Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-01 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що 26.09.2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк», правонаступником якого є ПАТ «Креді [PERSON]», та відповідачем [PERSON] укладено кредитний договір №04/08. Відповідно до останнього АТ «Індустріально-експортний банк» надало відповідачу [PERSON] кредит у розмірі 46 000 доларів США зі сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлені цим договором, з кінцевим терміном погашення заборгованості до 25.09.2023 року. Кредит надавався на придбання та ремонт нерухомого майна - приміщення торгового комплексу загальною площею 40,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. С.Стрільців, 39, Івано-Франківської області. Повернення кредиту здійснюється частинами щомісячно до 15-го числа місяця, наступного за періодом нарахування процентів, відповідно до графіку погашення, що є Додатком №1 до цього договору. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вказаним договором між позивачем (як кредитором) та відповідачем [PERSON] (як поручителем) того ж дня (26.09.2008 року) укладено договір поруки, відповідно до якого цей відповідач на добровільних засадах взяв на себе зобовязання солідарно відповідати перед кредитором по зобовязаннях позичальника, які виникають в останнього із зазначеного кредитного договору. Виконання позичальником кредитного договору забезпечене також іпотекою, оскільки 26.09.2008 року між сторонами зазначеного кредитного договору укладено іпотечний договір, \~згідно з \~яким позичальником \~як \~іпотекодавцем \~передано \~в іпотеку \~належне \~їй \~нерухоме \~майно - \~приміщення торгового комплексу \~\~загальною площею 40,4 кв.м., розташоване в м.Коломиї, по вул.С.Стрільців, 39, Івано-Франківської області. Однак, позичальник порушила свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості за користування кредитними коштами. Тому позивач, подавши 26.04.2016 року заяву про уточнення позовних вимог, просить стягнути на його користь з відповідачів в солідарному порядку 29\~286,53 доларів США загального розміру простроченої та поточної заборгованості за тілом кредиту та відсотками, визначену станом на 30.09.2015 року, а також пеню в розмірі 16\~934, 65 грн. Також позивач просить присудити з відповідачів на його користь судові витрати в розмірі 9\~711,03 грн., які складаються зі сплаченого судового збору. Представник позивача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. 02.06.2016 року представник позивача [PERSON] надіслав до суду письмове клопотання, в якому зазначає, що уточнені позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в його відсутності. Відповідачі в судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду справи були щоразу повідомлені належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем їхнього проживання, про що свідчать поштові повідомлення про одержання ними судових повісток - викликів (а.с. 49, 50, 57, 58, 66, 67, 86, 121). Відповідач [PERSON] не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що розрахунок, долучений до позовної заяви, є неповним. Вказаний представник також припускає, що цей розрахунок є невірним, оскільки лише експерт може правильно визначити дійсний розмір заборгованості за кредитним договором. При цьому адвокат [PERSON] просить вирішити справу по суті в даному судовому засіданні. Тому таку його заяву суд вважає як відмову від поданого ним письмового клопотання про призначення в справі судової економічної експертизи, поданого в цьому ж судовому засіданні. Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Згідно зі статтями 525, 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.530 вказаного Кодексу якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Положеннями ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1050 зазначеного Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до ст.1054 вказаного Кодексу за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Судом встановлено, що 26.09.2008 року між акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» та відповідачем [PERSON] укладено вищевказаний кредитний договір №04/08, відповідно до якого вказаний кредитор на умовах забезпеченості, строковості, платності та цільового характеру використання ( придбання та ремонт вищевказаного нерухомого майна) надав їй як позичальнику кредит у розмірі 46 000 доларів США. Строк кредитування з 26.09.2008 року до 25.09.2023 року (а.с.6-16). Судом також встановлено, що кредитор свої зобов'язання за даним кредитним договором виконав. Відповідно до п. 4.2.1. вказаного договору проценти за користування кредитом нараховуються за ставкою у розмірі 13,5 річних. Згідно з п.5.1 договору відповідач [PERSON] зобовязалася повернути кредит частинами щомісячно до 15 числа місяця, наступного за періодом нарахування процентів, відповідно до графіку погашення, що є Додатком №1 до цього договору (а.с. 17, 18). Відповідно до п. 10.1.1 вказаного договору у разі порушення позичальником строків виконання будь-якого з боргових зобовязань позичальник зобовязаний сплатити на користь банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пеня, за кожен день прострочення. Нарахування пені здійснюється на суму простроченого виконання боргового зобовязання за весь час прострочення. Пеня, передбачена цим договором, нараховується банком у валюті заборгованості та сплачується позичальником у національній валюті України за офіційним курсом НБУ на дату здійснення відповідного платежу. Судом встановлено, \~що \~26.09.2008 року \~з метою \~забезпечення \~виконання позичальником \~[PERSON] основного зобов'язання сторонами \~укладено іпотечний договір, \~посвідчений \~\~приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу \~[PERSON] Предметом іпотеки є належне іпотекодавцю на праві власності приміщення торгового комплексу площею 40,4 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Коломия, вул. С.Стрільців, 39, Івано-Франківської області (а.с.22-27). \~\~\~\~\~\~\~ Судом також встановлено, що відповідач [PERSON] порушила свої зобовязання за даним кредитним договором і станом на 30.09.2015 року її заборгованість складається із: поточної заборгованості за кредитом 24\~496 доларів США; простроченої заборгованості за кредитом 2\~304 долари США; поточної заборгованості зі сплати процентної винагороди 301,50 доларів США; простроченої заборгованості зі сплати процентної винагороди - 2\~185,03 доларів США, про що зазначено у наданому позивачем розрахунку заборгованості (а.с.4). Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в розмірі 16\~934,65 грн. Судом також встановлено, що з метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за вказаним кредитним договором позивач 26.09.2008 року уклав з відповідачем [PERSON] як з поручителем договір поруки (а.с.19-21). Відповідно до п.1.1 цього договору поручитель на добровільних засадах взяв на себе зобовязання солідарно відповідати перед кредитором по зобовязаннях позичальника, які виникають в останнього з умов кредитного договору №04/08 від 26.09.2008 року щодо повернення в повному обсязі наданого позичальнику кредиту, сплати відсотків та інших платежів ( в тому числі пені, штрафів), передбачених кредитним договором. Згідно із п.1.2 договору поруки поручитель та боржник відповідають як солідарні боржники. Відповідно до п.2.2.1 договору поруки у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором та/або в разі виникнення у кредитора права вимагати обовязкового дострокового виконання зобовязань позичальника за кредитним договором, поручитель зобовязаний погасити без будь-яких заперечень наданий позичальнику кредит у розмірі його зобовязань за кредитним договором, сплатити відсотки та інші платежі, передбачені кредитним договором, не пізніше, ніж в термін, зазначений у відповідному повідомленні кредитора. Згідно зі ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Відповідно до положень ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Судом встановлено, що правонаступником АТ «Індустріально-експортний банк» є ПАТ «Креді [PERSON]» (а.с.30-32). Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 04.05.2016 року рішення Коломийського міськрайонного суду від 28.03.2016 року, ухвалене в справі №346/5315/15-ц, про відмову в задоволенні позову [PERSON] до публічного акціонерного товариства «Креді [PERSON]» про визнання недійсним зазначеного кредитного договору залишено без змін, в звязку з чим зазначене рішення набрало законної сили (а.с. 122, 123). Згідно з п. 12 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року « Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Разом із тим як за пред'явлення позову, так і при його вирішенні судом, ціна якого визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується позивачем або стягується судом у гривнях із урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Відповідно до правової позиції, висловленої в постанові Верховного Суду України від 24.09.2014 року в справі за № 6-145цс14, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У силу положень статей 192, 533 ЦК України та статті 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті. Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент; у статтях 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу. Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України). Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2012 року «Про судове рішення в цивільній справі» суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України, частина третя статті 533 ЦК України; Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02. 1993 року № 1593 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"). У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором, і позивач просить про таке стягнення. Крім того, в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування кредитними коштами. Судом встановлено, що 17.08.2015 року позивачем направлялись відповідачам вимоги про повне дострокове виконання зобовязань за вказаним кредитним договором (а.с.28, 29). Враховуючи подальше предявлення даного позову, суд вважає, що зазначені вимоги залишились відповідачами без задоволення. Таким чином, оскільки відповідачка [PERSON] як позичальник належно та своєчасно не виконує взяті на себе договірні зобов'язання, суд вважає, що з неї та з іншого відповідача як з поручителя необхідно стягнути в солідарному порядку на користь позивача заборгованість за кредитним договором, яка виникла станом на 30.09.2015 року, в загальному розмірі 29\~286,53 доларів США та пеню в розмірі 16\~934,65 грн. Судом встановлено, що позивачем за звернення до суду з даною позовною заявою сплачено судовий збір в розмірі 9\~711,03 грн., що стверджується платіжним дорученням від 02.10.2015 року (а.с.1). Вказані судові витрати відповідно до правил ч.1 ст.88 ЦПК України підлягають присудженню в рівних частинах з відповідачів на користь позивача в звязку із задоволенням позовних вимог. На підставі ст.ст.526, 530, 543, 553, 554, 1049, 1050, 1054 ЦК України та,

Outcome: approved