Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-14 00:00:00

В листопаді 2013 року [PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу на підставі договорів дарування від 20.03.1993 року та від 10.02.1998 року належить цілий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. В даному будинку зареєстровані: позивач [PERSON], її доньки [PERSON] і [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] - відповідач по справі. З 12.07.1998 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними за рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.10.2011 року. Ще до розірвання шлюбу сторони припинили спільне проживання і з серпня 2011 року [PERSON] не проживає в спірному будинку та не приймає участі в оплаті житлово-комунальних платежів. Реєстрація місця проживання [PERSON] в будинку позивача порушує її права як власника, а саме володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому позивач звернулася до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила суд позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечував щодо їх задоволення. Суду пояснив, що він тривалий час постійно проживає в Ізраїлі, в тому числі з 2011 року. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування від 20.03.1993 року, посвідченого старшим державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Старковою Л.А. та договору дарування від 10.02.1998 року посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], позивачу [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4-6). З 12.07.1998 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано між ними за рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 26.10.2011 року (а.с. 7-8). Як вбачається з довідки №1204, виданої 28.11.2013 року квартальним комітетом «Набережний в будинку [ADDRESS] зареєстровані: позивач [PERSON], її доньки [PERSON] і [PERSON] та її колишній чоловік [PERSON] (а.с. 9). Відповідно до довідки №1203, виданої 28.11.2013 року та акта від 17.12.2013 року відповідач [PERSON] в будинку [ADDRESS] не проживає з серпня 2011 року (а.с. 10, 21). Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" судам роз'яснено, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності. З урахуванням обставин справи, пояснень сторін та наданих доказів суд вважає, що відповідач [PERSON] тривалий час був відсутній і не проживав за адресою: [ADDRESS] без поважних причин, він добровільно покинув дане приміщення і виїхав на постійне місце проживання до Ізраїлю, тому втратив право користуватися вказаним жилим приміщенням. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що заявлений позов [PERSON] слід задовольнити. За клопотанням позивача судові витрати слід залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved