Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом, згідно якого просив: визнати незаконними та скасувати наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України (надалі - Мінагрополітики) від 12.08.2014 року №111-п та наказ в.о. директора Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів» (надалі - ДНУ «УНДІСБПП») від 28.08.2014 року №224-к; поновити його на посаді директора ДНУ «УНДІСБПП»; стягнути з ДНУ «УНДІСБПП» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 13.08.2014 року по день поновлення на роботі. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що трудові відносини між позивачем та ДНУ «УНДІСБПП» виникли на підставі наказу №222-п «Про призначення в.о. директора [PERSON].», виданого Мінагрополітики 16.11.2012 року. В подальшому, наказом Мінагрополітики №2-п від 14.01.2013 року [PERSON] було призначено на посаду директора ДНУ «УНДІСБПП» та укладено з ним трудовий контракт строком на три роки з 28.08.2013 року по 27.08.2016 року. Разом з тим, на підставі наказу Мінагрополітики від 12.08.2014 року №111-п дію вказаного контракту за реєстраційним №4709 від 28.08.2013 року було припинено та звільнено позивача з посади директора ДНУ «УНДІСБПП» згідно із п. 3 ст. 40 Кодексу Законів про працю України (надалі - КЗпП України). На виконання наказу Мінагрополітики від 12.08.2014 року № 111-п в.о. директора ДНУ «УНДІСБПП» було видано наказ №224-к від 28.08.2014 року. Однак, позивач вважає своє звільнення з роботи незаконним, оскільки в наказі № 111-п не зазначено, які саме обов'язки ним, як директором установи, систематично не виконувалися, а також що саме слугувало підставою для його звільнення. Також, позивач вказує, що винні дії його, як керівника державного підприємства, у несвоєчасній виплаті працівникам заробітної плати не доведено, оскільки самим Мінагрополітики не виконано зобов'язань за контрактом щодо створення належних умов для матеріального забезпечення і організації праці керівника установи. Крім того, як зауважив позивач, наказ про припинення дії трудового контракту, в порушення вимог ст.ст. 148,149 КЗпП України, було прийнято через два місяці після отримання службової записки заступника Міністра аграрної політики та продовольства України від 03.06.2014 року №32-01-02/335, яка зазначена у підставах звільнення, а пояснень від позивача з приводу вказаних обставин не вимагали. Таким чином, оскільки звільнення відбулось з порушенням трудового законодавства, позивач вважає, що він має бути поновлений на попередній роботі із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13.08.2014 року по 16.06.2016 року, що за його розрахунком становить 129384,90 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити їх з підстав, викладених в позові. Представник відповідача Мінагрополітики - Пантелеєнко Р.М. в судовому засіданні проти позову заперечив, вважає його безпідставним та необґрунтованим, оскільки позивач був звільнений з посади директора ДНУ «УНДІСБПП» правомірно та в передбаченому законом порядку. Представник відповідача ДНУ «УНДІСБПП» - Поцелов А.О. в судовому засіданні щодо задоволення позову заперечував, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та належність підстав для розірвання трудового контракту. Вислухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, зібрані в справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що наказом Мінагрополітики від 14.01.2013 року № 2-п [PERSON] призначений на посаду директора ДНУ «УНДІСБПП» (т.1, а.с. 39). На виконання наказу Мінагрополітики від 28.08.2013 року №153-п між [PERSON] та Мінагрополітики було укладено контракт за реєстраційним №4709 строком на три роки з 28.08.2013 року по 27.08.2016 року (т.1, а.с. 40). Так, згідно з умовами контракту [PERSON], як керівник ДНУ «УНДІСБПП», зобов'язаний безпосередньо здійснювати поточне управління установою, забезпечувати його високоефективну діяльність, ефективне використання і збереження закріпленого за установою державного майна, а Орган управління майном, тобто Мінагрополітики, зобов'язується створювати належні умови для матеріального забезпечення і організації праці Керівника. Пунктом 2.2. Розділу 2 Контракту визначено обов'язки [PERSON], як керівника ДНУ «УНДІСБПП», до яких, серед іншого, відноситься забезпечення своєчасного і повного внесення установою платежів до бюджету, включаючи внески до Пенсійного фонду та недопущення заборгованості із заробітної плати. Разом з тим, постановою Шевченківського районного суду м. Києва від 06.03.2014 року у справі №761/4512/14-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 41 КУпАП України, а саме: за порушення термінів виплати заробітної плати в ДНУ «УНДІСБПП» за 2013 рік згідно із протоколом про адміністративне правопорушення від 31.01.2014 року №26-10-37/114-34, складеним державним інспектором Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві. Постановою державного інспектора Територіальної державної інспекції з питань праці у м. Києві від 14.03.2014 року № 26-10-37/313-18 позивача, як директора підприємства, за існування на підприємстві заборгованості із заробітної плати притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 1886 КУпАП України. На підставі протоколу № 1 засідання Комісії з питань забезпечення своєчасності і повноти сплати податків та погашення заборгованості із заробітної плати, пенсій, стипендій та інших соціальних виплат (надалі - Комісія) від 29.01.2014 року № 1, з урахуванням пояснювальної записки [PERSON] від 26.03.2014 року, наказом Мінагрополітики від 02.04.2014 року № 47-п за порушення трудового законодавства директору ДНУ «УНДІСБПП» [PERSON] оголошено догану (а.с. 116). Поряд з цим, пунктом 5 протоколу № 2 засідання Комісії від 26.03.2014 року позивача було зобов'язано вжити заходів щодо недопущення нарощення боргів та погашення заборгованості із заробітної плати в повному обсязі до 01.05.2014 року та забезпечити виконання постанови Кабінету Міністрів України від 01.03.2014 року № 65 Про економію державних коштів та недопущення втрат бюджету». Однак, у службовій записці від 03.06.2014 року №32-01-02/335 заступник Міністра аграрної політики та продовольства запропонував міністру звільнити позивача із займаної ним посади у зв'язку із порушенням норм трудового законодавства та невиконанням протокольного рішення Комісії № 2 щодо погашення в повному обсязі існуючої заборгованості із заробітної плати в науковій установі (а.с. 151). При цьому, листом від 02.07.2014 року № 109/01/08-4076 на виконання постанови Кабінету Міністрів України від 09.10.2013 року № 818 «Про затвердження порядку погодження з Головою Ради міністрів Автономної Республіки Крим, головами місцевих державних адміністрацій призначення на посади та звільнення з посад керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління міністерств, інших центральних органів виконавчих влади, і внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 19.03.1993 року» Шевченківська районна у м.Києві державна адміністрація погодила звільнення [PERSON] з посади директора ДНУ «УНДІСБПП». Листом Мінагрополітики від 22.07.2014 року за вих. № 37-32-2/13/10951 [PERSON] було запропоновано надати міністерству інформацію відносно виконання умов контракту в частині своєчасного і повного внесення установою платежів до бюджету та недопущення заборгованості із виплати заробітної плати. В свою чергу, у листі від 23.07.2014 року за вих. № 01-01/327 на ім'я Мінагрополітики позивачем надано пояснення, в яких він вказував, що у зв'язку з тим, що бюджетні призначення для ДНУ «УНДІСБПП» на 2013 рік виконані із запізненням і на 97% менші за мінімально необхідні, а на 2014 рік для установи за загальним фондом затверджено кошти у сумі 95300,00 грн. на оплату праці трьох бюджетних одиниць, установа протягом 2013-2014 року фінансує свої потреби за рахунок власних надходжень. Однак, на підставі службової записки заступника Міністра аграрної політики та продовольства України від 03.06.2014 року № 32-01-02/335, листа-погодження Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації від 02.07.2014 року №109/01/08-4076 та пояснень [PERSON] від 23.07.2014 року, наказом Міністра аграрної політики та продовольства України від 12.08.2014 року №111-п було припинено дію контракту за реєстраційним №4709 від 28.08.2013 року та звільнено позивача з посади директора ДНУ «УНДІСБПП» за систематичне невиконання умов контракту (підпункт «а» пункту 5.3 розділу 5), згідно з п. 3 ст. 40 КЗпП України (т.1, а.с. 36). На виконання наказу Мінагрополітики від 12.08.2014 року № 111-п в.о. директора ДНУ «УНДІСБПП» було видано наказ №224-к від 28.08.2014 року про «Про звільнення [PERSON].» (т.1., а.с. 37). Звертаючись з позовом до суду, позивач, як на підставу для його задоволення, посилається, серед іншого, на те, що винні дії його, як керівника державного підприємства, у несвоєчасній виплаті працівникам заробітної плати не доведено, оскільки самим Мінагрополітики не виконано зобов'язань за контрактом щодо створення належних умов для матеріального забезпечення і організації праці керівника установи, а наказ про припинення дії трудового контракту, в порушення вимог ст.ст. 148, 149 КЗпП України, було прийнято через два місяці після отримання службової записки заступника Міністра аграрної політики та продовольства України від 03.06.2014 року №32-01-02/335, яка зазначена у підставах звільнення. У відповідності до п.3 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При цьому, згідно роз'яснень, які містяться в п.п. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року № 9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п.1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147(1), 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. За передбаченими п. 3 ст. 40 КЗпП підставами працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст. 151 КЗпП), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни у відповідності до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Так, відповідно до ч. 1 ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Однак, як встановлено в судовому засіданні, до позивача, в порушення вимог вищенаведеної норми закону, дисциплінарне стягнення у виді звільнення було застосовано пізніше одного місяця з дня його виявлення, оскільки про невиконання позивачем контракту та протоколу Комісії Мінагрополітики було відомо ще 01.05.2014 року, про що повідомлено службовою запискою від 03.06.2014 року заступника міністра, а звільнили його лише 28.08.2014 року. Крім того, положеннями ч. 3 ст. 149 КЗпП України передбачено, що при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Проте, судом встановлено, що відповідачем при застосуванні до позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення не були дотримані вищезазначені положення ч. 3 ст. 149 КЗпП України, а саме не було враховано, що ДНУ «УНДІСБПП» є державною бюджетною науковою установою та згідно з п. 6.2 Статуту утримується та здійснює фінансування заходів, передбачених цим Статутом, за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Державних цільових програм, коштів спеціального фонду, а також інших не заборонених законодавством джерел, у зв'язку з чим порушення, зазначені в пояснювальній записці заступника міністра від 03.06.2014 року які і були підставою для звільнення позивача, не можуть бути значними та не свідчать про невиконання протоколу № 2 Комісії, оскільки у матеріалах справи відсутні дані про наявність в установі коштів на погашення заборгованості із заробітної плати працівників установи та, відповідно, коштів на погашення заборгованості з відшкодування витрат на виплату пенсій до Пенсійного фонду України, та у зв'язку цим невиконання позивачем, як директором установи, вказаного протоколу Комісії. Також, відповідачами, в порушення вимог ст.ст. 57 - 60 ЦПК України на обґрунтування законності наказу про звільнення не було надано до суду жодних доказів того, що наявний факт заборгованості по заробітній платі утворився саме з вини позивача, та яка саме шкода спричинена підприємству саме винними діяннями позивача. Натомість, представник позивача у судовому засіданні пояснював, що працюючи на посаді директора ДНУ «УНДІСБПП», позивачем вживались усі можливі заходи щодо усунення заборгованості по заробітній платі, яка утворилась в установі, а також своєчасно подавались до Мінагрополітики всі необхідні розрахунки та звернення з обґрунтуванням щодо виділення необхідних бюджетних видатків на утримання установи. Вказані позивачем обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи копіями листів до Мінагрополітики від 02.10.2013 року за №01-01/522, від 08.10.2013 року за №01-01/534, від 19.12.2013 року за №03-01/672, від 04.02.2014 року за №01-01/54, від 16.07.2014 року за №37-32-2-13/10531, від 23.07.2014 року №17-01-08 (т. 1, а.с. 46-59). За вищевказаних обставин, суд приходить до висновку, що наказ Мінагрополітики №111-п від 12.08.2014 року та наказ в.о. директора ДНУ «УНДІСБПП» № 224-к від 28.08.2014 року про звільнення позивача суперечать вимогам чинного законодавству України, а тому є незаконними та підлягають скасуванню. При цьому, ч. 1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи те, позивача було звільнено з займаної ним посади з порушенням порядку, передбаченого чинним законодавством, суд вважає за необхідне поновити його на посаді директора ДНУ «УНДІСБПП» з 12.08.2014 року. Поряд з цим, слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно роз'яснень, які містяться в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Так, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. за №100, та враховуючи те, що згідно довідки ДНУ «УНДІСБПП» від 15.08.2014 року №03-01/354/1, в останні 2 календарні місяці перед звільненням з роботи заробітна плата позивача становила в червні 2014 року 3672,33 грн. за 12 відпрацьованих робочих днів, а в серпні 2014 року - 4101,87 грн. за 16 відпрацьованих робочих днів, середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 277, 65 грн. ((3672,33+4101,87)/(12+16)=277,65). Відтак, оскільки згідно змісту позовних вимог позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.08.2014 року по день винесення рішення, тобто по 16.06.2016 року, що становить 466 робочих днів, суд прийшов до висновку, що стягненню з Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів» на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 129384,90 грн. (466х277,65=129384,90) без вирахування податків та обов'язкових платежів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Міністерства аграрної політики та продовольства України, Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати підлягає задоволенню. Також, в порядку, визначеному ч.3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідачів на користь держави підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до задоволений вимог, а саме: з Міністерства аграрної політики та продовольства України на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 121,80 грн., а з Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів» на користь держави підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 1659,25 грн. Крім того, враховуючи положення ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] на посаді директора Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів» та стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 3887 (три тисячі вісімсот вісімдесят сім) гривень 10 копійок без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 40, 148, 149, 235 КЗпП України,

Outcome: approved