Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до Веприцької сільської ради, третя особа: Гадяцька державна нотаріальна контора про визнання права власності за заповітом на 2/3 частини будинковолодіння, що в цілому складається з житлового будинку - «А-1», літньої кухні - «Б,б», сараю-«В», сараю з погребом-«Г,г», огорожі №1,2,3, колодязя питного №4, колодязя інженерного №5, розташованих по [ADDRESS], на земельну ділянку площею 0,85 га призначену для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території с.Веприк Гадяцького району Полтавської області що являється спадковим майном, яке залишилось після смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року, а також на 1/3 частину вказаного будинковолодіння та земельну ділянку площею 0,30 га, призначену для ведення особистого підсобного господарства, розташовану на території с.Веприк Гадяцького району Полтавської області, що являється спадковим майном, яке залишилось після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] року. В цілому визнати за нею право власності на будинковолодіння, розташоване по [ADDRESS] та на вищевказані земельні ділянки. В своїй позовній заяві позивачка вказує, що в будинковолодінні, розташованому по [ADDRESS] проживали її батьки [PERSON], [PERSON] та батькова мати - [PERSON]. Вказане будинковолодіння відносилось до типу колгоспного двору, членами якого вони були в рівних частках. [PERSON] належала на праві власності земельна ділянка площею 0,85 га призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташована на території с.Веприк Гадяцького району Полтавської області, а [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,30 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, розташована на території с.Веприк Гадяцького району Полтавської області. [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, що складається з 1/3 частини вищезазначеного будинковолодіння, яке фактично прийняв син [PERSON], так як на момент її смерті фактично вступив в управління та володіння її майном, відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963р., який діяв на момент відкриття спадщини і йому стало належати 2/3 частини вказаного будинковолодіння. [INFO] року помер батько позивачки [PERSON]. Після його смерті залишилась спадщина, що складається з 2/3 частини вказаного будинковолодіння та земельної ділянки площею 0,85 га призначеної для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, розташованих за вищевказаною адресою, яке фактично прийняла його дружина [PERSON], так як на момент смерті чоловіка проживала разом з ним. [INFO] року померла мати [PERSON]. Після її смерті залишилась спадщина, що складається з вищевказаного будинковлодіння, земельної ділянки площею 0,85 га призначеної для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства та земельної ділянки площею 0,30 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, розташованих за вищевказаною адресою. Позивачка [PERSON] своєчасно звернулась із заявою до Гадяцької державної нотаріальної контори для оформлення спадщини після смерті матері, де їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказане будинковолодіння та оригіналів Державних актів на право власності на вказані земельні ділянки. З цієї причини вона не має можливості оформити право власності на вказані будинковолодіння та земельні ділянки, тому вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. 19.10.2018 року позивачка [PERSON] надала суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила суд визнати за нею право власності на будинковолодіння, що в цілому складається з житлового будинку - «А-1», літньої кухні - «Б,б», сараю-«В», сараю з погребом-«Г,г», воріт огорожі №1, огорожі №2,3, колодязя питного №4, колодязя інженерного №5, розташованих по [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,85 га призначеної для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, а також земельної ділянки площею 0,30 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, розташованих на території с.Веприк Гадяцького району Полтавської області, що являється спадковим майном, яке залишилось після смерті її матері [PERSON], померлої [INFO] року. Позивачка [PERSON] надала суду письмову заяву в якій просила її вимоги по уточненій позовній заяві задовольнити, справу розглянути без її участі. Представник відповідача Веприцької сільської ради до суду не з"явився, надали заяву, в якій вказують, що позовні вимоги [PERSON] по уточненій позовній заяві визнають, проти їх задоволення не заперечують і просять справу розглянути без участі їх представника. Представник третьої особи Гадяцької державної нотаріальної контори до суду не з"явився, надали заяву в якій просять справу розглянути без участі представника державної нотаріальної контори, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечують. Відповідно до ч.5 ст.223 ЦПК України, суд може розглянути справу за відсутності позивача, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення зі слідуючих підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була матір'ю [PERSON], що підтверджується відновленим свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 22.05.1996 року райвідділом РАГС м. Гадяч, Полтавської області. [PERSON] та [PERSON] з 23.01. 1954 року перебували у зареєстрованому шлюбі , що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] виданого 23.01.1954 року Веприцькою сільською радою, Гадяцького району, Полтавської області. [PERSON] була дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 27.11.1954 року Веприцькою сільською радою Гадяцького району Полтавської області. 14.03.1975 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON], в зв'язку з чим своє прізвище [PERSON] змінила на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, серії [NUMBER] виданого 14.03.1975 року Веприцькою сільською радою Гадяцького району Полтавської області. Будинковолодіння по [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 1/2, особовий рахунок [NUMBER] станом на 01.07.1990 року відносилось до типу колгоспного двору, членами якого були [PERSON]- голова двору, [PERSON]- син, [PERSON]- невістка , що підтверджується довідкою виконкому Веприцької сільської ради Гадяцького району № 518 від 03.04.2017 року . На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] своє право власності в БТІ не оформили. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право власності по 1/3 частині кожен на будинковолодіння [ADDRESS] [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка загальною площею 0,85 га, з яких 0,25 га - призначені для обслуговування житлового будинку, а 0,60 га - для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Веприк Гадяцького району Полтавської області, про що йому на підставі рішення виконавчого комітету Веприцької сільської ради №186 від 25.12.1996 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрований 06.03.1997 року в Книзі видачі державних актів на право власності на землю за № [NUMBER], що підтверджується довідкою ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відділ у Гадяцькому районі за № 675/0/193-17 від 12.12.2017 року, оригінал якого був втрачений. [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,30 га, призначена для ведення особистого підсобного господарства, яка розташована на території с. Веприк Гадяцького району Полтавської області, про що їй на підставі рішення виконавчого комітету Веприцької сільської ради №133 від 26.11.1997 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , зареєстрований 12.12.1999 року в Книзі видачі державних актів на право власності на землю за [NUMBER], що підтверджується довідкою ГУ Держгеокадастру у Полтавській області відділ у Гадяцькому районі за № 675/0/193-17 від 12.12.2017 року, оригінал якого був втрачений. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого повторно 08.08.2012 року відділом ДРАЦС Гадяцького РУЮ Полтавської області. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК України 1963 р., який діяв на момент відкриття спадщини, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) померлого. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 1/3 частини вищевказаного будинковлодіння, яке фактично прийняв син [PERSON], так як вступив в управління та володіння її майном, відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України в редакції 1963 р., який діяв на момент відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 519 від 03.04.2017 року, але не оформив спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. 30.10.2009 року [PERSON] склала заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Веприцької сільської ради Гадяцького району та зареєстрованого в реєстрі за № 594, яким на випадок свої смерті заповіла все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме їй та на що вона за законом матиме право, [PERSON], [INFO]. 30.10.2009 року [PERSON] склав заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Веприцької сільської ради Гадяцького району та зареєстрованого в реєстрі за № 595, яким на випадок свої смерті заповів все належне йому майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що належатиме йому та на що він за законом матиме право, [PERSON], [INFO]. Статтею 346 ч.1 п.11 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі смерті власника. Відповідно до ст. 1261 ч. 1 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який пережив спадкодавця, діти спадкодавця та батьки. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого 24.10.2011 року Веприцькою сільською радою Гадяцького району Полтавської області. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, що складається з 2/3 частини вищевказаного будинковлодіння та земельна ділянка загальною площею 0,85 га, яка розташована на території с. Веприк Гадяцького району Полтавської області. Згідно ч.1, ч.2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори №3 від 11.01.2018 року, після смерті [PERSON] із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, спадкова справа не заводилась. Таким чином, [PERSON] спадщину після смерті батька [PERSON] за заповітом не прийняла, оскільки не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ч.3 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла його дружина [PERSON], оскільки проживала та була зареєстрована разом з ним, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 520 від 03.04.2017 року , але не встигла оформити спадщину. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданого [INFO] року Веприцькою сільською радою Гадяцького району Полтавської області. Після її смерті залишилась спадщина, що складається з вищевказаного будинковлодіння, розташованого по [ADDRESS], земельної ділянки площею 0,85 га призначеної для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, а також земельної ділянки площею 0,30 га, призначеної для ведення особистого підсобного господарства, розташованих на території с.Веприк Гадяцького району Полтавської області. Згідно повідомлення Гадяцької державної нотаріальної контори № 3 від 11.01.2-18 року, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини звернулась [PERSON] і їй видавалось свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку. Також, згідно постанови державного нотаріуса Гадяцької державної нотаріальної контори [PERSON] від 13.12.2017 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказане будинковолодіння та земельні ділянки, в зв'язку з відсутністю на них правовстановлюючих документів. Відповідно ч.1 ст. 131 ЗК України, громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч.1ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] повністю знайшли своє підтвердження належними доказами по справі, є законними та обґрунтованими, тому підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved