сім'ї понад один рік може бути строкова служба в армії, навчання, лікування, тривалі відрядження тощо. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Позивачем доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач втратив право на користування жилим приміщенням квартирою [ADDRESS], оскільки не користується цим житлом більше року без поважних на те причин понад один рік, а інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом, а тому він підлягає зняттю з реєстрації цього місця проживання. Статтею 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved