Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

До суду звернулася кредитна спілка «Полтава і полтавці» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. Зазначали, що між кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та [PERSON] 17 листопада 2007 року укладено кредитний договір № 186 згідно п.2.1 якого позивач надав відповідачеві [PERSON] кредитні кошти у розмірі 4 000 грн. із строком повернення - 17 листопада 2009 року. Відповідно до умов вищевказаного договору відповідач взяв на себе зобов'язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки, але взятих на себе зобов'язань не виконав. Строк повернення кредитних коштів 17 листопада 2009 року, але кредитні кошти не повернуті, відсотки за користування не сплачені. Просили стягнути з відповідача заборгованість на користь кредитної спілки «Полтава і полтавці» 15 480, 31 грн., а також стягнути понесені позивачем судові витрати. Представник позивача кредитної спілки «Полтава і полтавці» позов підтримав, просив задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені у позовній заяві. Представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову, з підстав, зазначених у письмових запереченнях. Наполягає на застосуванні до позовних вимог строку позовної давності Відповідач у судове засідання не прибув, про дату розгляду справи повідомлявся. Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі й на умовах, установлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит і виплатити відсотки. Згідно ст.ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором. У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов'язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов'язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором. Судом достовірно встановлено, що 17 листопада 2007 року між сторонами по справі: кредитною спілкою «Полтава і полтавці» та [PERSON] укладено кредитний договір № 186. Банком надано кредитні кошти на строк до 17 листопада 2009 року, включно, у вигляді споживчого кредиту у сумі 4 000 грн. зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,15 % щоденно на суму залишку заборгованості за кредитом. Згідно п. 6.2. Договору при порушенні строків сплати кредиту та (або) відсотків більше ніж на 3 дня - кредитор має право - подвоїти процентну ставку вказану в п 1.4 до моменту повного погашення простроченої заборгованості. У випадку стягнення заборгованості через суд - потроїти процентну ставку, починаючи з останньої дати сплати кредиту. Кредитна спілка виконала зобов'язання перед відповідачем шляхом надання кредитних коштів. Відповідач допустив прострочення виконання зобов'язання щодо сплати грошових коштів. Сума боргу з відсотками за користування кредитом станом на 12 грудня 2013 року становить 15 480,31 грн., згідно розрахунків, наданих позивачем. Щодо доводів представника відповідача щодо того, що потроєння суми розміру відсотків фактично є штрафною санкцією та встановленням відповідачу додаткової відповідальності, що є порушенням вимог ст. 18 Закону України « Про захист прав споживачів» та призводять до дисбалансу прав та обов'язків сторін, то з ними погодитися не можна із наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. За правилами ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Пунктом 3.3. укладеного між сторонами договору передбачено, що обчислення строку надання кредиту, нарахування відсотків по договору здійснюється за фактичне число календарних днів користування кредитом, при цьому відсотки за користування кредитом нараховуються на залишкову суму кредиту починаючи з дня надання кредиту до повного погашення заборгованості за кредитом включно. Пунктом 6.2 кредитного договору передбачено, що при порушенні строків сплати кредиту та (або) відсотків більше ніж на три дні кредитор має право подвоїти процентну ставку вказану в п. 1.4 до моменту повного погашення заборгованості. У випадку стягнення заборгованості через суд - потроїти процентну ставку, починаючи з останньої дати сплати кредиту. Оскільки відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання, з урахуванням вищезазначених положень договору, за період з 17 жовтня 2008 року по 12 грудня 2013 року за кредитним договором утворилася заборгованість по процентам у розмірі 12686,47 грн., які позивачем обраховано виходячи з положень п. 6.2 договору. Зазначений пункт договору судом недійсним не визнавався. Не можна його визнати нікчемним і у відповідності з вимогами ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів». При укладенні договору сторони обумовили саме такий розмір відсотків у випадку стягнення заборгованості в судовому порядку. Жодним чином даний пункт договору не порушує прав та обов'язків сторін у справі. Щодо строків позовної давності, то статтями 256, 257 ЦК України встановлено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки. Згідно ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Статтею 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. У відповідності до ст.259 ЦК України сторони вправі збільшити строк позовної давності. Обов'язок виконати зобов'язання у [PERSON] та, відповідно, у КС «Полтава і полтавці» право вимагати повернення коштів виникло у листопаді 2009 року. Однак, остання сплата заборгованості датована у травні 2013 року. Таким чином, згідно ст.. 264 ЦК України строк позовної давності не минув. Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування позову. На підставі встановлених обставин, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Необхідно стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 186 від 17 листопада 2007 року станом на 12 грудня 2013 року в розмірі 15 480, 31 грн., а саме 2 793, 84 грн.- залишок тіла кредиту, 11 146, 39 грн - заборгованість за відсотками, 1540, 08 грн. нараховані відсотки та у повернення сплачених судових витрат у розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved