Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Незвиської сільської ради, [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS]. В позовній заяві зазначила, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS], належали її батькові [PERSON]. Будинок відносився до колгоспного двору. [INFO] року [PERSON] помер. За життя батько склав заповіт, згідно якого все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів їй - [PERSON]. Після смерті батька відкрилася спадщина. Отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може, так як житловий будинок з господарськими будівлями належав до колгоспного двору. В зв'язку з цим змушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання [PERSON] не з'явилася. В заяві поданій до суду справу просить слухати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Позов просить задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Як вбачається із матеріалів справи, справу просить слухати у її відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Щодо задоволення позову не заперечуює. Із заяви Незвиської сільської ради вбачається, що відповідач просить розглядати справу без участі їхнього представника. Позовні вимоги визнають. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав: в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться по [ADDRESS], належав колгоспному двору, головою якого був [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 06.09.1988 року, при матеріалах справи. Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Конституцією України за кожним закріплюється право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності (ст. 41 Конституції України). Згідно ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ч. 1 ЦК України). Як вбачається з копії заповіту від 25.07.2013 року (при матеріалах справи), [PERSON] на випадок своєї смерті, все своє майно, де б воно не було і з чого б не складалося, заповів своїй дочці - [PERSON]. Відповідно до ст. 1233 ч. 1 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. [PERSON] помер [INFO] року (копії свідоцтва про смерть серія: [NUMBER] від 08.08.2013 року, при матеріалах справи). Після його смерті відкрилася спадщина (ст. 1220 ч. 1 ЦК України). Згідно ст. 1216 ч. 1 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON], [INFO], є спадкоємцем (ст. 1222 ч. 1 ЦК України) та дочкою померлого [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] на час відкриття спадщини постійно із спадкодавцем не проживала, але у відповідності до ст. 1269 ч. 1 ЦК України подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини у строк встановлений 1270 ЦК України. Згідно ст. 1296 ч. 1 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, так як даний житловий будинок числиться як колгоспний двір в зв'язку з чим неможливо визначити частку померлого батька, що підтверджується довідкою від 10.02.2014 року № 81-01-16, при матеріалах справи. Відповідно до ст. 1296 ч. 3 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ст. 328 ч. 1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається із ст. 391 ч. 1 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідачі заперечень щодо визнання права власності за позивачкою, не мають. Інших осіб, які б заявляли свої вимоги по даному питанню, не встановлено. В зв'язку з цим суд вважає що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, розташовані по [ADDRESS]. На підставі ст. 316 ч. 1, ст. 317 ч. 1, ст. 319 ч. 1, ст. 328 ч. 1, ст. 391 ч. 1, ст. 1216 ч. 1, ст. 1222, ст. 1233 ч. 1, ст. ст. 1268, 1269 ЦК України,

Outcome: approved