Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Позов мотивований тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15.06.2015 р. розірвано. Під час шлюбу у них [INFO] народилась дочка - [PERSON] . Вказуючи, що дочка проживає разом із нею, відповідач майже 6 років не цікавиться її життям, не відвідує її, не займається вихованням, питання щодо стягнення аліментів вирішено рішенням суду, на даний час вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який бажає удочерити дитину, позивач просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо дитини, оскільки відповідач самоусунувся від виховання дочки. У судове засідання позивач не з`явилася, подала заяву, в якій вказує, що не заперечує проти заочного розгляду справи, просить позов задовольнити та розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи в контексті положень ч.8 ст.128 ЦПК України був належним чином повідомлений, що підтверджується відміткою на конверті про його відсутність за місцем проживання, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подавав, у зв`язку із чим, враховуючи згоду позивача, суд проводить заочний розгляд справи (в порядку, встановленому ст.280 ЦПК). Крім того, відповідач повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи також шляхом опублікування оголошення на вебсайті судової влади. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить розглядати справу за відсутності представника органу опіки та піклування. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв`язку з неявкою всіх учасників справи (ч.2 ст.247 ЦПК). Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задоволити з таких підстав. Звертаючись до суду із позовом, позивач, як на підставу своїх вимог, посилалася на положення п.2 ч.1 ст.164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ст. 12 Закон України «Про охорону дитинства»). Згідно з ст. 15 вказаного Закону батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини за умови винної поведінки батьків, свідомого й умисного нехтування ними своїми обов`язками. За змістом наведених норм права предметом доказування у справах про позбавлення батьківських прав є наявність однієї із підстав або декількох підстав, передбачених ч.1 ст. 164 СК України, - у розглядуваному випадку наявності факту ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків, яке може проявлятися у вищенаведених діях і бездіяльності по відношенню до дітей. Судом встановлено, що між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , 30.06.2009 р. у відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області зареєструвано шлюб. Після реєстрації шлюбу чоловіку і дружині присвоєно прізвище " [PERSON] " (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 30.12.2009 р., виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області [PERSON] народилась [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). Згідно з рішенням Ковельського міськрайонного суду від 15.06.2015 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 30.06.2009 р. розірвано (а.с. 15). Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16.05.2016 р., яке набрало законної сили, ухвалено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 05.05.2016 р. (а.с. 17). Відповідно до Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові) від 04.03.2021 р., 07.12.2018 р. [PERSON] , змінив прізвище на «[PERSON] » (а.с. 16). 03.03.2020 р. [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] і після одруження взяла прізвище чоловіка [PERSON] (а.с. 18). Дитина навчається у 5 -А класі НВК «ЗОШ І-ІІІ ст. - ДНЗ» с. Вербка та проживає разом із позивачем, яка й займається вихованням (а.с. 22-23). Відповідач не цікавиться життям дочки, її станом здоров`я, не спілкується з нею, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, у навчальний заклад не навідується (а.с. 19-21, 23). Відповідно до наданої позивачем нотаріально засвідченої заяви від 12.07.2021 р. відповідач не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо дочки [PERSON] (а.с. 44-45). Аналіз наведених обставин в їх сукупності дає підстави для висновку, що відповідач фактично свідомо й умисно ухилився та самоусунувся від виховання доньки та виконання батьківських обов`язків. За змістом ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 17.05.2021 р. доцільно позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки. Суд погоджується із наявним у матеріалах справи висновком органу опіки та піклування. Факт неявки у судове засідання відповідача, суд розцінює як небажання останнього відстоювати і захищати свої батьківські права щодо дитини та незацікавленість у відновленні й утриманні родинних стосунків з нею. Системний аналіз наведених вище обставин справи дає підстави для висновку про доведеність у даному випадку факту умисного і свідомого ухилення відповідачем від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та передбачених п.2 ч.1 ст.164 СК України правових підстав для застосування крайнього заходу впливу позбавлення батьківських прав щодо дитини, оскільки відповідач не приймає участі у вихованні, утриманні, фізичному, психічному, соціальному та духовному розвитку дитини, не піклується про її зростання в сімейному оточенні в атмосфері миру, гідності, взаємоповаги та любові, що в сукупності створює негативний вплив на дитину і призводить до шкідливих наслідків для її психіки та духовного розвитку. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 р., як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст.9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Також, ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. За таких обставин справи та відповідно до вищенаведених норм права, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини, а також враховуючи характер спірних правовідносин, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для задоволення позову та позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки у зв`язку з умисним ухиленням від виконання батьківських обов`язків по її вихованню та свідомим нехтуванням своїми обов`язками. Будь-яких належних, допустимих і беззаперечних доказів на спростування вищевказаного в матеріалах справи немає. Крім цього, у розглядуваному випадку втручання у гарантоване відповідачу ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод право на повагу до його сімейного життя здійснено згідно із законом, таке втручання не суперечить законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції. У відповідності до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908 грн. На підставі викладеного, ст.ст. 7, 19, 164, 165 СК України та

Outcome: approved