Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

В грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - позивач) в особі представника Стародуб І.В. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (далі - відповідач 1), [PERSON] (надалі по тексту відповідач 2), у якому із урахуванням позовних вимог згідно заяви від 10.09.2015 року просив звернути стягнення на предмет іпотеки - нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON], в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк (код ЄДРПОУ 00039019) за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 від 01.06.2007 року в сумі - 547 171 доларів США 29 центів, що еквівалентно - 8 190 754 гривень 27 коп. за курсом Національного банку України станом на 01.12.2014 року. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовав тим, що 01.06.2007 року між позивачем та третьою особою - [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 від 01.06.2007 року. За яким останній отримав у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі - 365 400 доларів США під - 13 % річних до 31.05.2017 року. В забезпечення виконання кредитних зобов»язань між банком та відповідачами 1 і 2 було укладено договір іпотеки, предметом якого стало - нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON]. Третя особа порушив умови договору та припинив виплату та погашення кредитних зобов»язань, тому позивач направив йому та відповідачам у справі вимогу про дострокове погашення суми заборгованості по кредиту та відсотками за його користування. Оскільки третя особа та відповідачі вказану вимогу проігнорували, тому позивач звернувся до суду із даним позовом до майнових поручителів із зверненням стягненням на належне їм нерухоме майно та серед іншого просив встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах. В судовому засіданні представник позивача просив позов задовольнити з викладених у ньому підстав, зважаючи на наявність непогашеної суми боргу з боку позичальника. Представник відповідачів 1 і 2 в судове засідання не з'явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили, але направили суду заперечення проти позовних вимог по суті. Зокрема, вказали про непідсудність вказаної справи місцевому суду, оскільки спір підлягає розгляду у третейському суді. Зазначили, що необхідність застосування строків позовної давності, оскільки банком його було пропущено при подачі вказаного позову до суду. Зокрема, останній платіж по кредиту відповідачем було проведено 18.12.2009 року, а по процентам - 04.06.2010 року, тому саме з цього часу почав відлік строк позовної давності, тобто строк з якого банк дізнався про порушення свого права. Між тим, вказаний позов до суду було подано лише в грудні 2014 року. Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши заперечення відповідачів та надані письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного. Так, 01.06.2007 року між позивачем та третьою особою - [PERSON] було укладено Договір про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 від 01.06.2007 року із урахуванням додаткової угоди №1 від 10.04.2009 року, за якими третя особа отримав у тимчасове платне користування грошові кошти в розмірі - 365 400 доларів США під - 13 % річних із строком повернення до 31.05.2017 року ( т.1 а.с.7-10). Крім того, за п.4.2 кредитного договору, за порушення терміну здійснення сплати комісії, процентів або строків повернення кредиту позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення. З умовами п.п.3.3.8, 3.3.9, 3.3.10 вказаного договору третя особа зобов»язався повернути вказану суму кредиту, сплатити нараховані відсотки, можливі штрафні санкції та виконати інші зобов»язання за договором. На виконання умов кредитного договору банк надав позичальнику грошові кошти в сумі - 365 000 доларів США, але [PERSON] свої зобов»язання за кредитним договором в повному обсязі не виконує та погашати платежі перестав. Відповідно до ст.ст.1049,1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строки та в порядку, що встановлені договором. З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 01.06.2007 року між банком та відповідачами 1 і 2 було укладено договір іпотеки, предметом якого стало - нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.11-12). За умовами п.4.1 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем основного зобов»язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги, що забезпечені іпотекою, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо), належить виключно позивачеві. Вимогами п.4.6.2 вказаного договору іпотеки іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки, серед іншого через звернення стягнення на підставі рішення суду шляхом продажу Іпотекодержателем від свого імені на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження на умовах та в порядку, викладеному в ст.. 38 Закону України «Про іпотеку». Як зазначено у позові, то внаслідок порушення відповідачем договірних зобов'язань станом на 01.12.2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі - 547 171 доларів США 29 центів, що еквівалентно - 8 190 754 гривень 27 коп. за курсом Національного банку України станом на 01.12.2014 року,яка складається з заборгованості за кредитом в сумі - 299 099,96 доларів США, що еквівалентно - 4 477 307,76 грн., по сплаті процентів в сумі - 189 469,68 доларів США, що еквівалентно сумі - 2 836 222,54 грн. та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту - 26 983,74 доларів США та процентів - 31 617,92 доларів США. У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 572 ЦК України передбачено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. За умовами частин 2.3 ст.35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснити свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричини знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки. У п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що невиконання вимог ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» про надіслання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги про усунення порушення зобов'язання не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду (на відміну від інших способів звернення стягнення (ч.3 ст.33 цього Закону), оскільки іпотекодавець у судовому засіданні має можливість заперечувати проти вимог іпотекодержателя. При цьому, за умовами договору іпотеки (п.6.2), що погоджений сторонами усі повідомлення за цим договором будуть вважатись зробленими належним чином, у випадку якщо вони здійсненні у письмовому вигляді та надіслані рекомендованим листом, … за зазначеним адресом сторони. Датою отримання таких повідомлень буде вважатись дата їх особистого вручення або дата поштового штемпеля відділення зв»язку одержувача. Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами у наданих письмових запереченнях, то саме в січні 2012 року банк вимагав від відповідачів та третьої особи усунути порушення по виконанню зобов'язань за Кредитним договором та сплатити заборгованість за кредитним договором достроково у повному обсязі. Одночасно банк попередив вказаних осіб про можливе звернення стягнення на предмет забезпечення у встановленому законом порядку (т.1 а.с.13-21). Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що відповідач зобов'язання за договором позики належним чином не виконав, а договором іпотеки передбачено право нового кредитора - позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки у разі, суд дійшов висновку, що в рахунок погашення заборгованості необхідно звернути стягнення на предмет іпотеки, належний відповідачам. Між тим, п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», визначено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). За наведених у цій справі позовних вимог вбачається, що загальна сума заборгованості за Кредитним договором станом на 01.12.2014 року утворилась заборгованість у загальному розмірі - 547 171 доларів США 29 центів, що еквівалентно - 8 190 754 гривень 27 коп. за курсом Національного банку України станом на 01.12.2014 року,яка складається з заборгованості за кредитом в сумі - 299 099,96 доларів США, що еквівалентно - 4 477 307,76 грн., по сплаті процентів в сумі - 189 469,68 доларів США, що еквівалентно сумі - 2 836 222,54 грн. та пені, нарахованої за несвоєчасне погашення кредиту - 26 983,74 доларів США та процентів - 31 617,92 доларів США. В той же час, в судовому засіданні стороною відповідача було заявлено про застосування позовної давності до усіх заявлених вимог. Відповідно до ст.257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За ч.3 ч.4 ст.267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. При цьому, у відповідності до ч.2 ст.258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до стягнення неустойки (штрафу, пені). Як встановлено судом із вказаним позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду 26.12.2014 року, а останній платіж по відсоткам за користування кредитом проведено як 04.06.2010 року, а тому розмір заборгованості з нарахованих відсотків слід розраховувати в за період з 01.12.2011 року по 01.12.2014 року, тобто в межах 3-х річного строку позовної давності, що передують зверненню до суду із цим позовом. Зокрема, за це період за обрахунками суду сума заборгованості по відсоткам за користування кредитом становить - 115 507,93 доларів США. З врахуванням зменшення суми боргу за кредитом у зв»язку з виключенням сум відсотків, розрахованих понад 3-х річний період звернення до суду станом на 01.12.2014 року суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Застосування позовної давності до усіх інших вимог щодо визначення суми основного боргу та пені суд не вбачає, оскільки дані суми визначені позивачем у відповідності до вимог законодавства та щодо пені обраховані ним самостійно в межах 12-ти місячного строку, що передує зверненню до суду із цим позовом. Застосування строків позовної давності до таких вимог у цьому позові про звернення стягнення на предмет іпотеки в даному випадку є недопустимим, оскільки жодних підстав для необхідності її застосування в розумінні вимог Глави 19 ЦК України представником відповідачів не доведено. Підстав для відмови в задоволенні позову у зв»язку з пропущенням строку звернення до суду суд не вбачає, оскільки банком за умовами п.6.2 договору іпотеки було достроково самостійно визначено січень 2012 року як строк виконання зобов»язання, що настав згідно повідомлень про наявність боргу та необхідність його погашення (т.1 а.с.13-20). Інші доводи відповідачів не спростовують правомірності вимог позивача про необхідність звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі. Даючи юридичну оцінку наданим по справі доказам, враховуючи те, що третя особа зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, а договором іпотеки передбачено право позивача на звернення стягнення на предмет іпотеки в разі ігнорування вимог позивача третьою особою та відповідачами щодо погашення заборгованості за кредитом, суд дійшов висновку, що слід звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором №013/241-І від 01.06.2007 року, що посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравченко І.С. та зареєстровано в реєстрі за №2662, а саме на нерухоме майно - нежитлове приміщення №21 (літ.А), загальною площею - 119,60 кв.м. за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] та [PERSON], в рахунок задоволення вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк (код ЄДРПОУ 00039019) за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №40.29-48/202 від 01.06.2007 року в сумі - 473 209 доларів США 55 центів, що еквівалентно - 7 083 615 гривень 72 коп. за курсом Національного банку України станом на 01.12.2014 року, встановивши спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу банком як Іпотекодержателем від свого імені на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження вказаного предмета іпотеки будь-якій особі покупцеві за початковою ціною, визначеною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на момент продажу, на умовах та в порядку, викладеному в ст.. 38 Закону України «Про іпотеку». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені останнім та визначені судом пропорційно суми боргу, які складаються з судового збору в розмірі - по - 1827 гривень 00 коп. з кожного.

Outcome: approved