Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти за договором позики у розмірі 1000 дол. США. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.07.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, що підтверджується розпискою, згідно з якою позивачка передала відповідачу позику у розмірі 1000 доларів США із терміном повернення до 26.10.2013 року, зобов'язання стосовно боргу до теперішнього часу відповідач не виконав, гроші не повернув. В судове засідання позивачка [PERSON] з'явилася, заявлені у позові вимоги підтримала, просила суд задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечували проти позову. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів обґрунтований і підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Будучи допитаною в якості свідка позивач [PERSON] суду показала, що під час проведення розрахунків за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресую [ADDRESS], відповідач [PERSON] недоплатила їй 1000 доларів США про що нею була написана розписка в якій [PERSON] зобов'язалась виплатити вищевказані кошти до 26.10.2013 року. Будучи допитаною в якості свідка відповідач [PERSON] суду показала, що дійсно під час проведення розрахунків за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення за адресою [ADDRESS], у зв'язку із тим що в неї не вистачало коштів на придбання вищевказаного приміщення, нею була написана розписка на суму 1000 доларів США, однак в подальшому приблизно через два тижні при купівлі підвалу у вищевказаному приміщенні в рахунок погашення боргу нею було передано у власність продавцю автомобіль, який включав погашення і боргу за розпискою при цьому жодних доказів в обґрунтування зазначених обставин суду не надала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав аналогічні покази, показам [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні надав суду покази про те, що дійсно в 2013 році він продавав власне приміщення, за адресую [ADDRESS], під час розрахунку відповідач [PERSON] недоплатила йому 1000 доларів США про що нею була написана розписка в якій [PERSON] зобов'язалась виплатити вищевказані кошти до 26.10.2013 року його дочці [PERSON] В подальшому приблизно через два тижні при купівлі підвалу у вищевказаному приміщенні в рахунок погашення боргу нею було передано у власність продавцю автомобіль, однак вартість даного автомобіля не включала погашення боргу за розпискою. Відповідно до оригіналу розписки наданого позивачкою у судовому засіданні, 24.07.2013 року відповідач отримала від позивача грошову суму у розмірі 1000,00 доларів США із терміном повернення до 26.10.2013 рок. /а.с.5/ Крім того, згідно із ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами запису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 27 постанови Пленуму "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року N 2, виходячи зі змісту ст. 59 ЦПК України та з урахуванням положень ч. 1 ст. 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму. За таких обставин, позиція відповідача на думку суду, не ґрунтується на будь-яких належних і допустимих доказах та спростовується встановленими судом обставинами по справі та вищенаведеними доказами. З огляду на викладене доводи відповідача [PERSON] та її представника в судовому засіданні щодо того що кошти за договором позики від 24.07.2013 року були повернуті, суд не бере до уваги. Відтак, оскільки спірний договір є чинним, у відповідності до положень статті 629 ЦК України він є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно з п. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Приписом ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В порушення умов договору позики та вищевказаним нормам закону, відповідач [PERSON] кошти в сумі 1 000 (одна тисяча) доларів США до даного часу позивачці [PERSON] не повернула, що підтвердила особисто відповідач в судовому засіданні, тому суд вважає, що з відповідача на користь позивачки слід стягнути кошти в сумі 1 000 (одна тисяча) доларів США, що за офіційним курсом гривні до долару США становить 26810 (двадцять шість тисяч вісімсот десять) грн. основна сума боргу та 2144 гривні - 3% річних, 2000 гривень витрат на отримання правової допомоги, а також сплачений судовий збір в сумі 551,20 грн. Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Відповідно до задоволених позовних вимог та ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені ним та документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного ст.ст. 530, 533, 525, 526, 1046, 1047, 1049 ЦК України,

Outcome: approved