Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

До суду з позовною заявою звернувся [PERSON] з позовною заявою до Олександропільської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про визнання права власності на спадкове майно за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що 08 грудня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 647993 виданого 11 грудня 2015 року виконкомом Олександропільської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. На день смерті спадкодавцю належав житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований по вул. Молодіжній ( Жовтневій), 24 в с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області. Згідно запису погосподарської книги [PERSON] є власником вказаного житлового будинку, що підтверджується довідкою № 482 виданою 24.11.2015 року Олександропільською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області. Рішенням Олександропільської сільської ради Петропавлівського району №18 від 30.03.1999 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність присадибну ділянку для обслуговування житлового будинку площею 0,25 га, що підтверджується архівною копією виданою 30.11.2015 року за вих.№04-45/184 архівним відділом Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. За життя [PERSON] 04 листопада 2015 року склав заповіт, відповідно до якого, у : випадку його смерті він заповів належний йому житловий будинок з господарчими будівлями по вул.. Молодіжній (Жовтневій), 24 в с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області позивачу по справі у власність. Заповіт був посвідчений секретарем виконкому Олександропільської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 22. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1). На день смерті спадкодавця разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], яка на час відкриття спадщини , була пенсіонеркою, але в межах шестимісячного строку вона подала заяву про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини, що підтверджується заявою від 15.12.2015 року зареєстрованою в реєстрі за № 28 секретарем виконкому Олександропільської сільської ради Петропавлівського району. У зв'язку з чим позивач залишився єдиним спадкоємцем на житловий будинок після смерті [PERSON] за заповітом без будь-яких обмежень в частках. Після смерті свого чоловіка, через похилий вік та поганий стан здоров'я [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до своєї доньки [PERSON] у с. Хороше Петропавлівського району, а позивач разом зі своєю сім'єю переїхав в житловий будинок у с. Олександропіль. З приводу оформлення спадкових прав на будинок позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу [PERSON], але своєю постановою від 20.06.2017 року нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкодавцем за життя не були оформлені документи про право власності на житловий будинок. Також нотаріус роз'яснив про необхідність звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно. Тому позивач змушений звернутися до суду з позовною заявою з метою захисту порушеного права. В судове засідання позивач зявився позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просить позов задовольнити, та визнати за ним право власності на будинок. Відповідач в судове засідання не зявилися надали заяву про розгляд справи в їх відсутність позовні вимоги визнали в повному обсязі . Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом будо встановлено, що 08 грудня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 647993 виданого 11 грудня 2015 року виконкомом Олександропільської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. На день смерті спадкодавцю належав житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований по вул. Молодіжній ( Жовтневій), 24 в с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області. Згідно запису погосподарської книги [PERSON] є власником вказаного житлового будинку що підтверджується довідкою № 482 виданою 24.11.2015 року Олександропільською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області. Рішенням Олександропільської сільської ради Петропавлівського району №18 від 30.03.1999 року [PERSON] передано безкоштовно у приватну власність присадибну ділянку для обслуговування житлового будинку площею0,25 га, що підтверджується архівною копією виданою 30.11.2015 за вих.№ 04-45/184 архівним відділом Петропавлівської районної державної адміністрації Дніпропетровської області. За життя [PERSON] 04 листопада 2015 року склав заповіт, відповідно до якого, увипадку його смерті він заповів належний йому житловий будинок з господарчими будівлями по вул.. Молодіжній (Жовтневій), 24 в с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області позивачу по справі у власність. Заповіт був посвідчений секретарем Олександропільської сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 22. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Статтею 1235 ЦК України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (ч. 1). На день смерті спадкодавця разом з ним проживала та була зареєстрована його дружина [PERSON], яка в межах шестимісячного строку подала заяву про відмову від прийняття обов'язкової частки спадщини, що підтверджується заявою від 15.12.2015 р.. зареєстрованою в реєстрі за № 28 секретарем виконкому Олександропільської сільської ради Петропавлівського району. У зв'язку з чим [PERSON] залишився єдиним спадкоємцем на житловий будинок після смерті [PERSON] за заповітом без будь-яких обмежень в частках. Після смерті свого чоловіка, через похилий вік та поганий стан здоров'я [PERSON] переїхала на постійне місце проживання до своєї доньки [PERSON] у с. Хороше Петропавлівського району, а [PERSON] разом зі своєю сім'єю переїхав в успадкований ним житловий будинок у с. Олександропіль. Згідно статті 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Частиною 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона залежить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено, що відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. З ст. З Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56,Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових і-шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними "- нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у -: господарських книгах. З приводу оформлення спадкових прав на будинок позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу [PERSON], але своєю постановою гід 20.06.2017 року нотаріус відмовив йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки спадкодавцем за життя не були оформлені документи про право власності на житловий будинок. Також нотаріус роз'яснив про необхідність звернення до суду для визнання права власності на спадкове майно. Відповідно до роз'яснень, що містяться в ч.2 п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» - свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. Згідно з ч.І ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 380 ЦК України визначено, що житловим будинком є будівля капітальною типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом, іншими нормативно-правовими актами, і призначена для постійного у ній проживання. Садибою згідно з статтею 381 ЦК України є земельна ділянка разом з розташованими на ній житловим будинком, господарсько-побутовими будівлями, наземними і підземними і комунікаціями , багаторічними насадженнями. Від спадщини [PERSON]І не відмовлявся, доглядає за будинком, обробляє земельну ділянку. Ринкова вартість житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами площею "5.6 кв.м № 24 по вул. Молодіжній (Жовтневій) в с. Олександропіль Петропавлівського району Дніпропетровської області, згідно із висновком ТОВ «Земля і Право», складає 35 824 гривні. У порядку ст. 88 ЦПК України витрати по справі віднести на рахунок позивача. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ними на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved