Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

[PERSON] та [PERSON], що діє в інтересах малолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], звернулись до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення. Свої позовні вимоги мотивують тим, що [PERSON] та малолітні [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є власниками квартири [ADDRESS]. У квартирі зареєстровано шестеро осіб. Відповідач на даний час зареєстрований (прописаний) за адресою: [ADDRESS], хоча фактично, з дня прописки та по даний час в зазначеній квартирі не проживав. Відповідач коштів на утримання квартири не надає, не сплачує за комунальні послуги, жодних речей у вказаній квартирі його не має.\~ Тому просять визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала повністю, дала пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала заяву про слухання справи у її відсутності, позов підтримує та просить такий задовольнити, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі доказів, достатніх для постановлення рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належними чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи. На підставі ст.169, 224 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), проти чого не заперечила представник позивача [PERSON] Третя особа [PERSON] у судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча належним чином була повідомлена про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення. Заслухавши пояснення представник позивача [PERSON], дослідивши подані документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спорів по суті, суд приходить висновку, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивачі являється співвласниками\~\~квартири адресою: [ADDRESS], що стверджується витягами про реєстрацію прав власності на ? ідеальну частку квартири від 25.11.2004 року та витягами про реєстрацію права власності № 28781315 та № 28781436 від 25.01.2011 року. Відповідач зареєстрований у спірному житлі з 08.02.2011 року, однак\~\~в даній квартирі за адресою: [ADDRESS], не проживає більше з грудня 2011року. Дана інформація підтверджується актом обстеження умов проживання, складений ЖБК -124 від 01.07.2016року за №15. Суд приходить до висновку, що відповідач позбавився права користування спірною квартирою, добровільно залишивши жиле приміщення, та здійснив дії, направлені на припинення права користування ним цією квартирою. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною 1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст.319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачені засади захисту права власності, а саме держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст.405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому, у відповідному населеному пункті, в якому фізична)особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідач не проживав в спірному приміщенні з моменту його реєстрації за вказаною адресою, тобто, виходячи з сенсу п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" є такою, що не набула право користування спірним жилим приміщенням. Згідно ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця Проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла та внесення цих даних до відповідного органу з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11 зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Дана постанова Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Судом також встановлено не проживання відповідача в спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік та те, що відсутність іншої домовленістю між ним і власником Поважності причин відсутності відповідача в житловому приміщенні суду не повідомлено. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи вище доведене та те, що відповідач не проживає, однак зареєстрований в [INFO], витрат по утриманню квартири не бере, чим чинить перешкоди позивачам та те, що відповідач добровільно залишив квартиру та іншої домовленості між ним та позивачами не було про його проживання, а тому слід захистити право позивачів шляхом задоволення позову, яким слід визнати\~ [PERSON] - [INFO], таким, що втратив право на користування жилим приміщенням а саме квартирою № 30 в буд. 23 по вул. Науковій у місті Львові. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів слід стягнути понесені витрати на оплату судового збору у розмірі 580,00 грн.

Outcome: approved