Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-13 00:00:00

В березні 2014 року ПСП «Фортуна» звернулось до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої працівником при виконанні трудових обов'язків. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31 травня 2012 року [PERSON] була прийнята на роботу до сільськогосподарського підприємства на посаду завідуючої складом та з нею було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Відповідно до акту приймання-передачі від 30.05.2012 року крім інших матеріальних цінностей [PERSON] прийнято на зберігання 7720 кг. насіння конюшини. В ході проведеної перевірки 19.12.2013 року виявлено нестачу насіння конюшини в кількості 2850 кг. на суму 45600 грн., яку і просить стягнути ПСП «Фортуна». В апеляційній скарзі ПСП «Фортуна» просить скасувати рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2014 року та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права. Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2014 року позовні вимоги ПСП «Фортуна» задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь ПСП «Фортуна» в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної нестачею конюшини в розмірі середньомісячної заробітної плати в сумі 1360 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не вірно застосував норми матеріального права та стягнув з [PERSON] кошти в розмірі середньомісячної заробітної плати в рахунок відшкодування шкоди заподіяної при виконанні останньою трудових обв"язків, не прийнявши до уваги, того що [PERSON] була матеріально-відповідальною особою і виходячи з умов договору та покладених на неї посадових обов'язків не забезпечила збереження довірених їй підприємством матеріальних цінностей за що повинна нести повну матеріальну відповідальність. В запереченнях на апеляційну скаргу [PERSON] просить апеляційну скаргу ПСП «Фортуна» відхилити, а рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 16 квітня 2014 року залишити без змін. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. По справі встановлено, що Наказом директора ПСП «Фортуна № 77К від 31 травня 2012 року, [PERSON] прийнята на роботу на посаду завідуючої складом (а.с.15). 04 червня 2012 року з [PERSON] було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. (а.с.25). З акту приймання - передачі від 30.05.2012 року вбачається, що крім інших товарно-матеріальних цінностей відповідачка прийняла на зберігання 7720,00 кг. насіння конюшини (а.с.6-13). Відповідно до накладних від 14 грудня 2013 року реалізовано 4870 кг. насіння конюшини на суму 77920,00 грн. (а.с.16-18). 19 грудня 2013 року згідно наказу директора ПСП «Фортуна» № 11 від 16.12.2013 року проведено перевірку наявності, установлення лишку або нестачі насіння конюшини у матеріально відповідальної особи завідуючої складом [PERSON] (а.с.19). За результатами роботи комісії був складений акт, в якому зазначено, що виявлено нестачу насіння конюшини в кількості 2850 кг. на суму 45600,00 грн. (а.с.23). Частково задовольняючи позовні вимоги ПСП «Фортуна», суд першої інстанції виходив з того, що [PERSON] при передачі матеріальних цінностей керівництвом сільгосппідприємства не були створені всі належні мови для забезпечення повного збереження дорученого майна і представник позивача не надав суду конкретних доказів проте, що нестача на суму 45600грн. виникла внаслідок винних протиправних дій чи бездіяльності працівника. Разом з тим суд вважає, що відповідачка неналежним чином виконувала посадову інструкцію завідуючого складом і при підписанні договору про повну матеріальну відповідальність не стала вимагати від керівництва сільгосппідприємства провести зважування насіння конюшини, яке знаходилось на складі, що призвело до виникнення нестачі, а тому їй необхідно відшкодувати заподіяну шкоду в розмірі не більше середньомісячного заробітку в сумі 1360грн. Апеляційний суд не може погодитись з даним висновком суду з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом посада [PERSON], належить до категорії працівників, з якими укладається договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. Згідно з накладними від 14 грудня 2013 року та акту про нестачу від 19 грудня 2013 року встановлено нестачу переданого відповідачці для зберігання насіння конюшини. Даний факт нестачі прийнятого під звіт насіння конюшини, визнала в своїй заяві від 12 лютого 2014 року і сама [PERSON] Виходячи зі змісту п. 1ст. 134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей. Тобто ця відповідальність пов'язана з винними діями або бездіяльністю працівника, що потягли спричинення матеріальної відповідальності з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність. За змістом положень ч. 2 п. 3 Постанови Пленуму ВСУ від 29 грудня 1992 року № 14 „Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками", передбачено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК, суд у кожному випадку зобов'язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин, від яких згідно зі статтями 130, 135-3, 137 КЗпП залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з'ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов'язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника. Згідно з укладеним договором про повну індивідуальну матеріальну відповідальність на виконання обов'язків завідуючої складом в ПСП «Фортуна» та Посадової інструкції завідуючої складом ПСП «Фортуна» [PERSON], роз'яснено її права та обов'язки, проінформовано про умови праці, що засвідчено підписами відповідачки. І серед завдань та обов'язків [PERSON]., повинна забезпечувати зберігання складованих товарно-матеріальних цінностей, додержання режимів зберігання, та своєчасно повідомляти адміністрацію підприємства про всі обставини що загрожують забезпеченню схоронності довірених їй матеріальних цінностей. В матеріалах справи відсутні належні докази, що [PERSON] як матеріально відповідальна особа повідомляла адміністрацію підприємства про обставини які загрожували забезпеченню нею повного збереження дорученого їй майна (насіння конюшини). І тому є безпідставними посилання [PERSON] на ті обставини, що підприємство не створило їй необхідних умов, для забезпечення повного збереження дорученого їй насіння конюшини, і внаслідок цього, відсутності її вини у заподіяній підприємству шкоди. Виходячи із наведеного, висновок суду першої інстанції про те, що при передачі [PERSON] матеріальних цінностей керівництвом ПСП «Фортуна» не були створені всі належні умови для забезпечення повного збереження дорученого їй майна, а тому наявні підстави для зменшення розміру шкоди, не можна визнати законним та обґрунтованим, оскільки такий висновок не ґрунтується на матеріалах справи, якими підтверджено, що шкода завдана з вини відповідачки недбайливим ставленням до переданих їй для зберігання сільгосппідприємством матеріальних цінностей, а тому у відповідності із правилами ст. 134 КЗпП України остання повинна нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди. Суд обґрунтовує своє рішення на припущеннях. За таких обставин, враховуючи вищенаведені факти, апеляційний суд вважає за необхідне задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Так як, апеляційна скарга ПСП «Фортуна» підлягає задоволенню, то з [PERSON] необхідно стягнути на користь ПСП «Фортуна» судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції 456,00 грн. (а.с.1) та 228,00 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції (а.с.71).

Outcome: approved