Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 18 квітня 1995 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому зареєструвала шлюб з відповідачем, про що зроблено запис за №394. В шлюбі народився син - [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу стало те, що спільне життя між сторонами не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, часті сварки. Подружні відносини припинилися, з січня 2015 року сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. За наведених обставин просить шлюб розірвати. Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 26.06.2015 вжито заходи до примирення подружжя: сторонам надано строк для примирення - один місяць та зупинено провадження у справі. Сторони не примирилися, а тому 25.08.2015 відновлено провадження у даній справі. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав, наведених в позовній заяві. Позивач додатково суду пояснила, що з січня 2015 року та до цього часу з відповідачем спільно не проживають, просила шлюб розірвати, сина [PERSON] залишити проживати з нею, залишити за нею отримане у шлюбі прізвище "[PERSON]" та стягнути з відповідача судові витрати по справі. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Не заперечував щодо розірвання шлюбу та не заперечував, щоб неповнолітнього сина залишити проживати з матір'ю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 18 квітня 1995 року (а.с. 3) сторони зареєстрували шлюб 18 квітня 1995 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому, про що зроблено запис за №394. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про його народження, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 6). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. За приписами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Судом встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально. Збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, а після реєстрації розірвання шлюбу залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Ч 2 ст. 29 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Таким чином, місце проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], повинно визначатися не рішенням суду про розірвання шлюбу між батьками, а неповнолітнім самостійно. На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ч. 2 ст. 29 ЦК України, ст.ст. 104, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved