Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

В червні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягнення аліментів на її утримання. Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що з квітня 2019 року відповідачка [PERSON] залишила свою малолітню доньку [PERSON] з позивачкою і виїхала за невідомою адресою, пізніше її було оголошено в розшук. Розпорядженням голови Ружинської райдержадміністрації Житомирської області №102 від 10.06.2019р. [PERSON] було надано статус дитини позбавленої батьківського піклування . Розпорядженням голови Ружинської районної державної адміністрації Житомирської області №103 від 13.06.2019 року позивачку призначено опікуном малолітньої [PERSON] . Таким чином з квітня 2019 року і до сьогоднішнього дня малолітня дитина, онучка позивачки [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її повному утриманні і вихованні. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові. Та пояснила, що мати дитини [PERSON] , відповідачка [PERSON] протягом тривалого часу свідомо не піклується про фізичний та духовний розвиток своєї доньки [PERSON] , не надає коштів для утримання доньки. Відповідачка фактично зовсім не цікавиться ні станом здоров`я, ні матеріальним забезпеченням своєї дитини. Також позивачка є опікуном старшого сина відповідачки [PERSON] , [INFO] , відносно якого відповідачка позбавлена батьківських прав. Місце знаходження відповідачки невідомо. Одного разу лише приїздила в с.Прибержне за документами, тоді малолітній [PERSON] був один рік. В подальшому в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачка в судове засідання не з`явилась про час та дату розгляду справи повідомлена належним чином , шляхом розміщення оголошення про слухання справи на офіційному веб-сайті Судової влади України. Відзив на позов суду не надала. Судом ухвалено провести заочний розгляд справи. Представник органу опіки та піклування Ружинської РДА Житомирської області Мартинюк І.П. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та пояснила, що [PERSON] звернулась до них із зайвою щодо надання висновку про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно своєї доньки [PERSON] , яку відповідачка покинула та з квітня 2019 року місцезнаходження її невідоме, а діти перебувають на повному утриманні та вихованні бабусі [PERSON] , а тому доцільно позбавити [PERSON] батьківських прав та стягнути з неї аліменти. В подальшому в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків дослідивши письмові докази по справі, встановив наступне. Судом встановлено, що, [PERSON] є матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 21.05.2018 року Виконавчим комітетом Прибережнянської сільської ради Ружинського району Житомирської області (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження серії І-ТП виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ружинського районного управління юстиції Житомирської області, матір`ю відповідачки [PERSON] є позивача [PERSON] (а.с.8). Згідно довідки Прибережненської сільської ради Ружинського району Житомирської області за №140 від 03.06.2020 року вбачається, що до складу сім`ї [PERSON] , за адресою [ADDRESS] входять: [PERSON] , [PERSON] (діти під опікою) (а.с.9). Відповідно довідки Прибережненської сільської ради Ружинського району Житомирської області за №139 від 03.06.2020 року вбачається, що [PERSON] , [INFO] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Але більше року не проживає разом з дітьми [PERSON] , та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до акту обстеження матеріально - побутових умов проживання [PERSON] , яка проживає за адресою [ADDRESS] від 02.06.2020 року, визначено, що санітарно-гігієнічний стан помешкання задовільний. [PERSON] сама займається вихованням внучки [PERSON] , яку відповідачка [PERSON] в квітні 2019 року покинула і по сьогоднішній день не з`являється. Умови проживання в даній сім`ї задовільні (а.с.11). Відповідно розпоряджень Ружинської районної державної адміністрації від 10.06.2019 року, та 13.06.2020 року про надання статусу дитини, позбавленої батьківського піклування, та встановлення опіки над дитиною позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , 27.04.2018 року надано статус дитни позбавленої батьківського піклування, та призначено її опікуном, бабусю [PERSON] (а.с.12-13). Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 09.09.2014 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, [PERSON] , [INFO] (а.с.14-17). Згідно висновку органу опіки та піклування Ружинської РДА Житомирської області про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно її малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] орган опіки і піклування райдержадміністрації вважає за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав відносно її малолітньої дитини у зв`язку з невиконанням нею батьківських прав та обов`язків (а.с.62). Допитані в якості свідків [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що проживають по сусідству із позивачкою, знають її як порядну людину, та гарну господиню, яка сама виховує двох малолітніх дітей своєї дочки [PERSON] , змушена була звільнитися з роботи, так як [PERSON] є дуже ще маленькою. Вони всіляко по сусідськи намагаються допомогти позивачці. З квітня 2019 року і до сьогоднішнього дня місце знаходження позивачки невідоме. Пам`ятають, що якось в квітні 2018 року позивачці зателефонували, щоб вона поїхала забрала з пологового будинку м.Херсона чи Миколаїва свою дочку з онучкою. [PERSON] поїхала і забрала їх до себе в с.Прибережне. Майже рік [PERSON] була коло матері і дітей, але ніде не працювала, були випадки, що коли позивачка з онуком [PERSON] була на лікуванні то вона не займалася вихованням малолітньої [PERSON] , зловживала спиртними напоями. А потім взагалі поїхала. Приїздила якось одного разу за документами, забрала їх, привезла [PERSON] ляльку. Позивачки на той час не було в дома. Відповідно до ч. 1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним. Згідно з п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. №3 " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" (далі - Постанова ВСУ) ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п. 15 вказаної Постанови ВСУ позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27.02.1991р. №789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Конвенцією про права дитини визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розумінні. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 3). Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (ст. 9). Держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. З пояснень, позивачки, свідків та досліджених доказів, стверджується свідоме нехтування відповідачкою своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] та ухилення нею від її виховання, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, дозвілля. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої доньки . Відповідачка [PERSON] на думку суду не може позитивно впливати на виховання та розвиток дитини, оскільки свідомо самоусунулася від прийняття участі в її житті не спілкується з нею, зв`язків не підтримує, не цікавиться її вихованням та навчанням, не надає матеріальної допомоги на утримання. Ці обставини свідчать про невиконання відповідачкою батьківських обов`язків, закріплених частинами 1-3 статті 150 Сімейного кодексу України. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що відповідачка виконує свої обов`язки щодо виховання дитини або які б свідчили про поважність причин невиконання нею своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої доньки. Оцінюючи викладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав, суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на утримання дітей. Враховуючи дані положення законодавства, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки аліменти. З відповідачки на користь держави, підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст.ст.150, 164, 166, 167, 180-183 Сімейного кодексу України, постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року

Outcome: approved