Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

В березні 2016 року [PERSON] звернувся з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Уточнивши позов зазначив, що 16.02.2015 року його матір [PERSON] склала на його ім'я заповіт щодо усього свого майна. 13 серпня 2015 року [PERSON] померла, після її смерті залишилась квартира [ADDRESS]. 27 серпня 2015 року він подав заяву про прийняття спадщини за заповітом до Першої Харківської державної нотаріальної контори, однак, нотаріус йому в цьому відмовив, з підстав відсутності відомостей у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру за [PERSON] Спірна квартира придбана [PERSON] 12.12.2001 року за договором купівлі-продажу. 10.05.2012 року за договором дарування квартира перейшла у власність [PERSON] і 27.01.2015 року зареєстрована за нею. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18.05.2015 року договір дарування від 10.05.2012 року визнано недійсним. Через хворобливий стан та короткий проміжок часу, [PERSON] не встигла зареєструвати своє право власності на вищевказану квартиру в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На підставі викладеного і просив визнати за ним в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], право власності на квартиру [ADDRESS]. Представник позивача подала заяву про розгляд справи за її відсутністю на підставі наявних доказів. Відповідач - територіальна громадо в особі Харківської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, представника до судового засідання не направила, причини неявки суду не повідомила. [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, через представника подав заяву про розгляд справи за його відсутністю. Третя особа державний нотаріус Першої Харківської нотаріальної контори [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти позову заперечувала з підстав того, що не є заінтересованою особою у розгляді справи. Третя особа [PERSON] про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином та своєчасно, подала суду письмову заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності. Заперечувала проти позову, зазначила, що є власником спірної квартири, оскільки під час розгляду цивільної справи про визнання договору дарування недійсним позивачем не ставилось питання про застосування наслідків недійсності правочину, оскільки спір носив немайновий характер, з часу ухвалення рішення суду до дня смерті [PERSON] не стала власником в розумінні ч. 1 ст. 317 ЦК України. [PERSON] не заявляла вимог про захист свого порушеного права шляхом застосування наслідків недійсності правочину. Також не був пред'явлений жоден виконавчий документ. Крім того [PERSON] судом відмовлено у задоволенні вимог про визнання незаконною постанови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину з підстав відсутності спадкового майна, на яке [PERSON] просив видати свідоцтво. До цього часу право власності зареєстровано за нею. Договір іпотеки, щодо спірної квартири між нею та [PERSON] укладено 27.01.2015 року до виникнення спору з [PERSON] Позов [PERSON] порушує права іпотекодержателя на задоволення вимог за рахунок предмета іпотеки. Вважає,що позивачем у подібних спорах може бути лише власник і суд повинен встановити з яких передбачених законом підстав і у який спосіб позивач набув право власності та чи підлягає це право захисту. Вважає, що підставами до відмови у задоволенні позову є сплив строку до пред'явлення виконавчого документу, іпотекодержатель має вищій пріоритет права, спірна квартира не входить до складу спадкового майна, відсутні законні підстави до застосування положень ст. 392 ЦК України оскільки позивач не став власником та документу який засвідчує право власності не втрачав. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивач та відповідач [PERSON] надали суду заяви про можливість розгляду справи за їх відсутністю. За вказаних обставин суд вважає за можливе розгляд справи за відсутністю сторін, оскільки в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини у справі, суд вважає необхідним позов задовольнити повністю, виходячи з наступного: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Відповідачами заперечень на позов не надано. Згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: [PERSON] про визнання договору дарування недійсним задоволено. Визнано договір дарування квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] від 10 травня 2012 року, посвідчений державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори за реєстром 5-1284 - недійсним. (а.с. 6-7) Ухвалою судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 17 червня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 18 травня 2015 року залишено без змін. (а.с. 51-52) 13 серпня 2015 року у віці 79 років [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть. (а.с. 3) Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За життя [PERSON] не зверталася до суду з позовом, відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України про повернення їй у власність квартири на підставі рішення суду про визнання договору дарування недійсним. Аналізуючи вимоги ч. 1 ст. 216 ЦК України суд доходить висновку, що померлій [PERSON] повинно належати право власності на спірну квартиру набуте нею з підстав договору купівлі-продажу в 2001 році, оскільки наступний договір дарування квартири визнаний судом недійсним. З часу набрання чинності рішення суду з 17 червня 2015 року до дня смерті 13 серпня 2015 року, [PERSON] на підставі рішення суду не зареєструвала права власності на квартиру [ADDRESS], але на підставі ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення є обов'язковими до виконання. Таким чином суд доходить висновку, що на час смерті [PERSON] хоча і не зареєструвала своє право, однак на підставі рішення суду була власником спірної квартири [ADDRESS]. Заперечення [PERSON] щодо пріоритету права іпопотекодержателя на нерухоме майно не відповідає обставинам справи та вимогам Закону. Так відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Отже спірна квартира без згоди її власника не могла бути предметом іпотеки. І до вказаних правовідносин не можуть бути застосовані вимоги ст. 23 Закону України "Про іпотеку". Більш того іпотекодержатель [PERSON] не звертався з позовом про правомірність набуття права на предмет іпотеки. 16 лютого 2015 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] в реєстрі № 430 на ім'я [PERSON] за яким спадкодавець заповідав все своє майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що за законом вона матиме право. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється 6 місячний строк. Згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 04 лютого 2016 року державним нотаріусом Першої Харківської нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом після матері [PERSON] Постанова вмотивована відсутністю державної реєстрації на майно за померлою. (а.с. 9) Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 березня 2016 року [PERSON] відмовлено у задоволенні позову до державного нотаріуса Першої Харківської нотаріальної контори [PERSON] про визнання незаконною постанови нотаріуса від 04.02.2016 р. Рішення вмотивовано відсутністю державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON] (а.с. 26-28) Отже свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] не видавалось в зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. У відповідності зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] у встановлений законом шестимісячний строк звернувся з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері [PERSON] і заяв про відмову від спадщини не подавав. Таким чином суд визнає право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] на підставі заповіту, після смерті його матері [PERSON] Разом з тим, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 26 липня 2016 року право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] з 28.05.2012 р. на підставі договору дарування від 10.05.2012 року. 27.01.2015 року внесено запис про державну реєстрацію прав та її обтяжень на підставі договору іпотеки за яким зазначено іпотекодателем [PERSON], а іпотекодержателем [PERSON] (а.с. 55-57) Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна станом на 12 травня 2017 року право власності на квартиру [ADDRESS] 20.03.2017 року зареєстроване за [PERSON] на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя. (а.с. 188-189) За встановлених обставин суд приходить до висновку, що зміна права власності на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя, вчиненого на підставі недійсного правочину, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України є нікчемним правочином який не породжує правових наслідків для позивача [PERSON] На підставі викладеного,

Outcome: approved