Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

В грудні 2017 року заступник керівника Києво Святошинської місцевої прокуратури Київської області Демченко Д.А. в інтересах: Комунального закладу «Вишгородської центральної районної лікарні» та Вишгородської районної ради Київської області звернувся до суду із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат витрачених на стаціонарне лікування громадян, потерпілих від злочинних дій, в якій просив суд стягнути з [PERSON] на користь Комунального закладу «Вишгородська центральна районна лікарня» в рахунок відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON], [INFO] від злочину грошову суму у розмірі 1 820 (одну тисячу вісімсот двадцять) гривень 13 копійок, які перерахувати на рахунок Комунального закладу «Вишгородської районної центральної лікарні», яка розташована за адресою: 07300, Київська область, м. Вишгород, вулиця Кургузова, 1, код ЄДРПОУ: 01994391, р/рахунок 35429204034443, МФО 821018 в УДКС України у Київській області та стягнути з відповідача судові витрати. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2017 року по кримінальному провадженню № 12017110150000219 [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням Закону України «Про амністію у 2016 році». Порушення [PERSON], вимог п.10.1 і п.16.13 ПДР України, перебувають в прямому причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] Потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Вишгородської центральної районної лікарні» у період часу з 11.03.2017 року по 13.03.2017 року та на його лікування була витрачена сума 1 820, 13 грн. Таким чином, в результаті злочинних дій [PERSON] Комунальному закладу «Вишгородської центральної районної лікарні» було завдано збитків на загальну суму 1 820, 13 грн. Прокурор в судове засідання не зявився, через канцелярію суду надав письмову заяву, якою позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності. Проти постановлення заочного рішення не заперечував. Представники Комунального закладу «Вишгородської центральної районної лікарні» та Вишгородської районної ради Київської області в судове засідання не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином. Відповідач у судове засідання не зявилася, про місце, час та дату розгляду справи була повідомлена належним чином, у тому числі шляхом розміщення оголошення про її виклик на сайті суду, заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідача. 30 жовтня 2018 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Вишгородського районного суду Київської області від 09.11.2017 року по кримінальному провадженню № 12017110150000219 [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено їй покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортним засобом із застосуванням Закону України «Про амністію у 2016 році». Під час розгляду кримінального провадження судом було встановлено, що 11.03.2017 року близько 11-30 год., [PERSON] керуючі технічно справним автомобілем марки OPEL ASTRA д.н.з. [NUMBER], та здійснювала рух по проїзній частині автодороги сполученням «Київ-Вишгород-Десна», в с. Жукин, Вишгородського району, Київської області у напрямку с.Боденьки. На шляху прямування, рухаючись за трактором марки «МТЗ 92» з причепом під керуванням [PERSON] та наблизившись до нерегульованого перехрестя проїзних частин автодороги сполученням «Київ-Вишгород-Десна» і проїзної частини вул. Української в с. Жукин, водій [PERSON] з метою здійснення маневру лівого повороту і подальшого руху по вул. Українській, здійснила повну зупинку транспортного засобу за трактором марки МТЗ92 з причепом, який також зупинився перед здійсненням маневру лівого повороту. Після чого водій [PERSON] діючи необережно - проявляючи злочинну недбалість, діючи в порушення вимог п.10.1 і п.16.13 Правил дорожнього руху України, маючи обєктивну можливість спостерігати за рухом трактора марки МТЗ92 з причепом, який поновив рух і почав виконувати маневр лівого повороту на проїзну частину вул. Української, не дочекалась завершення останнім вказаного маневру, перед початком руху і зміни напрямку руху ліворуч, а саме перед поворотом ліворуч на проїзну частину вул. Української, не переконалась в тому, що на рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку відсутні інші учасники руху для яких може бути створена перешкода або небезпека, поновила рух і здійснюючи поворот ліворуч, випередила трактор марки МТЗ92 з причепом та виїхавши на зустрічну смугу руху не надала дорогу мопеду марки MUSSTANGMT50Q2 реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], що рухався по рівнозначній дорозі проїжджої частині автодороги сполученням «Київ-Вишгород-Десна» в зустрічному їй напрямку, та допустила зіткнення передньою частиною кузова автомобіля марки OPEL ASTRA д.н.з. [NUMBER] з передньою частиною мопеда MUSSTANGMT50Q2. Внаслідок даної дорожньо-транспортної події водію мопеду марки MUSSTANGMT50Q2 реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON], спричинені тілесні ушкодження. Порушення [PERSON], вимог п.10.1 і п.16.13 ПДР України, перебувають в прямому причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому [PERSON] Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Як зазначено у даній процесуальній нормі учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов»язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на не вчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов»язати такого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявність певної дії. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину не вчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до вимог пар.1 глави 5 ЦПК України докази, що подаються сторонами повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Потерпілий [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні у Комунальному закладі «Вишгородської центральної районної лікарні» у період часу з 11.03.2017 року по 13.03.2017 року та на його лікування була витрачена сума 1 820, 13 грн., що підтверджується довідкою КЗ "Вишгородської центральної районної лікарні" від серпня 2017 року № 1037/3. Таким чином, в результаті злочинних дій [PERSON] Комунальному закладі «Вишгородської центральної районної лікарні» було завдано збитків на загальну суму 1 820, 13 грн. Відповідно до частини 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 89 Бюджетного кодексу України, видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави, в зв'язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров'я. Комунальний заклад «Вишгородської центральної районної лікарні» належить до комунальної власності, тобто перебуває у власності територіальної громади м. Вишгород. Положеннями ст. 1166 ЦК України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв'язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток. Згідно ч. 1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладові охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Відповідно ч. 3 ст. 1206 ЦК України, якщо лікування проводилося закладом охорони здоровя, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоровя, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених в стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. П. 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року вказує, що визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Відповідно п. 3 вищезазначеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоровя або прокурора. У разі, коли при ухвалені вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства. Як вбачається з матеріалів справи, суду не надано доказів того, що відповідачкою відшкодовано кошти, які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого [PERSON] Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що витрати, понесені на лікування потерпілого підлягають відшкодуванню за рахунок відповідачки [PERSON], а тому, суд, вважає за необхідне позов задовольнити у повному обсязі. Відповідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» при зверненні до суду з вказаним позовом був звільнений від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір належить стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved