Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-16 00:00:00

Заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі державного комітету лісового господарства України, Данилівського дослідного державного лісгоспу УкрНДІЛГА звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт серії ЯК №594627 на право власності на земельну ділянку, площею 0,2500га, що розташована за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON]; визнати недійсним запис № 011069300098; витребувати з незаконного володіння [PERSON] указану вище земельну ділянку посилаючись на те, що прокуратурою Дергачівського району Харківської області проведено перевірку дотримання вимог земельного законодавства під час відведення земельних ділянок, розташованих у с.Лісне Дергачівського району, за результатами якої винесено постанову про порушення кримінальної справи за фактом перевищення службових повноважень та підроблення службовими особами Черкасько-Лозівської сільської ради, зокрема, рішення L сесії V скликання від 02.10.2009 року, яким передано [PERSON] у приватну власність земельну ділянку площею 0,2500га. Цивільно-правові наслідки дій Черкасько-Лозівського сільського голови полягають у видачі [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку, за відсутності такого права. Так, у державному акті на право власності на земельну ділянку, підставою для видачі [PERSON] зазначено рішення L сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради від 02.10.2009 року. З огляду на відсутність прийнятого у встановленому порядку рішення компетентного органу про передачу земельної ділянки у власність відповідне право [PERSON], в силу ст. 116 ЗК України, не набуте. Відсутність у [PERSON] права власності на спірну земельну ділянку зумовлює необхідність визнання недійсним запису про державну реєстрацію даного державного акту. Представник прокуратури Дергачівського району Харківської області позовні вимоги підтримав та надав Вирок Жовтневого районного суду м. Харкова від 05.06.2013 року, який набрав законної сили, яким встановлено факт підроблення Черкасько-Лозівським сільським головою вищевказаного рішення. Представник державного агентства лісових ресурсів України в судове засідання не з'явився, просить справу розглядати без участі представника, про що надана відповідна заява, з якої також вбачається, що позовні вимоги просять задовольнити в повному обсязі (а.с.49). Представник Данилівського дослідного державного лісгоспу УкрНДІЛГА в судове засідання не з'явився, просить справу розглядати без участі представника, позов підтримує, про що надана відповідна заява (а.с.48). Представник третьої особи відділу Держземагенства в Дергачівському районі Харківської області в судове засідання не з'явився, надавши письмові пояснення (а.с.43-44), в яких просить справу розглядати без представника, позовні вимоги підтримує. Представник третьої особи Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч.3 ст. 35 ЦПК України повідомлення про згоду на участь у справі до суду не надано, тому справа розглядається без участі представника третьої особи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, однак, поштова кореспонденція неодноразово повернута до суду за закінченням терміну зберігання. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши наявні у справі докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Рішенням від 02 жовтня 2009 року L сесії V скликання Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,2500га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті. На підставі зазначеного вище рішення [PERSON] видано державний акт серії ЯК №594627 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500га, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Стаття 13 Конституції України передбачає, що земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до ст. ст. 142-145 Конституції України до матеріальної основи органів місцевого самоврядування належить, зокрема, земля, управління якою здійснюють територіальні громади через органи місцевого самоврядування в межах їх повноважень шляхом прийняття рішень. Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Виходячи з норм ст. 116 ЗК України рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 3 матеріалів справи вбачається, що прокуратурою Харківської області проведено перевірку додержання вимог земельного законодавства при прийнятті рішень органом державної виконавчої влади, за результатами якої встановлено, що [PERSON] незаконно та протиправно набула право власності на земельну ділянку площею 0,2500га, що розташована за адресою: [ADDRESS], оскільки Черкасько-Лозівською сільською радою Дергачівського району Харківської області 02.10.2009 року на L сесії V скликання питання щодо передачі відповідачу у приватну власність земельної ділянки не вирішувалося. Рішення щодо передачі відповідачу у приватну власність цієї земельної ділянки сільською радою не приймалося, на підтвердження чого надана копія протоколу 50 сесії Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області (а.с.22-36). Зазначені обставини встановлені також вироком Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 червня 2013 року, яким засуджено [PERSON] за ст.ст.365 ч.2, 366 ч.2 КК України. Вказаний вирок набрав законної сили. А саме, вказаним вироком суду встановлено факт відсутності рішення Черкасько-Лозівської сільської ради, яким спірна земельна ділянка була надана [PERSON], оскільки рішення L сесії V скликання від 02.10.2009 року Черкасько-Лозівської сільської ради, є підробленим. Так, ст. ст. 26, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування з Україні», ст. 12. п. 12 розділу X ЗК України передбачено, що виключно на засіданнях ради приймаються рішення про передачу земельних ділянок комунальної власності у власність громадян відповідно до ЗК України. Частиною 4 статті 61 ЦПК України передбачено, що вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до довідки Данилівського дослідного держлісгоспу УкрНДІЛГА від 21.09.2011 року земельні ділянки по пров. Кленовий на території Черкасько-Лозівської сільської ради, згідно матеріалів лісовпорядкування відносяться до лісового фонду Данилівського дослідного держлісгоспу (а.с.37). Суд також враховує, що відповідач [PERSON] не отримувала в законному порядку спірну земельну ділянку, відповідного рішення сільської ради з приводу вказаного питання не виносилося. Згідно п. б) ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної та комунальної власності. Статтею 12 ЗК України визначено повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст, до яких належать, зокрема, розпорядження землями територіальних громад, підготовка висновків щодо вилучення (викупу) та надання земельних ділянок відповідно до цього Кодексу, інформування населення щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок та інші. Відповідно до п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власності, та земель, зазначених в абзаці, третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Видача державного акта на право власності на земельну ділянку без визначеної законом (ч. 1 ст. 136 ЗК України) підстави є неправомірною, а державний акт, виданий з порушеннями вимог ст. ст. 116,118 ЗК України - недійсним. Необхідність визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку у випадку встановлення судом, що рішення про передачу земельної ділянки у власність сільською радою не приймалося, випливає зі змісту ч.2 ст. 152 ЗК України та правової позиції Верховного Суду України (постанова від 26 вересня 2011 року № 6-34 цс11, постанова від 20.02.2012 №6-78 цс-11), що згідно з частиною другою статті 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.18 постанови від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» такими є правочини, що посягають на економічні інтереси держави, зокрема: правочини, спрямовані на незаконне володіння, користування об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За зміст ост. 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, не з її волі, оскільки компетентним органом у встановленому законом порядку рішення про передачу земельної ділянки не приймалося. Необхідність витребування спірної земельної ділянки з чужого незаконного володіння із застосуванням положень статей 387, 388 ЦК України у випадку встановлення судом, що земельна ділянка у встановленому законом порядку не надавалася, рішення сільської ради, зазначене в державному акті на право власності - підроблене, визначене правовою позицією Верховного суду України (постанова від 26.09.2011 №6-34 цс-11). Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Як роз'яснено ч.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). В зв'язку з наведеним позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved