Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-28 00:00:00

[PERSON], уточнивши позовні вимоги, просить суд ухвалити рішення, яким витребувати квартиру [ADDRESS] з чужого незаконного володіння [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] та усунути перешкоди у користуванні власністю, шляхом виселення [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітньої [PERSON] з квартири [ADDRESS]. При цьому позивач посилається на не, що на підставі заповіту він є власником вищезазначеної квартири, в якій зареєстрована неповнолітня [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] та знята з реєстрації місця проживання 18 липня 2014 року, станом на 05 грудня 2014 року, згідно даних відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, реєстрації немає. Тобто, на момент здійснення реєстрації 10 жовтня 2006 року неповнолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а ні батько, а ні мати дитини за вказаною адресою зареєстровані не були. Позивач також зазначив, що членами його сім'ї відповідачі не являються, ніякої угоди про користування житловими приміщенням-квартирою [ADDRESS] між позивачем та відповідачами не укладалось, договір найму жилого приміщення також не укладався, а отже будь-які правові підстави володіння та користування відповідачами квартирою [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності відсутні, а тому він вимушений звернутись до суду за даним позовом. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в заяві, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби в Одеській області позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, 12 листопада 2014 року державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори Сальнікова З.В., посвідчила, що на підставі заповіту посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори від 21 січня 2009 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], є [PERSON]. Спадщина на яку видано свідоцтво складається з квартири під [ADDRESS], яка складається в цілому з трьох житлових кімнат та підсобних приміщень. Ця квартира належала померлій на приватній власності на підставі Свідоцтва про право власності /САС №635119/ виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 12 січня 2009 року, зареєстрованого 05 лютого 2010 року в реєстрі прав власності на нерухоме майно. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом зареєстроване в спадковому реєстрі, це підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі. 26 листопада 2014 року позивач переоформив особові рахунки по квартирі на своє ім'я, що підтверджується довідкою виданою ЖБК "Центральний-18". Відповідно до довідки ЖБК «Центральний-18» від 26 листопада 2014 року, в спірній квартирі зареєстрована неповнолітня [PERSON] [INFO], це також підтверджується довідкою відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 05 грудня 2014 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], яке видано відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси 25 травня 2005 року, батьками неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] батько неповнолітньої - [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER], яке видано першим відділом реєстрації актів громадянського стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси 28 липня 2003 року. Мати неповнолітньої відповідачка [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], знята з реєстрації місця проживання 18 липня 2014 року, станом на 05 грудня 2014 року, згідно даних відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, реєстрації немає. Таким чином, на момент здійснення реєстрації 10 жовтня 2006 року неповнолітньої [PERSON] за адресою: [ADDRESS], а ні батько, а ні мати дитини за вказаною адресою зареєстровані не були. Згідно з відповіддю Київського районного відділу м. Одеси Головного управління ДМС України в Одеській області, перевірити підстави реєстрації [PERSON], яка була зареєстрована за вищевказаною адресою, не уявляється можливим в зв'язку з тим, що реєстрація місця проживання була здійсненна відділом громадянства імміграції реєстрації фізичних осіб Київського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, який був ліквідований у 2012 році, а документи які слугували для реєстрації відсутні. До матеріалів справи були долучені картки форми «А» та форми «В». В картці форми «А» [PERSON], згідно якої вона зареєстрована по ф.2 до діда, в картці форми «В» зазначена тільки дата реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Так, як батько [PERSON] помер, місцем реєстрації дитини могло бути тільки місцем проживання її матері-[PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Таким чином доказів підтверджуючих правомірності та законності реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS] немає. Нормою ч.1 ст. 317 ЦК України, передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Крім того, згідно з ч. 1 ст. 383 та ст. 391 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до п.1.3. «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів» затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 22.11.2012р. за №1077, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 р. за N 2109/22421, «Реєстрація / зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється управліннями, відділами (секторами) Державної міграційної служби України в районах, районах у містах, містах обласного, республіканського (Автономної Республіки Крим) значення. Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідачами до суду не надано доказів правомірності володіння та користування квартирою [ADDRESS]. Згідно ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Нормами ст.398 ЦК України, встановлено, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Членами сім'ї позивача, відповідачі не являються, ніякої угоди про користування житловими приміщенням-квартирою [ADDRESS] між позивачем та відповідачами не укладалось, договір найму жилого приміщення, передбачений нормами ст.158 ЖК України, також не укладався, а отже будь-які правові підстави володіння та користування відповідачами квартирою [ADDRESS], яка належить позивачу на праві приватної власності, не має та вони є недобросовісними володільцями чужого майна. Відповідно до ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно ст.391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ст.400 ЦК України визначають, що недобросовісний володілець зобов'язаний негайно повернути майно особі, яка має на нього право власності або інше право відповідно до договору або закону, або яка є добросовісним володільцем цього майна. У разі невиконання недобросовісним володільцем цього обов'язку заінтересована особа має право пред'явити позов про витребування цього майна. При таких обставинах, суд вважає, уточнені позовні вимоги [PERSON], обґрунтованими, доведеними та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved