Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

В вересні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом, посилаючись на те, останній, зареєстрований в належній їй квартирі №46 будинку по вул.Молодіжна,7 у м.Хмельницькому, проте більше року там не проживає. В судове засідання сторони не зявилися, представник позивача [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутності з зазначенням згоди на заочний розгляд справи. Причина неявки відповідача суду невідома, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, тому відповідно до вимог ст.ст.169 ч.4, 224 ЦПК України суд проводить заочний розгляд справи. Представник Хмельницького міського відділу Управління Державної міграційної служби України в Хмельницькій області не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №46 в будинку по вул.Молодіжна,7 у м.Хмельницькому відповідно до договору купівлі-продажу квартири, укладеного 12.04.2005 року. З 14.10.1989 року у вказаній квартирі зареєстрований брат [PERSON] - [PERSON], який був зареєстрований за згоди попереднього власника квартири [PERSON] але з травня 2014 року в квартирі не проживає в звязку з переїздом в інше, невідоме місце проживання. Вказані обставини підтверджуються: актами мешканців будинку № 7 по вул.Молодіжна у м.Хмельницькому від 17.07.2015 року та 27.08.2015 року; договором купівлі-продажу квартири від 12.04.2005 року; довідкою про склад сімї від 02.04.2015 року. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч ці порушення можуть і не бути поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16,\~386,\~391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст.\~379,\~382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені\~ст. 383 ЦК України\~та\~ст. 150 ЖК України, передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст.\~156 ЖК України\~з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку, права власності на цей будинок, а відтак - припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Отже, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника. Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири), на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст.\~810,814 ЦК України. Частина 4\~ст. 156 ЖК України\~передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок цього ж власника, тобто при незмінності власника майна. Зазначені висновки не суперечать нормам\~ст. 47 Конституції України,\~ст. 9 ЖК України,\~ст. 311 ЦК України, враховуючи, що право на житло (користування ним, усунення перешкод у користуванні ним) підлягає захисту лише у випадку порушення прав особи. Таким чином, з припиненням права власності особи на жиле приміщення, члени його сім'ї також втрачають право користування цим приміщенням і підлягають виселенню за позовом нового власника. Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, право відповідача на користування квартирою трансформувалось в найм, оскільки після відчуження квартири попереднім власником- Шелегей І.Д., за змістом позовної заяви, він продовжував проживати в квартирі ще понад девять років. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Виходячи зі змісту норм ст. ст.71,72 ЖК Українита роз'яснень, які містяться у п. 10постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. В судовому засіданні не встановлено поважних причин відсутності відповідача в спірній квартирі понад шість місяців, тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням). Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved