overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-24 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому після уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі 800 грн., щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду й до досягнення дитиною віку повноліття. Позивач, в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, свої вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якому просив розглядати справу за його відсутністю, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечував проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, ознайомившись з волевиявленням сторін, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини в графі "батько" записаний відповідач по справі. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення їм повноліття. У відповідності зі статті 183 Сімейного Кодексу України частина заробітної плати/доходу/ матері, батька, що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. Вiдповiдно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтъся на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослiдженнi наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, в якому просить суд стягнути з відповідача по справі на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду й до досягнення дитиною віку повноліття. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву с проханням розглядати справу в її відсутність, зазначивши, що позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав суду заяву с проханням розглядати справу в його відсутність, зазначивши, що не заперечує проти задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Позивачка і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 23.06.2010 року - розірвано. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дитини в графі "батько" записаний відповідач по справі. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча є здоровим, працездатним чоловіком. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення їм повноліття. Згідно статті 181 СК України засоби виконання батьками обов'язків по утриманню дитини визначаються батьками за згодою. З матеріалів справи вбачається, що між позивачкою і відповідачем по даній справі згоди на виконання обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини не досягнуто. У відповідності зі статті 183 Сімейного Кодексу України частина заробітної плати/доходу/ матері, батька, що буде утримуватися як аліменти, визначається судом. Вiдповiдно до статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтуєтъся на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослiдженнi наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність i взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Частина 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з позовної заяви та доданих до неї документів, дитина з 01.09.2014 року навчається на першому курсі денного відділення Житлово-комунального технікуму, про що свідчать матеріали справи. Таким чином, суд вважає, що зазначене потребує регулярних витрат. Відтак, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення аліментів. Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України судовий збір суд стягує з відповідача на користь держави.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

В жовтні 2014 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просила стягнути на її користь з відповідача аліменти на повнолітню доньку [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною двадцяти трьох років. Позивачка зазначає, що [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років, але оскільки вона навчається в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця на денній формі навчання і закінчує навчання [INFO], що підтверджується довідкою від 11.07.2014 року, вона потребує матеріальної допомоги. В судове засідання позивачка не з'явилась, проте через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи без її участі, у якій вона підтримавши позовні вимоги проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, проте через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 199, 200 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що [INFO] доньці [PERSON] виповнилось 18 років, але оскільки вона навчається в Національному медичному університеті ім. О.О. Богомольця на денній формі навчання і закінчує навчання [INFO], що підтверджується довідкою від 11.07.2014 року, виданою Національним медичним університетом ім. О.О. Богомольця, у зв"язку із чим вона потребує матеріальної допомоги. За таких обставин, зважаючи, що повнолітня донька знаходиться на утриманні позивачки, у зв'язку з чим вона потребує допомоги, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, а розмір аліментів потрібно визначити в 1/4 частини з усіх видів заробітку/доходу/ відповідача, на період навчання [PERSON]. У відповідності до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне стягувати аліменти на ії утримання на період навчання з 22.10.2014 року по [INFO], що є кінцевою датою закінчення навчання, як то вказано у довідці навчального закладу. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, в розмірі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач ПАТ «Акцент-Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 31.07.2008 року укладено кредитний договір між ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк», та відповідачкою [PERSON],за яким остання отримала кредит у розмірі 3000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідачка не виконала умов кредитного договору належним чином, тому має заборгованість - 24451.96 грн. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 24451.96 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи в розумінні ч. 5 ст. 74 ЦПК України, належним чином повідомлена про час і місце слухання справи, в судове засідання не з'явилася. Судом встановлено, що 31.07.2008 року укладено кредитний договір ЗАТ «Акцент-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Акцент-Банк» (а.с.9-12). Станом на 28.07.2014 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить 24451,96 грн.: заборгованість за кредитом - 3000,00 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 12251,39 грн., заборгованість з пені та комісії за користування кредитом - 7560,00 грн., штраф (фіксована частина - 500 грн., штраф ( процентна складова) - 1140, 57 грн., згідно нового розрахунку заборгованості (а.с.4-8). Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України "боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання". Відповідно до ст. 1054 ч.2, ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Оскільки, відповідачка неналежним чином виконувала зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає стягнути з неї на користь позивача заборгованість в сумі 24451, 96 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-20 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що 23.05.2006 року укладено кредитний договір між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та [PERSON] ,за яким остання отримала кредит у розмірі 1000.00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач не виконав умов кредитного договору належним чином, тому має заборгованість - 8234,42 грн. Позивач прохав суд стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 8234,42 грн. Представник позивача в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про час і місце слухання справи, про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає можливим розглянути справу на підставі наданих доказів. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. З матеріалів справи вбачається, що 23.05.2006 року укладено кредитний договір ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», з відповідачкою [PERSON] (а.с.10). Станом на 19.10.2014 року заборгованість відповідачки [PERSON] перед банком становить 8234, 42 грн.: заборгованість за кредитом - 999,10 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом - 6367,01 грн., штраф (фіксована частина - 500 грн., штраф ( процентна складова) - 368, 31 грн., відповідно до розрахунку заборгованості від 23.05.2014 р. (а.с.6-9). Отже, заборгованість становить 8234,42 грн. Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України "боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання". Відповідно до ст. 1054 ч.2, ст.1050 ч.2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Оскільки відповідачка неналежним чином виконувала зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає стягнути з неї на користь позивача заборгованість в сумі 8234, 42 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 23 грудня 2011 року виконкомом Гольмівської селищної ради Микитівського району м. Горлівки Донецької області, посилаючись на те, що їх сім'я не може бути збережена. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що від шлюбу з відповідачем в них дітей немає. Спільне життя не склалося через несумісність характерів, тривале проживання окремо один від одного. Протягом останніх 6 місяців вони з відповідачем проживають окремо, не підтримують сімейних стосунків та не ведуть спільне господарство, а тому позивач вважає збереження сім'ї неможливим. Позивач [PERSON], який у встановленому порядку осовіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з"явився, просив справу розглянути у його відсутності. Відповідач [PERSON], яка у встановленому порядку оповіщена про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з"явилася. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 23 грудня 2011 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - Верич). Від спільного проживання сторін в них дітей немає. Протягом останніх шести місяців сторони проживають окремо, не підтримують [PERSON] стосунки. Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: свідоцтвом про одруження. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На підставі ст. ст. 104, 105, 110-112 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-21 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком, який розташований за адресою: м. Миколаїв, пров. Кришталевий, 5. Свої позовні вимоги позивач мотивував тим, що тим, що, він є власником житлового будинку, який розташований за адресою: м. Миколаїв пров. Кришталевий, 5. За зазначеною вище адресою зареєстрований [PERSON], який з липня 2014 року і по теперішній час не проживає за зазначеною вище адресою. Посилаючись на ст. 405 ЦК України позивач просив задовольнити позов. Позивач в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити його позовні вимоги. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач не проживає за адресою: [INFO] з липня 2014 року, мають відомості, що він залишив місце проживання з метою ухилення від повернення боргів. Відповідач в судове засідання не з`явився, причини неявки невідомі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що позивачу на праві власності належить житловий будинок із господарськими та побутовими спорудами який розташований за адресою: м. Миколаїв, пров. Кришталевий, 5, що підтверджується договором про надання у безтермінове користування земельної ділянки від 06.12.1971р., реєстр № 230, зареєстрований у КП ММБТІ 17.05.1990 р., реєстр № 15909. Відповідно до акту КП ДЄЗ "Океан" від 24.09.2015 року [PERSON] не проживає в житловому приміщенні за адресою: м. Миколаїв, пров. Кришталевий, 5 з липня 2014 року і по теперішній час. Відповідно до ст. 405 ЦК України - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом також встановлено, що відповідач з липня 2014 року не проживає в спірному житловому приміщенні, тобто понад рік, що свідчить про втрату ним інтересу до спірного житлового приміщення як до свого постійного місця проживання.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-01 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій просила суд розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 23.04.2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Центрального районного управління юстиції, актовий запис № 69. В обґрунтування позову позивач вказувала, що шлюбні відносини із відповідачем припинені з 2007 року та відновлення подружніх відносин, збереження сім'ї неможливо у зв'язку із втратою почуття кохання та поваги один до одного. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], яка проживає разом із позивачем. Позивач стверджує, що спір щодо спільно нажитого майна та проживання дитини відсутній. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву, в якій позов підтримала, просила задовольнити та розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 110-112,114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті права та права їхніх дітей. При цьому суд врахував, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Суд, вирішуючи питання про розірвання шлюбу, вважає за необхідне з'ясувати прізвище подружжя після розірвання шлюбу. Позивачем надано заяву про залишення їй прізвища, яке вона отримала при реєстрації шлюбу, а тому відповідно до ст. 113 СК України позивачу слід залишити прізвище -"[PERSON]". В порядку ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 листопада 2013 року між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №2006673107 за яким він отримав кредит. 22 грудня 2014 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» укладений договір факторингу №22/12/14 за яким ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло права грошової вимоги до відповідача в сумі 26162,19 грн. Внаслідок невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором станом на 22 вересня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 26162,19 грн., яку і просив просив стягнути. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу у його відсутності, позов підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 листопада 2013 між відповідачем [PERSON] та ПАТ "ОТП Банк" укладений договір про надання споживчого кредиту №2006673107 відповідно до якого банк надав йому кредит, що підтверджується копіями договору та додатками до нього (а.с.5-11), новою редакцією Статуту ПАТ «ОТП Банк» (а.с.24). 22 грудня 2014 року за договором факторингу №22/12/14/1-1 ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло право вимоги від [PERSON] заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією цього договору (а.с.19-23), витягом із Статуту ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (а.с.29). З розрахунку заборгованості (а.с.18) вбачається, що станом на 22 вересня 2015 року відповідач має заборгованість за кредитним договором в сумі 26162,19 грн., з яких 21215,64 грн. залишок заборгованості за кредитом, 4946,55 грн. нараховані відсотки за користування кредитом та комісії за обслуговування кредиту. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача заборговану суму по кредитному договору у розмірі 26162 грн. 19 коп. та відповідно до ст.88 ЦПК України понесені судові витрати в сумі 1218 грн. 00 коп.

Outcome: approved