Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. У своєму позові позивач вказала, що 17.04.1996 року вона з відповідачем уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Кандибинської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області. На момент подачі позову в Новоодеському районному суді Миколаївської області перебуває справа про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем. Зазначила, що під час перебування у шлюбі, за рахунок спільних коштів купили житловий будинок з усіма господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а також набули права спільної сумісної власності земельну ділянку призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2023 га кадастровий номер 48248832002:04:004:0003. Тому посилаючись на викладене [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частку зазначених житлового будинку та земельної ділянки, а також стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В свою чергу відповідачем було подано до суду відзив на позовну заяву, в якому останній вказав, що нерухоме майно за адресою: [ADDRESS] було придбано за його власні кошти, а саме будинок був обміняний на транспортний засіб ВАЗ 21011 у 1997 році . Транспортний засіб ВАЗ 21011 він набув до шлюбу, а саме у 1992 році, тоді як з позивачкою вони одружилися в 1996 році. Також відповідач заперечував проти розподілу земельної ділянки так як позивачем не надано грошової оцінки на дану земельну ділянку, а також заперечував проти грошової оцінки нерухомого майна, а саме будинку, так як позивачем не надано грошової оцінки майна. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав в ньому викладених, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві. Просив відмовити позивачу в заоволенні позову. Вивчивши доводи позову і матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. З 17.04.1996 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого виконкомом Кандибинської сільської ради ново одеського району Миколаївської області 17.04.1996 року. Згідно копії договору купівлі-продажу житлового будинку серія ААЕ № 567677, посвідченого державним нотаріусом Новоодеської державної нотаріальної контори Миколаївської області 18.03.1997 року та зареєстрованого в реєстрі за № 633, [PERSON] придбав у [PERSON] цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудженнями що знаходиться в [ADDRESS] . З копії державного акту на право власності на земельну ділянку, виданого 03.03.2010 року Відділом Держкомзему у Новоодеському районі Миколаївської області встановлено, що у власності [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 0,2023 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована за адресою: [ADDRESS] . Задовольнивши клопотання позивача та її представника судом було здійснено виклик в судове засідання свідків, які пояснили суду наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що позивач та відповідач 23 року тому придбали спірний будинок. В будинку все робили наймані працівники. Будинок купили разом. [PERSON] заробляв кошти, а [PERSON] перебувала у декретній відпустці. Відповідач працював у совгоспі "Садовий". У [PERSON] був автомобіль, який він обміняв на будинок. Свідок [PERSON] пояснив, що він з відповідачем обміняли будинок на автомобіль (ВАЗ 21011 червоного кольору). Коли [PERSON] одружився він не пам`ятає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. ЇЇ брат придбав автомобіль до шлюбу з позивачкою, обміняв його на будинок вже під час шлюбу. На той час [PERSON] перебувала у відпустці по догляду за дитиною. Свідок [PERSON] пояснив, що він є братом відповідача. В 1992 році [PERSON] пригнав з Німеччини автомобіль та вони разом реєстрували його в МРЕВ. Зі слів відповідача йому відомо, що автомобіль він обміняв на будинок. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сестрою відповідача. Після одруження [PERSON] та [PERSON] проживали разом із батьками. Потім обміняли спірний будинок на автомобіль, який її брат пригнав з-за кордону в 1990 році. [PERSON] увесь час працював. Подружжя постійно проживало разом. Статтею 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п.п. 22-24 зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та ст. 372 ЦК (435-15). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Постановою Верховного Суду України від 07.12.2016 року по справі № 6-1568цс16 було роз`яснено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, того, що спірний будинок, згідно договору купівлі-продажу, а відтак і земельна ділянка, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , придбані відповідачем, під час шлюбу з позивачем, не шляхом обміну автомобіля, а за 2715 гривень, які суд вважає спільними коштами подружжя, оскільки протилежне не доведено, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі. У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, а відтак з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768,40 грн., сплачений при подачі позову.

Outcome: approved