Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 28 травня 2019 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом, в якому просить визнати за ним право оренди земельної ділянки площею 7,3061 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] ; право оренди земельної ділянки площею 13,5270 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] ; право оренди земельної ділянки площею 17,2056 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] ; право оренди земельної ділянки площею 13,6964 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] . Даний позов обґрунтовано наступним. Між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) з одного боку та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) (орендарем) - з іншого, укладено договори оренди землі, зокрема: Договір оренди землі 1-81, виданий 08.07.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27335420 від 21.12.2015, вид речового права-право оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії 7 років, земельна ділянка площею 7,3061 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER] ; Договір оренди землі 1-88 від 08.07.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27335080 від 21.12.2015, вид речового права-право оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії 7 років, з правом пролонгації, земельна ділянка площею 13,5270 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER] ; Договір оренди землі 1-79, виданий 08.07.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27341601 від 22.12.2015, вид речового права-право оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії 7 років, з правом пролонгації, земельна ділянка площею 17,2056 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER] ; Договір оренди землі 1-77, виданий 08.07.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27360956 від 22.12.2015, вид речового права-право оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії 7 років, з правом пролонгації, земельна ділянка площею 13,6964 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , відповідно до яких орендодавець відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13.05.2015 № 2-1644/15-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду», надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. В оренду було передано чотири земельні ділянки загальними площами 9,0000 га, 17,2056 га рілля, 13,5270 га, 7,3061 га. Договори укладені на 7 років з моменту укладення. Орендарем даних земельних ділянок був [PERSON] - батько позивача, який керував як фізична особа-підприємець. Окрім того, [PERSON] був головою фермерського господарства «АГАТ ПОДІЛЛЯ», приватного підприємства «МІК-АГРО», сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛЕНИЙ КЛИН. [PERSON] -як член сім`ї [PERSON] разом з ним вів господарську діяльність фермерських господарств, чим займається і надалі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 4 травня 2018 року приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу з [PERSON] метою утримання (догляду) та збереження спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] , укладено договір на управління спадщиною. Відповідно до наказу № 24 від 04.05.2018 позивач приступив до обов`язків управителя сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений клин». Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкову справу після смерті [PERSON] заведено. Так, спадкову справу заведено за заявою позивача та заявою сестри позивача-відповідача [PERSON] , яка відмовляється від визнання права на орендовані земельні ділянки на користь позивача. Станом на день звернення до суду [PERSON] -як член сім`ї померлого - [PERSON] продовжує здійснювати господарську діяльність. Також позивач зазначає, що вказаний позов ним поданий як особою, яка разом із особою-орендарем (померлою) використовувала земельні ділянки та має бажання стати орендарем. Такі обставини стали підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. 24 червня 2019 року відповідачем-Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було подано відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому представник Головного управління вказує, що при розгляді позовної заяви [PERSON] покладаються на розсуд суду. В даному відзиві представник пояснює, що 8 липня 2015 року між Головним Управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області, як орендодавцем, та [PERSON] , як орендарем, укладено договори оренди землі № 1-81, 1-88, 1-79, 1-77,на які зареєстровано право оренди у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Зазначені договори укладені строком на 7 років для ведення фермерського господарства. Представник управління звертає увагу на правову позицію Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі за № 6-375цс15, згідно якої за змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря у разі, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців. У випадку їх відмови чи відсутності таких спадкоємців право оренди переходить до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та вищевказаного Закону. Також представник Головного управління зазначає, що відповідно до п.37 договорів оренди право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем, з обов`язковим укладенням договору. Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 30 травня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання у справі призначено на 10-00 годину 27 червня 2019 року. 24 червня 2019 року отримано відзив Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначено про розгляд справи у відсутності їхнього представника. 27 червня 2019 року отримано заяву позивача про слухання справи у його відсутності. 27 червня 2019 року отримано заяву відповідача [PERSON] про розгляд справи у її відсутності. Доводи учасників справи. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Просить розгляд справи проводити в підготовчому засіданні, заперечення на відзив подавати не бажає. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Представник відповідача Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, однак представник Головного управління Тиховський М.О., подав до суду відзив на позовну, в якому зазначив, що просить справу слухати у відсутності їхнього представника, при розгляді справи покладаються на розсуд суду, фактично не заперечуючи проти позовних вимог [PERSON] Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, відзив, оцінивши належність ї достовірність показань сторін по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Відповідно до ст.129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов`язковість рішень суду. Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно ч.3 ст. 3 ЦПК України, провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Відповідно ч.ч. 1,2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст.. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно ч.3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ч.1-4 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно ч.6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно ч.9 ст. 83 ЦПК України, копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до Конституції України усі суб`єкти права власності рівні перед законом (частина четверта статті 13); кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (частини перша, друга статті 41); правовий режим власності визначається виключно законами України (пункт 7 частини першої статті 92). Вирішуючи спір, суд встановив, що між сторонами виникли земельні правовідносини та цивільно-правові відносини. Встановленим судом фактам відповідають земельні правовідносини та цивільно-правові відносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, ЗК України, ЦК України, спеціальним нормативно-правовим актом ЗУ «Про оренду землі». Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1219 ЦК України передбачає перелік прав та обов`язків, що не входять до складу спадщини, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу. Як вбачається з викладеного, право оренди земельної ділянки входити до складу спадщини. У відповідності до вимог ст. 7 Закону України "Про оренду землі" право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України ( 2768-14 ) та цього Закону. Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство є формою підприємницької діяльності громадян, які виявили бажання виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, здійснювати її переробку та реалізацію з метою отримання прибутку на земельних ділянках, наданих їм у власність та/або користування, у тому числі в оренду, для ведення фермерського господарства, товарного сільськогосподарського виробництва, особистого селянського господарства, відповідно до закону. Частиною 5 статті 1 Закону України «Про фермерське господарство» фермерське господарство, зареєстроване як юридична особа, має статус сімейного фермерського господарства, за умови що в його підприємницькій діяльності використовується праця членів такого господарства, якими є виключно члени однієї сім`ї відповідно до статті 3 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного фонду власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом, Цивільним кодексом, Законом України «Про оренду землі», законами України, іншими нормативно правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (ст.7 Закону України «Про оренду землі»). За змістом частини 1 ст. 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців, а в разі їх відмови чи відсутності таких спадкоємців - до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та цього Закону. Судом встановлено, що між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (орендодавець) з одного боку та [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER] ) (орендарем) - з іншого, укладено договори оренди землі, а саме: Договір оренди землі 1-81, виданий 08.07.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27335420 від 21.12.2015, вид речового права-право оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії 7 років, земельна ділянка площею 7,3061 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.68-73); Договір оренди землі 1-88 від 08.07.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27335080 від 21.12.2015, вид речового права-право оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії 7 років, з правом пролонгації, земельна ділянка площею 13,5270 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.58-63); Договір оренди землі 1-79, виданий 08.07.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27341601 від 22.12.2015, вид речового права-право оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 12% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії 7 років, з правом пролонгації, земельна ділянка площею 17,2056 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.78-83); Договір оренди землі 1-77, виданий 08.07.2015, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 27360956 від 22.12.2015, вид речового права-право оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі в розмірі 4% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, строк дії 7 років, з правом пролонгації, земельна ділянка площею 13,6964 га, розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, цільове призначення-для ведення фермерського господарства, кадастровий номер [NUMBER] (а.с.49-53). Відповідно до вищевказаних договорів, орендодавець, відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області від 13.05.2015 № 2-1644/15-15-СГ «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок в оренду», надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельні ділянки сільськогосподарського призначення на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. В оренду було передано чотири земельні ділянки загальними площами 9,0000 га, 17,2056 га рілля, 13,5270 га, 7,3061 га. Договори укладені на 7 років з моменту укладення. Орендарем даних земельних ділянок був [PERSON] -батько позивача, якому відповідно до актів прийому-передачі було передано межові знаки на зберігання. [PERSON] керував як фізична особа-підприємець, будучи головою фермерського господарства «АГАТ ПОДІЛЛЯ», приватного підприємства «МІК-АГРО», сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛЕНИЙ КЛИН». Відповідно до норм ст. 3 Закону України «Про фермерське господарство», членами фермерського господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 14-річного віку, інші члени сім`ї, родичі, які об`єдналися для спільного ведення фермерського господарства, визнають і дотримуються положень установчого документа фермерського господарства. Членами фермерського господарства не можуть бути особи, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом). При створенні фермерського господарства одним із членів сім`ї інші члени сім`ї, а також родичі можуть стати членами цього фермерського господарства після внесення змін до його установчого документа. Для цілей цього Закону до членів сім`ї та родичів голови фермерського господарства відносяться дружина (чоловік), батьки, діти, баба, дід, прабаба, прадід, внуки, правнуки, мачуха, вітчим, падчерка, пасинок, рідні та двоюрідні брати та сестри, дядько, тітка, племінники як голови фермерського господарства, так і його дружини (її чоловіка), а також особи, які перебувають у родинних стосунках першого ступеня споріднення з усіма вищезазначеними членами сім`ї та родичами (батьки такої особи та батьки чоловіка або дружини, її чоловік або дружина, діти як такої особи, так і її чоловіка або дружини, у тому числі усиновлені ними діти). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про фермерське господарство», Землі фермерського господарства можуть складатися із: а) земельної ділянки, що належить на праві власності фермерському господарству як юридичній особі; б) земельних ділянок, що належать громадянам - членам фермерського господарства на праві приватної власності; в) земельної ділянки, що використовується фермерським господарством на умовах оренди. Крім того, відповідно до положень ст. 19 Закону України «Про фермерське господарство», до складу майна фермерського господарства (складеного капіталу) можуть входити: будівлі, споруди, облаштування, матеріальні цінності, цінні папери, продукція, вироблена господарством в результаті господарської діяльності, одержані доходи, інше майно, набуте на підставах, що не заборонені законом, право користування землею, водою та іншими природними ресурсами, будівлями, спорудами, обладнанням, а також інші майнові права (в тому числі на інтелектуальну власність), грошові кошти, які передаються членами фермерського господарства до його складеного капіталу. Як пояснив позивач, він, як член сім`ї [PERSON] , разом з ним вів господарську діяльність фермерських господарств, чим займаюсь і надалі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть. 4 травня 2018 року приватним нотаріусом Ямпільського районного нотаріального округу з [PERSON] Михайловичем метою утримання (догляду) та збереження спадкового майна, що залишилося після смерті [PERSON] , укладено договір на управління спадщиною (а.с.12). Відповідно до наказу № 24 від 04.05.2018 [PERSON] приступив до обов`язків управителя сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Зелений клин» (а.с.13). Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкову справу після смерті [PERSON] заведено (а.с.14). Як пояснив позивач, спадкову справу заведено за його заявою та заявою сестри-відповідача, яка відмовляється від визнання права на орендовані земельні ділянки на його користь. Також позивач пояснював, що він продовжує здійснювати господарську діяльність. Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Фермерського господарства «АГАТ ПОДІЛЛЯ» керівником є [PERSON] (а.с.8). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Приватного господарства «МІК-АГРО» керівником є [PERSON] (а.с.9). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань «Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «ЗЕЛЕНИЙ КЛИН» керівником є [PERSON] (а.с.10). З поданого позову [PERSON] вбачається, що вказаний позов поданий як особою, яка разом із особою-орендарем (померлою) використовувала земельні ділянки та має бажання стати орендарем. Дані обставини стали підставою для позивача звернутися до суду з даним позовом. Заявленим фактам відповідають земельні правовідносини та цивільно-правові відносини, які регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, ЗК України, ЦК України, спеціальним нормативно-правовим актом ЗУ «Про оренду землі». Право оренди земельної ділянки входити до складу спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі за № 6-375цс15, за змістом частини першої статті 7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи - орендаря у разі, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців. У випадку їх відмови чи відсутності таких спадкоємців право оренди переходить до осіб, які використовували цю земельну ділянку разом з орендарем і виявили бажання стати орендарями в разі, якщо це не суперечить вимогам Земельного кодексу України та вищевказаного Закону. Відповідно до п.37 договорів оренди право на орендовану земельну ділянку у разі смерті фізичної особи-орендаря, засудження або обмеження її дієздатності за рішенням суду переходить до спадкоємців або інших осіб, які використовують цю земельну ділянку разом з орендарем, з обов`язковим укладенням договору. Частиною 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Отже, позивач [PERSON] , як спадкодавець [PERSON] , у визначений законом спосіб набув право оренди земельних ділянок. Оскільки батько позивача - [PERSON] мав право на користування земельними ділянками, то і його син [PERSON] в порядку спадкування за законом після його смерті вправі порушувати питання про успадкування права на користування земельними ділянками. Висновки суду за результатом розгляду справи. Згідно ст. 206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судових розгляд. Відповідно до п. 24 ч.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясовування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За наведених обставин, враховуючи, що позивачем доведено, що він є спадкоємцем за законом після смерті свого батька [PERSON] і вступив в управління спадковим майном, [PERSON] , як спадкодавець, у визначений законом спосіб набув право оренди земельної ділянки площею 7,3061 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] , земельної ділянки площею 13,5270 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] , земельної ділянки площею 17,2056 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] , земельної ділянки площею 13,6964 га, що розташована на території Рожнятівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер [NUMBER] , [PERSON] мав право на користування вищевказаними земельними ділянками, тому і позивач Калинчук в порядку спадкування за законом після його смерті вправі порушувати питання про успадкування права на користування даними земельними ділянками, право [PERSON] на оформлення спадкових прав користування земельними ділянками, які перебували в оренді померлого [PERSON] порушено, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що право [PERSON] підлягає судовому захисту, а відтак позов останнього підлягає до задоволення. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень (а.с.1), а тому враховуючи вимоги ч.1 ст. 142 ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 384,20 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved