Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-13 00:00:00

В червні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позов обгрунтовувася тим, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі з 03 червня 2006 року. В шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]., який проживає з позивачкою. Просила винести рішення, яким розірвати шлюб з відповідачем, оскільки протягом тривалості шлюбно-сімейних відносин не змогла знайти спільну мову з останнім, через те, що мають різні погляди на сімейне життя. Просила також стягнути на утримання сина [PERSON], 29. травня [INFO] аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно до виповнення сину повноліття, тобто до 29.05.2028 року. Позивач в судове засідання не зявилася, через канцелярію Баранівського районного суду подала заяву та просила справу слухати без її участі, наполягала на задоволенні позовних вимог з підстав зазначених у позові, просила після розірвання шлюбу повернути дошлюбне прізвище «Антонюкова» та стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач у судове засідання не з'явився, через канцелярію Баранівського районного суду подав заяву та просив справу слухати без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 ЦПК України. Розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 03 червня 2006 року позивач та відповідач уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області та зроблено відповідний актовий запис у книзі реєстрації шлюбів за №38, що підтверджується оригіналом свідоцтва про шлюб (а.с. 6). 29 травня 2010 року у позивача та відповідача народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження від 11 червня 2010 р. виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Баранівського районного управління юстиції Житомирської області (а.с. 7). Згідно довідки відділу житлово-комунального господарства та благоустрою Баранівської міської ради Баранівського району Житомирської області дитина проживає разом із позивачем (а.с. 8). Позивач стверджує, що відповідач з ними не проживає, більше того, спільне життя між ними припинено більше шести місяців. З огляду на викладене, позивач наполягає на розірванні шлюбу та стягненні з відповідача аліментів на її користь на утримання сина, а відповідач позов визнав повністю. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред'явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористалася даним правом та звернулася до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем, останній не заперечував проти розірвання шлюбу. Тому, суд вважає, що вимога про розірвання шлюбу є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. У відповідності до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дитини. За змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. За змістом ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та такою, що підлягає до задоволення. В силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: approved