Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] зареєстрований Комсомольською універсальною товарною біржею за № 32 від 03.02.1999 - дійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 03.02.1999 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] , який було зареєстровано в універсальній товарній біржі 03.02.1999 під реєстраційним №32, та зазначена вище квартира зареєстрована на праві власності покупців в Кременчуцькому МБТІ 08.02.1999р. за реєстром № 365 в книзі №4. Вищезазначений договір купівлі-продажу, який містить усі істотні умови, необхідні для такого виду правочину, був повністю виконаний обома сторонами: продавець [PERSON] передав покупцю [PERSON] квартиру, а остання сплатила продавцеві кошти. Факт сплати покупцем продавцю коштів за квартиру підтверджується змістом самого договору купівлі - продажу від 03.02.1999. Зазначена квартира не оформлена нотаріально, тому просить суд постановити рішення, яким визнати дійсним вищевказаний договір купівлі - продажу квартири. Ухвалою суду від 21.10.2020 (а.с.18) позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. У судове засідання позивач, не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку. Від позивача до суду надійшла заява в якій позовні вимоги підтримує повністю, просить розглядати справу за її відсутності щодо спрощеного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, правом подання відзиву на позов не скористався, натомість надіслав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позов [PERSON] визнав повністю. Встановивши фактичні обставини справи та дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено, що 03.02.1999 між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі - продажу від 03.02.1999, що зареєстрований в універсальній товарній біржі під реєстраційним № 32. Квартира за зазначеним договором зареєстрована на праві власності покупця в Кременчуцькому МБТІ 08.02.1999 за реєстром № 365 в книзі № 4. У технічному паспорті на квартиру Кременчуцьким МБТІ був проведений відповідний запис щодо реєстрації зміни власника згаданого нерухомого майна (а.с.8). Суд зазначає, що відповідно до запису №15841110008000710 від 10.01.2013 стан суб`єкта Комсомольської універсальної товарної біржи - припинено. Право власності на вищезазначену квартиру виникло у [PERSON] з моменту укладення договору купівлі-продажу від 03.02.1999 року і зареєстрованого у Кременчуцькому МБТІ за реєстровим номером 32. З моменту придбання нерухомого майна позивач відкрито володіє та користується ним. Згідно з ч.2 ст.47 ЦК УРСР в редакції 1963 року, що діяла на момент укладення договору, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Тобто, діючі на час укладення договору купівлі-продажу між позивачем та відповідачами норми Закону передбачали, що в разі, якщо сторона повністю або частково виконала угоду, то суд має право визнати таку угоду дійсною. Ці ж вимоги викладені і в ст.220 ЦК України, діючого в даний час. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Згідно з ст.ст.1,2,15 Закону України «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10.12.1991 року, чинним на момент укладення вказаного договору, - товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних із ним торгівельних операцій. Оскільки при укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 Закону України "Про товарні біржі", між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам чинного законодавства, що позбавляє можливості в подальшому проводити відчуження нерухомого майна, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір дійсним та визнати за позивачем право власності на придбане нерухоме майно. Відповідно до ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно по договору, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним. Відповідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Проаналізувавши фактичні обставини справи, суд вважає, що даний договір відповідає вимогам для дійсності правочину, що передбачені ст.203 ЦК України, оскільки складений у письмовій формі та зареєстрований Комсомольською універсальною товарною біржою, виконання договору спричинило реальне настання правових наслідків і вважає за можливе задовольнити позовну заяву [PERSON] та тим самим здійснити судовий захист її майнових прав.

Outcome: approved