Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, до Другого Приморського відділу ДВС ОМУЮ, третя особа: ТОВ КБ «СоцКомБанк», про звільнення майна з-під арешту. У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив. Третя особа у судове засідання не зявилася. Суд, вивчивши матеріли справи, заслухавши пояснення сторін, їх представників, вважає, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню підлягають з наступних підстав. Суд вважає за необхідне зазначити, що розгляд і вирішення справ в судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості (ч.1-3 ст.10 ЦПК України). У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 31 березня 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю комерційний банк «СоцКом Банк» (надалі - ГОВ КБ «СКБ») та [PERSON] (надалі Позивач) було укладено Договір банківського (карткового) рахунку та обслуговування платіжної картки № 103/02-0002258 (надалі - Договір). У звязку із особистими поважними причинами, Позивач деякий час не мала змоги виплачувати запозичені у Банка кошти, на підставі чого у Позивача перед Банком виникла заборгованість у розмірі 9008.7 (девять тисяч вісім гривень та 70 копійок). На підставі цього, Банком було подано позовну заяву про стягнення з Позивача суму боргу у розмірі 9008,7 (девять тисяч вісім гривень та 70 копійок) основного боргу, 45.04 гривень за виграти по сплаті судового збору, а також 30 грн. ІТЗ. Позовні вимоги Банку були задоволені у повному обсязі па підставі чого, 18 січня 2010 року Приморським районним судом м. Одеси був виданий судовий наказ, після чого було другим Приморським відділом ДВС було відкрито провадження. Надалі, державним виконавцем Перчик О.В. в рамках виконавчого провадження № В-8/896, постановою про накладення арешту на майно, було накладено арешт на усе нерухоме майно, що належить Позивачу. Після цього, інформації стосовно даного виконавчого провадження Позивач від Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції не отримував. 10.02.2015 року, представником Позивача на адресу Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції було направлено адвокатський запит із вимогою про надання можливості з ознайомленням з матеріалами даного виконавчого провадження. 21.04.2015 року було отримано відповідь № 9777 від Другого Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, в якій було зазначено, що 27.05.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі ч. 2 статті 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Додатково було повідомлено, що дане виконавче провадження було знищено у зв'язку із закінченням терміну зберігання виконавчих проваджень. Наказом № 2274/5 від 25.12.2008 Міністерства юстиції України було затверджено «Порядок роботи з документами в органах державної виконавчої служби», де зазначено наступне: 8.19. Завершені виконавчі провадження в архів органу юстиції не передаються і підлягають, знищенню відповідно до цього Порядку після закінчення строків зберігання. 9.10. Завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 1 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. 9.14. Копія відповідного розпорядчого документа керівника органу державної виконавчої служби щодо призначення складу комісії та акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення вміщуються в номенклатурну справу "Документи щодо знищення виконавчих проваджень". Зазначені документи підлягають оперативному зберіганню в межах установленого строку в органах державної виконавчої служби, після чого передаються в архів органу юстиції для організації їх подальшого знищення. Таким чином, після закінчення строку на зберігання завершеного виконавчого провадження, його знищують в порядку чинного законодавства України. Статтею 50 ЗУ «Про виконавче провадження» визначені наслідки завершення виконавчого провадження, а саме: У разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до СУДУ або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно З огляду на це, після закінчення виконавчого провадження, державний виконавець повинен зняти, арешти та інші обмеження, які накладалися на майно впродовж виконання виконавчих дій. Відповідно до відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (дата формування 21.04.2015 року), на все нерухоме майно, яке належить Позивачу накладено арешт на підставі постанови державного виконавця Перчика О.В. за виконавчим провадженням № В-8/896. Таким чином стає зрозуміло, що під час закінчення виконавчого провадження, державний виконавець не виконав покладених на нього законом обовязків та не зняв арешт з майна позивача, чим грубо порушив її права та законні інтереси. Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої етапі З, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією га законом. Ураховуючи, що згідно зі статтею 92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії. які не суперечать закону. Статтею 391 ЦК України зазначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Outcome: approved