Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

До Краснокутського районного суду Харківської області звернулася [PERSON] з позовною заявою про визнання права на земельну частку ( пай ) згідно сертифікату серії ХР № 0219462 на вид угідь: сіножаті та пасовища, із земель реформованого КСП АФ «Мурафська» Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , яка проживала в с. Мурафа, Краснокутського району, Харківської області. Після її смерті відкрилася спадщина на її майно, до складу якої уввійшло право на земельну частку ( пай ) згідно сертифікатом на право на земельну частку ( пай ) ХР № 0219462. На даний час на підставі сертифікату на право на земельну частку ( пай ) серії ХР № 0219462, виданого на ім`я [PERSON] , останній належать розпайовані пасовище та сіножать. Позивач в нотаріальній конторі отримала свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, однак успадкувати розпайовані пасовище та сіножаті в нотаріальному порядку не має змоги в зв`язку з відсутністю документів на спадкове майно. Оскільки позивач є спадкоємцем першої черги за законом відповідно до ст. 1261 ЦК України, має намір на подальше успадкування майна своєї матері. На даний час позивач виявила намір успадкувати майно, яке залишилось після смерті матері [PERSON] , в зв`язку з чим звернулася до суду з даним позовом, в якому прохає: поновити їй строк звернення до суду з позовом та визнати за нею право на земельні частки ( паї ) на вид угідь: сіножаті та пасовища із земель реформованого КСП АФ «Мурафська» згідно сертифікату серії ХР № 0219462 в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . В судове засідання позивач не з`явилася, однак її представник надала заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та про слухання справи у відсутність представника. Представник відповідача - Качалівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з`явився, однак надав заяву про слухання справи у відсутність представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого 03 січня 2008 року Мурафською сільською радою Краснокутського району Харківської області. Після її смерті відкрилася спадщина на її майно. При житті [PERSON] набула право на земельні частки (паї) згідно сертифікату на право на земельну частку ( пай ) Серії ХР № 0219462, про що свідчить копія відповідь відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.07.2020 №59/145-20. Як вбачається з вищевказаної відповіді Відділу у Краснокутському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 21.07.2020 №59/145-20, то відповідно до протоколу про розподіл земельних ділянок між власникам земельних часток (паїв) по КСП «АФ «Мурафська» Качалівської сільської ради за гр. [PERSON] згідно сертифікату серія ХР № 0219462 визначені земельні ділянки № 623 - пасовище, № 616 - сіножаті; в книзі реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки по КСП «Агрофірма Мурафська» Качалівської сільської ради державні акти на гр. [PERSON] (вид угідь - сіножаті та пасовище) не зареєстровані. Також у відповіді зазначено, що на підставі сертифікату серія ХР №0219462 гр. [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯГ №078576, на земельну ділянку площею 3,5781 га, кадастровий номер 6323581700:04:001:0423. Також, слід зазначити, що організаційні та правові засади виділення власникам земельних часток (паїв) земельних ділянок у натурі (на місцевості) із земель, що належали колективним сільськогосподарським підприємствам (кооперативам, акціонерним товариствам) на праві колективної власності, а також порядок їх обміну регулюється Законом України від 05.06.2003 р. № 899-IV «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (далі - Закон № 899). Як вбачається зі ст.1 Закону №899 право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Відповідно до ст. 3 Закону №899 підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Особи, власники сертифікатів на право на земельну частку (пай), які виявили бажання одержати належну їм земельну частку (пай) в натурі (на місцевості), подають до відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації заяву про виділення їм земельної частки (паю) в натурі (на місцевості). Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). У разі подання заяв про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) більшістю власників земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства відповідна сільська, селищна, міська рада чи районна державна адміністрація приймає рішення про розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Відповідно до ст. 9 Закону № 899 розподіл земельних ділянок у межах одного сільськогосподарського підприємства між власниками земельних часток (паїв), які подали заяви про виділення належних їм земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості), проводиться відповідною сільською, селищною, міською радою за місцем розташування земельних ділянок на зборах власників земельних часток (паїв) згідно з проектом землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства проводиться за згодою не менш як двох третин власників земельних часток (паїв), а за її відсутності - шляхом жеребкування. Результат розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) у межах одного сільськогосподарського підприємства оформляється відповідним протоколом, що підписується власниками земельних часток (паїв), які взяли участь у їх розподілі. До протоколу про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) додаються проект землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв), список осіб, які взяли участь у їх розподілі. Протокол про розподіл земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) затверджується відповідною сільською, селищною, міською радою і є підставою для прийняття рішення щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) та державної реєстрації права власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв). Матеріали щодо розподілу земельних ділянок між власниками земельних часток (паїв) зберігаються у відповідній сільській, селищній, міській раді за місцем проживання більшості власників земельних часток (паїв) та в районному відділі земельних ресурсів. На врегулювання земельного питання з метою забезпечення правильного однакового застосування законодавства при розгляді судами земельних та пов`язаних із земельними відносинами майнових спорів Пленумом ВСУ винесено Постанову «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року, де п.24 зазначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі землі у колективну власність, не може позбавити її права на земельну частку. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Факт, що позивач [PERSON] являється донькою спадкодавці [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження серії [NUMBER] та Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища, копії яких маються в матеріалах справи. Також з матеріалів справи вбачається, що позивач після смерті своєї матері успадкувала в нотаріальному порядку земельну ділянку, про що свідчить свідоцтво про право на спадщину за законом від 01 липня 2008 року, однак успадкувати розпайовані пасовище та сіножаті в нотаріальному порядку не має змоги, в зв`язку з відсутністю документів на майно, про що свідчить постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 21 серпня 2020 року. Інших спадкоємців майна [PERSON] немає, що підтверджується матеріалами спадкової справи №124/2008 року, заведеної після смерті гр. [PERSON] , яка померла [INFO] . Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] , до складу спадкового майна входить право на земельну частку (пай). У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікована Законом України від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Відповідно до п. 6 Постанови №5 Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Крім того, [PERSON] пропустила строк для звернення з позовною заявою до суду і просить його поновити. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що відповідно до ст.127 ЦПК України пропущений строк необхідно поновити, оскільки він пропущений з поважних причин. Окрім цього, відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надала суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що [PERSON] , як спадкоємець після смерті спадкодавці - матері [PERSON] , має законне право на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved