Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

В вересні 2016 року позивачка звернулася до суду із позовом, в якому просить визначити порядок користування квартирою, яка знаходиться у спільній частковій власності її та відповідача по 4\\6 частки та 2\\6 часток відповідно . Справа передана до провадження судді Гуденко О.А. 13 лютого 2017 року. У судове засідання позивач не з'явилася, направила свого представника, який вимоги позову підтримав. Представник позивача просив про задоволення позову, зазначивши, що протягом 2014 року відповідач неодноразово звертався до позивачки, яка є його рідною бабусею, з вимогою виділити йому в натурі належну частку квартири, а також усунути йому перешкоди у користуванні власністю - шляхом надання вільного доступу до приміщень квартири стороннім особам для її огляду та оцінки з метою продажу. Отже необхідно визначити порядок користування кімнатами квартири, щоб уникнути в подальшому спірних та конфліктних ситуацій як з самим відповідачем, так і з новими власниками його частки. Відповідач в судовому засіданні вимоги позову не визнав. Суду пояснив, що спірна квартира є спадковим майном, в квартирі він спільно з позивачкою не проживав та нею не користувався та не має наміру проживати в цій квартирі . Вважає вимоги позову необгрунтованими, оскільки по-перше, позивачка попередньо до нього не зверталася за досягненням будь-яких добровільних домовленостей . По-друге, ніяким чином він не порушував її право на належне та вільне користування квартирою та розпорядження нею, отже її вимоги нічим не обгрунтовані. Вважає, що задоволення позову призведе до втручання держави у право приватної власності, а також примусить його користуватися квартирою, якою користуватися він не бажає на теперішній час. А також наявне рішення суду про задоволення позову зашкодить його діловій репутації щодо порушення ним прав позивача, що не відповідає дійсності. Вивчивши доводи позову та матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, квартира [ADDRESS] належить на праві спільної часткової власності 4\\6 частки позивачеві, і 2\\6 частки відповідачеві на підставі Свідоцтв про право на спадщину за законом. Як слідує із матеріалів справи, відповідач мешкає та зареєстрований у іншій квартирі [ADDRESS]. Оскільки відповідач не зазначив суду про будь-які інші обставини справи, суд вважає встановленим, що позивач як власник частини квартири має право на користування тим житловим приміщення, про визначення якого заявлені позовні вимоги, а самостійно дійти домовленості з відповідачем не має можливості. Наведене підтверджується листами, які направляв [PERSON] на імя [PERSON] з вимогами припинити порушувати його права та законні інтереси щодо здійснення його прав співвласника квартири, припинити перешкоджати йому у вільному доступі до житла, а також допускати до квартири за його вимогою осіб для огляду, які мають бажання викупити у нього належну йому частку квартири. В листах зазначалося , що в разі незадовлення його вимог, він вимушений буде звертатися до суду з позовом до [PERSON], про усунення перешкод у користуванні належньої йому частки квартири. Також 28 липня 2014 року відповідачем було направлено на адресу позивачки повідомлення "Щодо переважного права купівлі частки у праві спільної часткової власності" - спірної квартири , з посиланням також і на його право на надання йому у володіння та користування відповідної частки майна в натурі. Відповідно до технічного паспорту, загальна площа зазначеної квартири становить 65,9 кв.м., з яких 38,1 кв.м. - це житлова. Квартира складається із трьох житлових кімнат: 1-а кімната площею 17,6 кв.м. , 2-а кімната 9,0 кв.м, та 3-я кімната, площею 11,5 кв.м., кімнати є ізольованими; коридору, площею 12,4 кв.м. , кухні , площею 7,1 кв.м., трьох кладових, ванної, площею 2,6 кв.м., вбиральні, площею 1,4 кв.м. , квартира обладнана балконом 0,9 кв.м. та лоджією 1,5 кв.м. Таким чином, ідеально на частку позивачки припадає 43,93 кв.м. загальної площі, з яких 25,4 кв.м. житлової площі; ідеально на частку відповідача припадає 21,97 кв.м. загальної площі, з яких 12,7 кв.м. житлової площі. . Як пояснили в судовому засіданні сторони, на теперішній час в квартирі проживає лише позивачка, яка є рідною бабусею відповідача, є особою похилого віку. Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-036 від 03.05.2017 року , проведеного судовим експертом РТПП Миколаївської області Лесків С.А. , запропоновано один варіант визначення порядку користування приміщеннями квартири між співвласниками, відповідно до якого в користування [PERSON], слід виділити житлову кімнату № 10, площею 11,5 кв.м. та лоджію, площею 1,5 кв.м., та кладову № 7, площею 0,3 кв.м. ; в користування [PERSON] слід виділити житлову кімнату № 4, площею 17,6 кв.м. , житлову кімнату № 5 , площею 9,0 кв.м., та балкон, площею 0,9 кв.м., та кладову № 6, площею 0,8 кв.м. , а всі інші приміщення залишити в спільному користуванні співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положень ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. У відповідності зі ст. ст. 150, 155 ЖК України, 358 ЦК України, суд дійшов висновку, що вирішуючи питання про встановлення порядку користування спірним житловим приміщенням, слід врахувати наявність наближення відповідності площі кімнат до реальних часток сторін у житловій площі квартири, виділення кожному співвласнику у індивідуальне користування балкону та лоджії, кладових, а також відсутність порядку користування, який фактично склався між сторонами. Тому, поданий позов підлягає задоволенню, слід встановити порядок користування житловим приміщенням зазначеної квартири відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи № 125-036. При цьому суд не може прийняти до уваги заперечення відповідача стосовно безпідставності позовних вимог, оскільки матеріалами справи підтверджується існування конфліктної ситуації між сторонами саме з приводу спільного володіння та користування спірною квартирою , до того ж саме відповідач наголошував на порушення його прав у користуванні квартирою з боку позивача. Крім того, як вбачається з листа, направленого [PERSON] до судового експерта Лесків С.А. - він забороняв входу судового експерта до усього приміщення квартири , посилаючись на свої виключні права власника житла, попереджаючи про можливість звернення до охоронних служб та поліції з метою недопущення незаконного проникнення у квартиру, співвласником якої він є. Отже, таким чином, що він визнав і під час судового засідання, він не мав наміру рахуватися з правами іншого співвласника квартири на той час доступ до житлового приміщення за її власною згодою - заперечуючи право огляду всієї квартири в цілому. Також суд вважає хибним твердження відповідача, що таким чином існує безпідставне втручання держави у повноваження власника , оскільки судовому захисту підлягає дійсне порушене право, а права позивачки при дійсних правовідносинах сторін підлягають судовому захисту. Актом здавання-приймання послуги та квитанцією до прибуткового ордеру від 18.04.2017 року підтверджується оплата позивачкою вартості проведення судової експертизи у розмірі 1800 грн. У відповідності зі ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати в розмірі спалаченого при подачі позову судового збору та витрати на оплату судової експертизи.

Outcome: approved