Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до КС «Ліра» про стягнення суми депозитного вкладу та процентів за безпідставне утримання грошових коштів. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 11.07.2012 року між її матір'ю - [PERSON], правонаступником якої є позивач та КС «Ліра» було укладено договір №109/12 про розміщення коштів у національній валюті, як додаткового пайового внеску, згідно якого вкладник [PERSON] внесла на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 600 000,00 грн. [INFO] Вкладник померла, у зв'язку чим припинилася дія Договору та її членство у спілці відповідача, відтак в останнього відпали будь-які підстави для утримання цих коштів. Протягом життя відповідач повернув Вкладнику певну частину коштів, у зв'язку з чим їх залишок після смерті Вкладника склав 275 000,00 грн. Натомість позивачка, прийнявши спадщину за померлою, стала єдиною її спадкоємицею, яка успадкувала, у тому числі, право на отримання згаданого внеску. Незважаючи на вимогу позивачки повернути їй суму пайового внеску, відповідач коштів не повернув. Крім того, на думку позивача, з відповідача слід стягнути відсотки за користування чужими грошовими коштами, розмір яких на час подання позову до суду складає 2 546,57 гривень. Посилаючись на вказані обставини, а також на норми ст.ст. 525,526,530, 1048, 1058,1060,1212,1214 ЦК України позивач просить суд, стягнути на свою користь з відповідача грошові кошти у повернення депозитного вкладу в сумі 275 000 гривень та проценти за безпідставне утримання таких коштів в сумі 2 546,57 гривень. Представник позивача у судовому засіданні уточнив позовні вимоги , просив суд стягнути з відповідача КС «Ліра» на користь позивача грошові кошти у повернення пайового внеску в сумі 275 000 гривень, проценти за безпідставне утримання таких коштів в сумі 2 546,57 гривень та судові витрати з підстав та мотивів викладених у позові. Представник відповідача в судовому засіданні на початку розгляду справи позов не визнав, однак після розгляду справи по суті у судових дебатах не заперечив проти задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що 11.07.2012 року між [PERSON] , правонаступником якої є позивач [PERSON] та КС «Ліра» було укладено договір №109/12 про розміщення коштів у національній валюті як додаткового пайового внеску, згідно якого [PERSON] внесла на рахунок відповідача грошові кошти в розмірі 600 000,00 грн. у вигляді додаткового пайового внеску, з терміном дії договору до припинення членства вкладника у спілці, що стверджується договором №109/12 від 11.07.2012 року, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 8/ Як встановлено судом, [PERSON] померла [INFO], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 27.05.2013 року /а.с. 10/ Згідно листа-відповіді відповідача від 02.08.13 №124, наданого на запит нотаріуса, слідує, що станом на 03.07.2013 року в КС «Ліра» залишок пайового внеску Вкладника [PERSON] становив 275 000,00 грн. /а.с. 12/ Оскільки Вкладник [PERSON] не залишила заповіту, позивачка, як її спадкоємиця першої черги, звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини за законом. Відповідно, приватним нотаріусом [PERSON] 03.12.2013 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом позивачу [PERSON] за померлою [PERSON] Спадщина на яку видано свідоцтво складається з додаткового пайового внеску в КС «Ліра» розмір якого становить 275 000,00 грн. /а.с. 13/ Будучи спадкоємицею померлої [PERSON], позивачка звернулася до відповідача з заявою від 03.12.13 року, у якій просила, зокрема, невідкладно повернути їй залишок пайового внеску в розмірі 275 000,00 грн. Дана заява отримана адресатом 16.12.2013 року, що підтверджено повідомленням про вручення поштового відправлення. /а.с. 14-15/ Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. За приписами ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За умовами пунктів 4.1. та 5.1. Договору вклад є безстроковим, а сам Договір діє до припинення членства Вкладника у спілці. Частинами 1 і 4 ст.25 ЦК України встановлено, що здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Відтак, суд визнає, що членство Вкладника [PERSON] у спілці відповідача припинилося у момент її смерті, тобто [INFO], а відтак і припинилася дія Договору. Згідно з п.п.6.3.3. Договору відповідач зобов'язаний повернути Вкладнику на її вимогу кошти по закінченню терміну дії даного Договору. Як встановлено судом, письмова вимога позивача, щодо повернення їй , як спадкоємиці померлої , залишку пайового внеску в розмірі 275 000,00 грн., залишена відповідачем без задоволення. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно та обґрунтовано вимагала повернення їй успадкованих грошових коштів, а відповідач безпідставно не повернув їй цих коштів. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи, зобов'язана повернути останній це майно, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Крім того, зобов'язання відповідача по виплаті позивачці вкладу у розмірі 275 000,00 грн. виникло у семиденний строк від дня отримання нею вищезазначеної вимоги позивачки, а саме не пізніше 23 грудня 2013 року, так як пунктом 6.3.3. Договору передбачено зобов'язання повернути пайовий внесок на вимогу Вкладника по закінченню терміну дії цього Договору без встановлення конкретних строків (ст.530 ЦК України). Отже, утримання відповідачем пайового внеску Вкладника після 23 грудня 2013 року суд визнає безпідставним, незаконним і таким, що порушує майнові права позивачки. За приписами ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст.536 вказаного Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Так як між відповідачем та позивачкою чи Вкладником відсутні будь-які договірні відносини щодо безпідставного збереження грошових коштів, у тому числі і щодо розміру процентів за таке збереження, даний розмір повинен би бути встановлений законом або іншим актом цивільного законодавства. Однак, ні закон, ні будь-який інший акт також не встановлюють розмір процентів за збереження чужих грошових коштів, а тому у даному випадку слід керуватися ч.1 ст.8 ЦК України. Згідно з цією нормою Закону, якщо цивільні відносини не врегульовані Цивільним кодексом України, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). В даному випадку подібність цивільних відносин полягає в користуванні коштами. Такі відносини врегульовані параграфом 1 глави 71 ЦК України «Позика» (ст.1046-ст.1053), а тому саме ці правові норми підлягають застосуванню. За приписами ч.1 ст.1048 ЦК України якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначеного розміру процентів за користування та збереження чужих грошових коштів викладена у постанові Верховного Суду України від 24.01.06 року у справі №14/130. Згідно з ст.509 ЦК України за зобов'язанням боржник повинен вчинити на користь кредитора певну дію, у тому числі і сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. В силу ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно п.1 ст.21 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка відповідно до свого статусу приймає вступні та обов'язкові пайові та інші внески від членів спілки, залучає на договірних умовах внески (вклади) своїх членів на депозитні рахунки як у готівковій, так і безготівковій формі. У відповідності до ст.23 цього Закону внески (вклади) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також нарахування на такі кошти та пайові внески плата внески (проценти) належать членам кредитної спілки на праві власності. З наданого позивачкою розрахунку вбачається, що розмір процентів, які повинен сплатити відповідач на користь позивачки за безпідставне утримання належних їй грошових коштів за Договором на день подання позову (13.02.14 року) з розрахунку розміру облікової ставки НБУ - 6,5 % складає 2 546,57 грн. і наданий розрахунок суд визнає обгрунтованим. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача КС «Ліра» на користь [PERSON] згідно договору №109/12 про розміщення коштів у національній валюті, як додаткового пайового внеску від 11.07.2012 року грошових коштів у повернення пайового внеску в сумі 275 000 гривень, проценти за безпідставне утримання таких коштів в сумі 2 546,57 гривень підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До складу судових витрат, відповідно до статті 79 ЦПК України, віднесено витрати на правову допомогу. Згідно норм ст.79 ЦПК України до судових витрат належать зокрема витрати на правову допомогу. За надання правової допомоги адвоката позивач сплатив 5000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 03 від 11.02.2014р. Розмір витрат пов'язаних з правовою допомогою в сумі 5000 гривень , розрахований у відповідності до положень ЗУ "Про граничний розмір компенсацій витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20.12.2011р. та підтверджується крім квитанції про оплату № 03 від 11.02.2014р., договором № 04/с від 11.02.2014 року, розрахунком вартості правової допомоги від 11.02.2014 року. Оскільки позивачу згідно ухвали Ужгородського міськрайонного суду від 18.02.2014 року відстрочено сплату судового збору, судовий збір в розмірі 2 775,47 гривень, підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved