Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивачка вказала, що є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі з 22 березня 2006 року зареєстрована її рідна сестра [PERSON], яка зараз проживає за кордоном, більше 10 років не користується житлом, комунальними послугами, особистих речей та іншого майна у квартирі не утримує. Реєстрація відповідачки у квартирі [PERSON] позбавляє останню можливості оформляти субсидії, що створює їй незручності як власнику житла. Тому позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житлом. Позивачка [PERSON] подала суду заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, від неї надійшла заява, з якої вбачається, що позовні вимоги вона визнає, проти позову не заперечує, зявитися в судове засідання не має можливості, так як перебуває за межами України. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процессуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири № 9 в м. Чорткові Тернопільської області по вул. Незалежності, 76, що підтверджується договором купівлі-продажу від 16 квітня 1999 року. В квартирі позивачки значиться зареєстрованою відповідачка [PERSON], яка фактично там не проживає і квартирою не користується більше року. Актом про встановлення факту непроживання встановлено, що [PERSON] з 20.06.2007 року по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в квартирі не утримує. На даний час проживає в США. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704,80 гривень згідно квитанції АБ "Укргазбанк" № 33712998 від 18 липня 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved