Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В грудні 2013 року позивач - ОП "Кримтеплокомуненерго" звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку суми заборгованості за спожиту теплову енергії у розмірі 2049,65 гривень та судових витрат по справі. Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідачі мешкають в квартирі [ADDRESS] та користується тепловою енергією, яка їй надається позивачем, але не вносять за це плату. У зв'язку з чим заборгованість по теплової енергії за період часу з 01.02.2009 року по 01.05.2011 року склала 2049 гривень 65 копійок. Просить стягнути зазначену заборгованість з відповідачів в судовому порядку, а також судові витрати по сплаті судового збору з відповідачки [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON], заявлені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі. Зокрема, звернула увагу на той факт, що будинок, в якому мешкають відповідачі оснащений приборами обліку теплової енергії і само відповідно до показнику прибору проводиться розрахунок тарифу щомісячно в опалюваний період, тобто, по фактично спожитої теплової енергії. Зазначила, що розрахунок тарифу на квартиру відповідачів проводиться з врахуванням пільги, яку має відповідач [PERSON], як пенсіонер МВС України. Оскільки відповідачі взагалі не вносили плату за спожиту теплову енергію за період часу з 01.02.2009 р. по 01.05.2011 р. утворилася заборгованість в розмірі 2049, 65 гривень. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити,посилаючись на те, що між ним та позивачем взагалі не існує ніяких договірних відносин, ніхто ніколи не приходив до його квартири та не провіряв наявність приладів опалення. Також пояснив, що вже було постановлене рішення про скасування судового наказу про стягнення заборгованості за той самий період, з яким звертається на теперішній час позивач, а тому, підстав для задоволення вимог не існує. Крім того, в своїх запереченнях посилався на пропуск позовної давнини позивачем, щодо звернення з вимогами про стягнення суми заборгованості за спожиту теплову енергію. Відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON] також заперечували проти задоволення позовних вимог, посилаючись на ти ж самі докази. [PERSON] пояснила, що вона не є власником квартири, лише зареєстрована у квартирі та мешкає у квартирі. Представник третьої особи - КП «Жилавтосервіс-Керч» до залу судового засідання не з'явився, сповіщався належним чином, думку щодо розгляду справи не надав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали цивільних справ № 2н/644/09, № 2н/0108/3133/11, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Під час вирішення спору між сторонами суд приймає до уваги положення ст.60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх доказів або заперечень. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно з ліцензіями, виданими Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, позивач є виробником, поставщиком та транспортувальником теплової енергії (а.с.7-9). Згідно з Договору за № 325/69/к-08 від 04.08.2010 року, укладеного між позивачем та третьою особою по справі КП «Жилавтосервіс-Керч», позивач є поставщиком послуги з теплопостачання до будинку, де мешкають відповідачі. Згідно з умовами договору «Споживач» уступив «Поставщику» збір та прийом оплати від населення за теплову енергію, оскільки саме населення є фактичним споживачем послуги з централізованого теплопостачання (а.с.37-40). Позивач пояснював, що до відповідача з заявою він не звертався про укладення договору, звертався з заявою раніше до суду, про скасування судового наказу. Пунктами 6.1 та 6.3 Договору споживач (покупець) сплачує послуги теплопостачання позивачу по встановленим тарифам та у порядку, передбаченому даним договором. Таким чином, доводи відповідачів щодо відсутності договорених відносин між сторонами не обґрунтовані. Так, згідно з положеннями ч.1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дій осіб, які породжують ці права та обов'язки, і такою дією є реальне надання послуги та їх отримання відповідачем. З копії свідоцтва про право власності на житло від 05 січня 2000 року, виданого виконавчим комітетом Керченської міської ради вбачається, що відповідач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.54). Відповідач [PERSON] є дружиною відповідача та мешкає за означеною адресою (а.с. 23, 50). Ці відомості також підтверджуються і довідками Адресно-довідкового підрозділу Керченського ДМС України в АР Крим (а.с.12, 13). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є споживачами теплової енергії, яка надається позивачем. У зв'язку з неналежним виконанням своїх зобов'язань, щодо внесення плати за спожиту теплову енергію за період часу з 01.02.2009 року по 01.05.2011 року утворилася заборгованість в розмірі 2049 гривень 65 копійок , що підтверджується розвернутим розрахунком нарахувань, наданих позивачем (а.с. 2, 66). Відповідно до копій актів виконаних робіт будинок, де мешкають відповідачі обладнаний приладом обліку теплової енергії, щомісячно в опалюваний період складаються акти про отримання послуги по теплопостачанню в належному обсязі (а.с. 78-93). Пунктом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживач - фізична особа, яка отримує житлово-комунальні послуги, зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Як зазначено у частині 6 статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію. Ці правовідносини реалізуються шляхом надання послуги з боку позивача та обов'язком споживача здійснювати її оплату. З положень статті 16, 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» вбачається, що порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Тариф на теплову енергію для споживача визначається як сума тарифів на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, до відання виконавчих органів міських рад, відноситься і встановлення тарифів на житлово-комунальні послуги в розмірі не нижче економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво; при встановленні тарифів на послуги, які виробляються суб'єктами природних монополій, діяльність яких регулюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг та національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, відповідно до законодавства, повноваження органів місцевого самоврядування поширюється виключно на тариф (складову тарифу), який не підлягає встановленню цими національними комісіями (ч.4 ст. 20 ЗУ «Про теплопостачання», п.п. 2 п. «а» ч.1 ст. 28 ЗУ «Про місцеве самоврядування», п.2 ч.1 ст.7 та ч.3 ст. 31 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»). Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відтак грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідносин, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. З урахуванням викладеного, стаття 625 ЦК України регулює зобов'язальні правовідносини, тобто поширюється на порушення грошового зобов'язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. Крім того, доводи відповідача щодо пропущення позивачем строку позовної давнини не відповідають дійсності . Так, згідно з положень ст. 257 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки і застосовується за заявою сторони. За заявою позивача 29 липня 2011 Керченським міським судом був виданий судовий наказ про стягнення суми заборгованості з відповідачів за надані послуги по теплопостачанню в сумі 2049 грн. 65 коп. Ухвалою Керченського міського суду від 07 вересня 2011 року зазначений судовий наказ по заяві відповідача [PERSON] був скасований, оскільки між сторонами є спор про право (а.с. 17 цивільна справа № 2н/0108/3133/11). Таким чином, строк позовної давності на звернення позивача до суду з позовними вимогами до відповідачів [PERSON] та [PERSON] у три роки обчислюється з дати ухвалення судового рішення, тобто з 07 вересня 2011 року. А, отже заперечення відповідача, щодо пропущення позивачем строку позовної давності для звернення до суду з вказаним позовом, судом не приймається. Оскільки відповідачі у добровільному порядку не сплатили нараховану суму заборгованості, вона підлягає стягненню з них солідарно в судовому порядку в повному обсязі. Згідно ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки відповідач по справі - [PERSON] є інвалідом 1-ї групи загального захворювання, що підтверджується копією довідки з акту огляду МСЕК (а.с.53) відповідно до положень п.9 ч,1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, його розмір підлягає стягненню з відповідачки по справі - [PERSON] На підставі викладеного та

Outcome: approved