Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

Жовтнева райадміністрація Маріупольської міської ради звернулася в суд з позовом, у якому просить відібрати у відповідачки дитину без позбавлення батьківських прав та стягнути з відповідачки аліменти на користь державного закладу, опікуна чи іншої особи, якій буде влаштована дитина. Позов обґрунтовує тим, що відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] Запис про батька малолітньої [PERSON] у книзі реєстрації народжень проведено на підставі ст.135 ч.1 СК України. 15.04.2010 року на підставі рішення колегії Жовтневої районної адміністрації №287/3 від 22.08.2007 року малолітня [PERSON] влаштована на повне державне забезпечення до КЗ «Міський спеціалізований будинок дитини м.Донецька». 15.04.2010 року із спеціалізованого дитячого будинку «Сонечко» на повне державне забезпечення у зв'язку з досягненням віку. З 30.08.2013 року [PERSON] вивчається та виховується на повному державному забезпеченні у Маріупольській загальноосвітній школі-інтернаті I-II ступенів №2 Донецької обласної ради. Згідно з актом обстеження служби у справах дітей Жовтневої районної адміністрації Маріупольської міської ради умов проживання сім'ї [PERSON] від 17.03.2011 року, 21.02.2012 року, 09.09.2013 року побутові умови за місцем проживання відповідачки вкрай незадовільні. 15.02.2013 року [PERSON] звільнилась з місць позбавлення волі і протягом 11 місяців не прийняла дієвих заходів щодо повернення малолітньої доньки до своєї родини. У зв'язку з вищенаведеним постала потреба звернутися до суду з даним позовом. Від представника позивача Верченко Л.С. надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності, на задоволенні позову наполягала. Від відповідачки в матеріалах справи міститься заява, в якій вона не заперечує проти задоволення позову. Представник третьої особи - Маріупольської загальноосвітньої школи-інтернату I-II ступенів №2 Донецької обласної ради в судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Прокурор вважав доцільним задовольнити позов. Вивчивши матеріали справи в їхній сукупності, допитавши сторони, суд дійшов висновку про те, що позов Жовтневої райадміністрації Маріупольської міської ради підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно з ч.7, ч.8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до довідки №05/1527 від 28.08.2007 року в актовому записі про народження [PERSON], [INFO], занесені відповідно до ст.135 ч.1 СК України (а.с.5). Відповідно до листа директора школи-інтернату №2 Климович Л.А. вбачається, що з 30.08.2013 року [PERSON] вивчається та виховується на повному державному забезпеченні у Маріупольській загальноосвітній школі-інтернату інтернат I-II ступенів №2 Донецької обласної ради, яка раніше виховувалась в дитячому будинку «Сонечко». З моменту звільнення [PERSON] з місць позбавлення волі свою дитину не відвідувала (а.с.8). В ході обстеження житлово-побутових умов сім'ї 09.09.2013 року за адресою: [ADDRESS] виявлено, що [PERSON] за вказаною адресою не мешкає, постійне місце мешкання не відоме. В квартирі відсутні двері, опалення та лінолеум на підлозі.(а.с.26). Вироком Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 19.09.2008 року [PERSON] визнана винною у скоєнні злочину, передбаченого ст. 121 ч.1 КК України та їй призначено покарання у вигляді позбавлення волі строком 5 років 6 місяців (а.с.30-31). Відповідно до ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. Положення ст.ст. 11,12,14 Закону України "Про охорону дитинства" передбачають, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного,інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину,піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли за рішенням суду буде встановлено, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Згідно зі ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» контакт з дитиною - це реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що у даній конкретній ситуації контакт з біологічною матір'ю суперечить інтересам дитини. У силу ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. У відповідності зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved