Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

До Іллінецького районного суду надійшла позовна заява в якій вказано, що [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований в [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на житловий будинок. Крім позивача в даному будинку зареєстрована його дружина - [PERSON] та її далекі родичі - [PERSON] і [PERSON] З 2011 року відповідачі за вказаною адресою не проживають, що підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов та довідкою Дашівської селищної ради. Теперішнє їх місце проживання невідоме, відповідачі повністю припинили виконувати обов'язки членів сім'ї передбачені ст. 64 ЖК України. Також відповідачі у даному житловому будинку за останні п'ять років не з'являлись жодного разу, тому позивач змушений звертатися до суду за захистом своїх прав та інтересів. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте подав до суду заяву в якій просить справу слухати у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідачі в [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились хоча були повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, шляхом оголошення в газеті «Урядовий кур'єр», від 1 листопада 2016 року № 204. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, вважає, що позов обгрунтований і доведений повністю, тому підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач на законних підставах, а саме на праві приватної власності володіє житловим будинком [ADDRESS]. Відповідачам, як членам сім'ї позивач надав право користування житловим приміщенням, що підтверджено відміткою про реєстрацію відповідачів у вказаному будинку. Також встановлено, що відповідачі понад п'ять років вказаним житловим приміщенням не користуються. Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 ч. 4 Конституції України право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу та способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.16 ч.2 п.4 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право та відновлення становища, яке існувало до порушення. Вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог та оцінюючи усі докази у їх сукупності, беручи до уваги доводи позивача щодо способу відновлення його прав на житлове приміщення, суд приходить до висновку, що порушене право позивача підлягає поновленню шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Суд вважає вказаний спосіб захисту прав позивача обґрунтованим у цьому спорі, оскільки відповідачі [PERSON] та [PERSON], які є членами сім'ї позивача, відсутні без поважних причин понад п'ять років, і відсутні докази про наявність домовленості між ними та власником цього житла - позивачем. Оскільки право позивача на належне йому житло порушене, відновлення цього права можливе шляхом усунення перешкод у користуванні позивачем житловим будинком [ADDRESS], а саме: шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування вказаним житловим будинком. З урахуванням наведеного, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] і має підстави для їх задоволення Оскільки судом вирішено про усунення перешкод у користуванні позивачем житловим будинком шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, це є підставою для зняття органами реєстрації місця проживання та місця перебування осіб відповідачів з реєстрації відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". Спірні правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.41 Конституції України ст.ст. 391, 386, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Outcome: approved