Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: позбавити [PERSON], [INFO], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], зареєстровану за адресою: [ADDRESS], права користування житловим приміщення, розташованим за адресою: [ADDRESS]. На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що їй на підставі договору дарування № 1039 від 23.04.1974 на праві приватної власності належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстровані: вона, її дочка - [PERSON], [INFO]; її син - [PERSON], [INFO], онука - [PERSON], [INFO]. Однак, [PERSON] фактично не проживає в житловому будинку, на протязі останніх трьох років без поважних причин Реєстрація відповідача у належному їй будинку порушує її права як власника, змушує її сплачувати зайві комунальні платежі. Зазначені обставини стали підставою для звернення з цим позовом до суду. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 23.10.2018 провадження у зазначеній справі відкрито та призначено підготовче засідання на 13.12.2018. 13.12.2018 в зв'язку з першою неявкою відповідача підготовче засідання було відкладено. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.01.2019 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.02.2019. 27.02.2019 позивач [PERSON] подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутністю, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. 27.02.2019 в зв'язку з першою неявкою відповідача судове засідання було відкладено. 02.04.2019 належним чином повідомлені учасники судового процесу в судове засідання не з'явилися. Відповідач [PERSON], яка повідомлялася рекомендованими листами, направленими їй судом (а. с. 22, 28, 33, 38), та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а. с. 20, 27, 32, 37), не повідомив про причини повторного нез'явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторного нез'явлення відповідача, яка повідомлялася про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному ЦПК України, не надала будь-яких заяв, у тому числі відзиву, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) відповідно до ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням у виді будинку [ADDRESS], власником якого є [PERSON] на підставі договору дарування від 23 квітня 1974, посвідченого Готвальдівською державною нотаріальною конторою Харківської області і зареєстрованого в реєстрі за № 2737 та зареєстрованого 17.11.2004 у КП "Зміївське бюро технічної інвентаризації" (а. с. 8-10). З акта обстеження, складеного 29.09.2018 депутатом Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області Закорою С. І., в присутності свідків [PERSON], [PERSON], вбачається, що [PERSON], зареєстрована у [ADDRESS], але проживає в м. Києві за невідомою адресою, з 2015 року фактично не проживає в зазначеному житловому приміщенні (а. с. 11). Даними довідки Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області № 5921 від 25.09.2018 підтверджується, що в [ADDRESS] зареєстровані: власник - [PERSON], дочка - [PERSON], син - [PERSON], онука [PERSON] (а. с. 12) Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Позивачем надані докази того, що відповідач [PERSON] зареєстрована в належному їй житловому приміщенні, понад рік у спірному житловому приміщенні не проживає без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачем щодо збереження за нею права користування цим житловим приміщенням. Відповідачем не надано доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач у позовній заяві не вимагала відшкодування за рахунок відповідача судових витрат, понесених нею по сплаті судового збору, питання щодо розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України не вирішувалося.

Outcome: approved