Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

В липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 1 червня 1991 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Коцюбинчицькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 06. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Через несумісність характерів та різні погляди на життя сімейне життя в них стало неможливим, між ними часто виникали сварки, непорозуміння На даний час вони проживають окремо вже протягом двох років, в кожного з них є інші сім'ї, миритись вони не бажають. Їх сім'я існує формально, тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 1 червня 1991 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Коцюбинчицькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 06. Спільне життя у сторін не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. На даний час вони проживають окремо вже протягом двох років, в кожного з них є інші сім'ї. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Відповідно до вимог ч. 5 ст. 265 Цивільного процесуального кодексу України в резолютивній частині рішення зазначається, серед іншого, і розподіл судових витрат. Згідно ч. ч. 1 та 2 ст. 133 вищезазначеного Кодексу судові витрати складаються з судового зборута витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. У відповідності з ч. 1 ст. 141 вказаного вище Кодексу судовий збірпокладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Так як суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог позивача, останній звільнений від сплати судового збору, тому віжповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідачки підлягають стягненню на рахунок спеціального фонду Державного бюджету України 704,80 гривень судового збору.

Outcome: approved