Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із зазначеним позовом, обґрунтовуючи заяву тим, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року шлюб з відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO]. На даний час потреби дитини значно зросли. [PERSON] сина матеріально не забезпечує, тобто ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позивач просила суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON], її представник [PERSON], кожна зокрема, не з'явилися, однак до суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги відтримали в повному обсязі, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи. Ухвалою Маневицького районного суду від 17 січня 2019 року постановлено розгляд даної справи проводити у відсутності відповідача [PERSON], ухвалити рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 180, ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 вищевказаного Кодексу унормовано, що при визначені розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що рішенням Маневицького районного суду Волинської області від 15 вересня 2017 року шлюб з відповідачем було розірвано. Від даного шлюбу мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується матеріалами справи (а.с. 3). Із виписок з Волинської обласної дитячої клінічної лікарні вбачається, що [PERSON] кожні 4 місяці проходить лікування в очному відділенні даного медичного закладу (а.с. 8-11). Матеріалами справи, зокрема рецептом на окуляри, Договором купівлі-продажу від 1 червня 2018 року, підтверджуються витрати позивача, здійснені на купівлю окулярів та канцелярського приладдя для [PERSON] (а.с. 19-24). Згідно характеристики учня 1-Б класу [PERSON] з опорного закладу навчально-виховного комплексу "Колківська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-ліцей", батько дитини протягом вересня у школі не був, навчанням сина не цікавився (а.с. 23). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що [PERSON] має можливість сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, який є достатнім з урахуванням встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а тому позов підлягає до задоволення. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути 768 гривень 40 копійок судового збору. На підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 180-182, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved