Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

В червні 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк „ПриватБанк" звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обгрунтування позову посилався на те, що 23.03.2007 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір № DOXRRC90770002, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 3562,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між нею і Банком договір. У порушення умов договору, відповідач зобов'язання за договором належним чином не виконувала і станом на 18.04.2013 року заборгованість становить 40262,03 грн., яка складається із: заборгованості за кредитом - 3354,72 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом- 10027,85 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 969,17 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 23516,86 грн., а також штрафів: штрафу (фіксованої частини) - 500 грн., штрафу (процентної складової) - 1893,43 грн. Просив суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості і судові витрати у розмірі 402,62 грн. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволений частково. Стягнуто з [PERSON], [INFO], ІПН [NUMBER] на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DOXRRC90770002 від 23 березня 2007 року в розмірі 3354 грн. 72 коп, а також витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 33 грн. 55 коп. В решті позовних вимог відмовлено. З вказаним рішенням суду не погодився позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк „Приватбанк" та оскаржив його в апеляційному порядку. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції при ухваленні рішення порушив норми матеріального та процесуального права. Просить суд апеляційної інстанції рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2013 року змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог та позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити у повному обсязі. В судове засідання апеляційного суду відповідач [PERSON] не з'явилася, хоча своєчасно і належним чином булла повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм № 2 за № 1374 (а.с. 78-81). Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафів, судових витрат з наступних підстав. Відповідно до частини 1 статті 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 2007 року між Банком і [PERSON] був укладений кредитний договір №DOXRRC90770002, відповідно до якого відповідач [PERSON] отримала кредит у розмірі 3562,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Строк дії вказаного договору до 23 вересні 2008 року. Відповідач [PERSON] підтвердила, що вона ознайомлена та згодна з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідно до пункту 4.1 вищевказаних Умов, за користування Кредитом у період з дати укладання даного договору до дати погашення Кредиту Позичальник щомісяця в період сплати сплачує відсотки в розмірі, зазначеному в Тарифах та Заяві. Як вбачається із пункту 4.2. вищевказаних Умов, при порушенні Позичальником зобов'язань по погашенню Кредиту, передбачених Заявою та пп. 3.2.2, 3.3.3 даних Умов, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування Кредитом у подвійному розмірі від розміру зазначеному у Тарифах та Заяві. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості єдиний платіж за кредитом відповідачка здійснила 23 квітня 2007 року. Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків,встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Як вибачається із ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд першої інстанції послався на те, що оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплинула і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо) положення п. 7 частини 13 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи). Проте, з таким висновком суду першої інстанції суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою ч. 11 ст. 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту. Пунктом 5.3 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежу по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми заборгованості. Як вбачається із частини 1 статті 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагент а та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки. Згідно частини 1 статті 258 ЦК України, для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до пункту 5.5. Умов терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, неустойки - пені, штрафів за даним Договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Враховуючи, що позивач звернувся до суду з позовною заявою 21.06.2013 року, апеляційний суд вважає, що строк давності по данному договору не минув. Частиною 1 статті 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що пр. и поданні позовної заяви позивачем сплачено 402,62 грн., при поданні апеляційної скарги - 201,31 грн., судом першої інстанції стягнуто з відповідачки на користь позивача витрат, пов'язані зі сплатою судового збору в розмірі 33,55 грн., тоді стягненню з відповідачки [PERSON] підлягає: 402,62 грн. - 33,55 грн. + 201,31 грн. = 570,38 грн. Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення неправильно застосував норми матеріального права, тому рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 09 грудня 2013 року необхідно скасувати в частині відмови позовних вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, заборгованості по комісії за користування кредитом, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; штрафів, судових витрат.

Outcome: approved