Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики та стягнення моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між нею - [PERSON] та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого, останній отримав у позику грошові кошти в сумі 10000 гривень та зобов'язався повернути дану грошову суму до 31 серпня 2013 року. Однак, в обумовлений сторонами день відповідач вказану позику не повернув. На її вимоги про повернення боргу відповідач жодним чином не реагує, на сьогоднішній день борг не сплачений. Окрім того, неправомірними діями відповідача позивачці завдано моральну шкоду, яка полягає в моральних стражданнях, яких вона зазнала внаслідок неотримання належних їй коштів, враховуючи те, що позивачка важко працювала для отримання даних грошових коштів, крім того вона, принижуючи свою честь та гідність, неодноразово зверталась до відповідача, фактично випрошуючи у нього свої гроші. На підставі наведеного, просить стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики в сумі 10000 гривень та 3000 гривень моральної шкоди. Крім того, просить стягнути з відповідача на її користь судовий збір. Позивачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася. Однак, надіслала суду заяву, в якій просить розгляд справи провести без її участі та позовні вимоги задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в жодні судові засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив і від нього не надходило заяв про розгляд справи у його відсутності, у зв'язку з чим суд вважає за можливе із врахуванням положень ст.ст. 224-226 ЦПК України зі згоди представника позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Судом встановлено, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем - [PERSON] було укладено договір позики від 11.07. 2013 року, згідно якого, останній отримав у позику грошові кошти в сумі 10000 гривень, підтвердженням чого є розписка від 11.07. 2013 року власноручно написана відповідачем. Відповідно до ч.1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно з умовами боргової розписки, [PERSON] зобов'язався повернути суму позики до 31 серпня 2013 року. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Судом встановлено, що відповідач взяті на себе зобов'язання, що виникають з умов договору, не виконав, а саме не повернув суму боргу, у розмірі та в строки, обумовлені договором позики. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом достовірно встановлено, що відповідачем прострочено свої зобов'язання по поверненню боргу в сумі та строки, передбачені договором позики. Тому, враховуючи, що в даному випадку має місце невиконання зобов'язання відповідачем, суд вважає, що з відповідача підлягає до стягнення заборгованість за договором позики в сумі 10000 гривень. Поряд з цим, стосовно заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 3000 гривень, то суд виходить з наступного. У Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 31 травня 1995 року №4 зазначено, що моральною шкодою є витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до ч.3 ст. 23 ЦК України - розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральну шкоду позивачка пов'язує з неповерненням відповідачем суми боргу, внаслідок чого вона зазнала моральних страждань та душевних переживань, принижуючи свою честь та гідність неодноразово зверталася до відповідача з вимогами про повернення боргу однак власні грошові кошти так і не отримала. Враховуючи, що позивачці завдано моральну шкоду, яка перебуває у безпосередньому причинному зв'язку з неправомірними діями відповідача, які полягають у невиконанні останнім грошового зобов'язання, а відповідачем жодних доказів на протилежне не представлено, суд вважає, що позовна вимога про стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення. Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалюється рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені витрати. Як вбачається з квитанції № 17 від 05.09. 2013 року, при зверненні до суду з даним позовом, позивачкою сплачено судовий збір в сумі 229,40 гривень, що відноситься до судових витрат, тому дану грошову суму слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки.

Outcome: approved