Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-03 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Маріуполі Донецької області (далі - відділення виконавчої дирекція Фонду), після уточнення якого просила встановити факт проживання однієї сім'єю з [PERSON], який працював машиністом екскаватора ТОВ «Укр-Нова» і загинув при виконанні трудових обов'язків, а також скасувати рішення відповідача про відмову у призначенні одноразової страхової виплати та стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду 121800 грн. Відповідач, за обставин, що склалися, вважав прийняте рішення обґрунтованим з огляду на наявність спору щодо права на відповідну виплату між дружиною (позивачкою) загиблого та його батьками (третіми особами), які й у судовому засіданні заперечували проти вимог позивачки, стверджуючи, що син проживав з ними і саме вони були його сім'єю. Позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] працював машиністом екскаватора ТОВ «Укр-Нова». 11.01.2015 року [PERSON] загинув при виконанні трудових обов'язків, про що 24 квітня 2015 року складено акт про нещасний випадок (форма Н-1) та акт проведення спеціального розслідування нещасного випадку (форма Н-5), згідно з якими нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (а.с.76-84, 91-98). Факт настання страхового випадку, як і сума одноразової страхової виплати, відповідачем не оспорюється. Згідно з ч. 7 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон) до складу страхових виплат входить, зокрема, страхова виплата в установлених випадках одноразової допомоги потерпілому (членам його сім'ї та особам, які перебували на утриманні померлого). Відповідно до ч. 6 ст. 42 Закону у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім'ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Статтею 17 Закону встановлено, що спори, які виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови Пленуму від 01.03.2013р. № 3 роз'яснив, що завданням страхування від нещасних випадків на виробництві відповідно до статті 1 Закону є проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоров'ю застрахованих, викликаним умовами праці; відновлення здоров'я та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійного захворювання на виробництві; відшкодування шкоди, пов'язаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини, надання їм соціальних послуг у зв'язку з ушкодженням здоров'я, а також у разі смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються у судовому порядку (стаття 55 Закону). Відповідно до положень розділів I і II зазначеного Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного та враховуючи суб'єктний склад сторін такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:1)визнання права; 2)визнання правочину недійсним;3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6)зміна правовідношення;7)припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, маючи на увазі, що спосіб захисту цивільного права - це засіб здійснення охорони цивільних прав та інтересів, який приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Зважаючи на те, що постанова відповідача у цій справі має цивільно-правовим наслідком відмову в праві позивачки на одержання нею одноразової страхової виплати, така постанова може бути скасована в судовому порядку за навності відповідних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені юридичні факти, від яких залежить виникнення, припинення або зміна цивільних прав, якщо законом не передбачено іншого шляху їх встановлення. Оскільки між сторонами виник спір щодо їх права на отримання одноразової допомоги, факт проживання однією сім'єю має встановлюватися судом в порядку позовного провадження. За нормами ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Як убачається з матеріалів справи, позивачка з 20 лютого 2004 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від якого 12.08.2004 року народила дочку [PERSON] (а.с.5,6). Позивачка стверджує, що разом з дочкою і чоловіком до дня його смерті проживала за адресою: [ADDRESS], що підтверджується: актом № 36 від 27.02.2015 року, засвідченим мешканями сусідніх квартир та довідкою голови комітету самоорганізації населення «Цетральний 1» від 02.03.2015 року № 187 (а.с.34,35); актом та довідкою Житлово-комунального підприємства Іллічівського району про те, що позивачка, її чоловік і дочка проживали без реєстрації за вказаною адресою (а.с.43); показаннями, допитаних в судовому засіданні в якості свідків, сусідів позивачки - [PERSON], [PERSON], які запевнили суд, що позивачка проживала спільно з чоловіком і дитиною в сусідній квартирі, що спостерігалося ними в процесі буденного життя. Судом була також допитана дочка загиблого - [PERSON], яка пояснила, що батько проживав разом з нею і матір'ю до останнього дня. В останнє вона його бачила після Нового року, коли він, прокинувшись уранці, пішов на роботу й більше не повернувся. Той факт, що [PERSON] ночував із сім'єю і 11.01.2015 року вирушив на роботу з квартири [ADDRESS], визнали в судовому засіданні й треті особи. У суду відсутні сумніви щодо щирості малолітнього свідка, допит якого здійснено за відсутності зацікавлених осіб, за участю представників органу опіки та піклування, служби у справах дітей та класного керівника, яка вважала свідчення дівчинки правдивими й додала, що позивачка в день загибелі чоловіка зателефонувала до школи й повідомила про нещасний випадок. Крім того, позивачка надала суду спільні фото чоловіка і доньки (а.с.57), щорічний акт обстеження житлово-побутових умов проживання, складений представниками адміністрації та батьківського комітету ОШ № 4, де навчається [PERSON], з якого вбачається, що вона проживає з батьками за вищезгаданою адресою (а.с.54), а також договір застави, укладений між КС «Азовська кредитна компанія» і [PERSON] 19.04.2007р., за яким закладене майно (моторолер «Ямаха») знаходиться в користуванні заставодавця за адресою: [ADDRESS] (а.с.55). Позивачкою також надані відомості банку про рух коштів по її особовому рахунку, на який протягом 2013-2014р.р. надходили кошти з міст Дніпропетровська, Свердловська, АРК Крим (а.с.85-90). В судовому засіданні, з пояснень позивачки, свідків, третіх осіб, з'ясовано, що робота чоловіка позивачки була пов'язана з численними тривалими відрядженнями до різних міст України, з яких, за твердженням позивачки, він переказував їй кошти на утримання сім'ї. Ці обставини в судовому засіданні визнали треті особи. Оскільки підставою для визнання осіб однією сімє'ю є встановлення взаємовідносин, визначених ст. 3 СК України, то для підтвердження факту проживання однією сім'єю можуть прийматися будь-які, передбачені ст. 57 ЦПК України докази. Надані позивачкою докази відповідають вимогам ст. ст. 57, 58, 59 ЦПК України й у своїй сукупності переконують суд в доведеності фактичних і правових підстав позову та спростовують заперечення третіх осіб і свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які були допитані за їхньою ініціативою і, як сусіди та близькі останніх, виявили з ними солідарність. Але їх показання жодними документальними свідченнями не підтверджуються, у зв'язку з чим суд віддає перевагу поясненням свідків позивачки, які були послідовними, взаємодоповнюючими, несуперечливими та такими, що узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. У наданій третіми особи на підтвердження своїх заперечень довідці банку, вказане місце проживання [PERSON]: [ADDRESS], але фраза, на якій робиться наголос про дійсне мешкання потерпілого, вирвана з контексту документу, в якому вона знаходиться в переліку паспортних даних [PERSON], а за ними він дійсно зареєстрований за вказаною адресою. Доводи щодо реєстрації потерпілого за адресою його батьків не ставлять під сумнів надані позивачкою докази, оскільки пов'язувати наявність сімейних відносин не з фактом проживання, а з фактом реєстрації членів сім'ї немає законних підстав. Судом встановлено, що подружжя [PERSON] власного житла не мало, позивачка була зареєстрована в помешканні свого вітчима, а її чоловік за місцем проживання своїх батьків, проте проживала сім'я в квартирі, що належить матері позивачки. Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження (ст. ст. 2, 3). Достовірно встановивши факт проживання позивачки однією сім'єю з її чоловіком [PERSON] на день його смерті, суд дійшов висновку про те, що постанова відповідача, якою позивачці відмовлено у виплаті одноразової допомоги на сім'ю померлого у зв'язку з неможливістю визначення складу його сім'ї, підлягає скасуванню зі стягненням з відповідача на підставі наведених норм Закону та встановлених судом обставин одноразової допомоги в сумі 121800 грн. (100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату). На підставі викладеного,

Outcome: approved