Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

Адвокат Степанцов Віктор Євгенович в інтересах [PERSON] звернувся до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до Рубіжанської міської ради Луганської області, співвідповідач [PERSON] , якою просить визнати недійсним Державний акт на земельну ділянку серії ЯД № 642133, виданий [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0323га, розташовану по [ADDRESS] , кадастровий номер 4412500000:10:002:0108, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010942000226. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили, справу просили розглянути без їх участі. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиції учасників справи. Аргументи позивача. Після смерті батька - [PERSON] , він отримав у спадщину житловий будинок [ADDRESS] . В свою чергу його батько, отримав право власності на зазначений будинок на підставі договору купівлі-продажу, укладеного ним 19 листопада 2007 року з [PERSON] , яка померла [INFO] . Але у березні 2020 року, з метою відчуження ним успадкованого будинку ним було з`ясовано, що на земельну ділянку, на якій знаходиться зазначений будинок, був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку [PERSON] у той час, як вона вже не мала ні права власності на будинок, ні право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться цей будинок. А наявність такого акту не дає йому можливості скористатися своїм правом на відчуження будинку. Тому, він просить визнати зазначений акт недійсним. Представник Рубіжанської міської ради Луганської області позовні вимоги визнала в повному обсязі. Співвідповідач [PERSON] своїм правом на подачу відзиву на позов не скористалась. Оцінка суду щодо фактів. Дев`ятнадцятого листопада 2007 року [PERSON] уклала договір купівлі-продажу жилого будинку з [PERSON] , згідно з яким [PERSON] передала у власність покупцю [PERSON] жилий будинок [ADDRESS] та який розташований на земельній ділянці розміром 298 кв.м. (а.с. 8,10). При цьому саме у цей день, 19 листопада 2007 року, [PERSON] здійснив державну реєстрацію вказаного договору (а.с.8). А 18 січня 2008 року, [PERSON] зареєстрував своє право власності на вказаний будинок у Комунальному підприємстві "Бюро технічної інвентаризації" Рубіжанської міської ради (а.с.9). Але 15 грудня 2009 року, на підставі рішення № 27/45, 27 сесії Рубіжанської міської ради 5 скликання, від 31.10.2007 року, [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ЯД №642133) №4412500000:10:002:0108, яка розташована по [ADDRESS] , площею: 0,0323га. Земельна ділянка була надана для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (а.с. 13,14,16). Другого липня 2015 року, після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , відкрилась спадщина на житловий будинок зі службовими будівлями, що заходиться за адресою: [ADDRESS] . Спадкоємцем зазначеного майна, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, став син померлого - [PERSON] (а.с. 6,7). [PERSON] померла [INFO] (а.с. 11). Однак за життя вона склала заповіт, який був посвідчений 11 червня 1998 року приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу. Відповідно до заповіту, [PERSON] на випадок своєї смерті заповідала [PERSON] 1955 року народження, належний їй будинок [ADDRESS] , а також все майно, де б воно не було і з чого воно не складалось, і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право і предмети звичайної домашньої обстановки і вжитку (а.с. 98). Однак про те, що [PERSON] отримала 15 грудня 2009 року Державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій знаходиться будинок, що успадкував [PERSON] , він зміг дізнатись тільки 11 березня 2020 року, з відповіді Головного управління Держгеокадастру у Луганській області його адвокату, який збирав документи для оформлення договору купівлі-продажу будинку (а.с.110,13,14). І вважаючи, що [PERSON] , у зв`язку із продажем будинку, який він успадкував від батька, втратила право користування земельною ділянкою, на якій знаходиться цей будинок, і це право перейшло до нього від батька, [PERSON] подав позов про визнання не дійсним цього акту, оскільки Рубіжанська міська рада Луганської області не мала права видати Державний акт на право власності на земельну ділянку людині, яка втратила право користування нею (а.с.1-5). Оцінка суду змісту відносин сторін спору. Отже, із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємицею [PERSON] , виник спір щодо земельної ділянки, на якій розташовано будинок успадкований позивачем, і в межах цього спору позивач оспорює право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку через визнання державного акту, що посвідчує це право, не дійсним. Оцінка суду щодо права. З 28 червня 1996 року, частина 3 статті 41 Конституції України кожному гарантує можливість для задоволення своїх потреб користуватися об`єктами прав державної та комунальної власності. І суд погоджується із позицією адвоката позивача, щодо необхідності застосування для вирішення спору положень частини 2 статті 377 Цивільного кодексу України та частини 2 статті 120 Земельного Кодексу України (в редакції чинній на момент укладення між померлими [PERSON] та [PERSON] договору купівлі-продажу будинку №44 ), якими було передбачено, що у разі якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] (а.с.8-9) вказує на те, що право власності на цей будинок перейшло до [PERSON] у момент державної реєстрації цього договору (пункт 5 договору), тобто 19 листопада 2007 року (а.с.9). А це означає, що з 19 листопада 2007 року, у [PERSON] не тільки припинилось право приватної власності на цей будинок, а і право користування земельною ділянкою розміром 298 кв.м., на якій цей будинок був розміщений (а.с.8,10). Суд враховує, що частина 2 статті 14 Конституції України гарантувала [PERSON] можливість набути у власність земельну ділянку, але виключно відповідно до закону. Зокрема, на підставі частини 1 статті 116 Земельного кодексу України та враховуючи положення пункту а) частини 3 статті 116 того ж кодексу, [PERSON] могла набути право власності і на земельну ділянку, на якій знаходився будинок №44 , внаслідок безоплатної приватизації ділянки за рішенням Рубіжанської міської ради Луганської області. Але в силу положень пункту а) частини 3 статті 116 Земельного кодексу України, це було можливо виключно, якщо вказана земельна ділянка знаходилась у користуванні [PERSON] на момент прийняття такого рішення. Письмові докази (копія рішення Рубіжанської міської ради Луганської області) прямо вказують на те, що на момент прийняття цією радою відповідного рішення, земельна ділянка, на якій знаходився будинок №44 дійсно ще знаходилась у користуванні [PERSON] . Оскільки рішення ради було прийнято 31 жовтня 2007 року, а договір купівлі-продажу будинку був укладений тільки 19 листопада 2007 року (а.с.16,8-9). Проте, як вже вказувалось вище, з укладенням цього договору [PERSON] не тільки припинила своє право власності на будинок, а й своє право користування земельною ділянкою на якій цей будинок був розташований, яке перейшло до [PERSON] . Разом з цим суд відзначає юридично важливий момент. Зокрема, що на той момент (як станом на 31 жовтня 2007 року, так і станом на 19 листопада 2007 року) діючими були положення частини 1 статті 125 Земельного кодексу України які передбачали, що право власності на земельну ділянку виникало тільки після одержання її власником документа, що посвідчує право власності земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Але ні станом на 31 жовтня 2007 року, ні станом на 19 листопада 2007 року, незважаючи на рішення Рубіжанської міської ради Луганської області про передачу земельної ділянки у власність, [PERSON] не набула права власності на вказану вище земельну ділянку, оскільки документ, який посвідчував би таке право вона отримала тільки 15 грудня 2009 року (а.с.13,14). Таким чином суд погоджується з аргументами адвоката позивача про те, що на момент укладення договору купівлі-продажу будинку №44 , [PERSON] мала тільки право користування земельної ділянкою на якій був розташований цей будинок, а після укладення договору її право припинилось, бо перейшло до [PERSON] , разом із правом власності на проданий будинок №44 , якій розташований на цій ділянці. І тому не маючи права користування земельною ділянкою, на якій був розташований будинок, що вона продала, [PERSON] дійсно не могла набути право власності на нього на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯД №642133) №4412500000:10:002:0108, яка розташована по [ADDRESS] , площею: 0,0323га, який було видано 15 грудня 2009 року (а.с.14). Через, що суд погоджується, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, позивач, [PERSON] отримав у спадщину не тільки право приватної власності на будинок №44 , а й право користування земельною ділянкою, площею 298 кв.м., на якій він розташований (а.с.6-7), оскільки це право увійшло до складу спадщини його батька [PERSON] . І цей юридичний факт не може змінити, ні оформлення за життя [PERSON] заповіту на ім`я відповідачки (а.с.98), тим більше що заповіт був оформлений до того, як вона продала будинок), ні існуючий Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку на ім`я [PERSON] (а.с.14), що був виданий пізніше продажу будинку №44 . Частина 1 статті 55 Конституції України гарантує кожному, що права людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України суд може захистити порушене цивільне право способом, що встановлений законом. А згідно з частиною 1 статті 155 Земельного кодексу України, у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Висновок суду по суті позовних вимог. Тож, з огляду на належність саме позивачу права користування спірною земельною ділянкою, та наявність державного акту, виданого відповідачем (Рубіжанська міська рада Луганської області), на право власності на ту саму земельну ділянку на ім`я іншої особи ( [PERSON] ), спадкоємцем майна якої є співвідповідачка ( [PERSON] ), такий акт слід визнати не дійсним. Позаяк на момент його видачі, особа, на ім`я якої було видано цей акт ( [PERSON] ) не мала титулу користувача земельною ділянкою, а дія акту створює умови правової невизначеності та прямо оспорює праов користування земельною ділянкою позивачем. Тому, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Отже,

Outcome: approved