Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання їх спільної дочки, [PERSON], [INFO], щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання аліменти в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Згідно заяви (вх. № 39613 від 01.12.2015 року) п. 2 прохальної частини позовних вимог викладений в наступній редакції: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на своє утримання аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною, [PERSON], [INFO], трирічного віку (а.с. 35). Позов мотивований тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі. Від спільного шлюбу мають малолітню доньку, [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем і знаходиться на її утриманні. Зазначила, що в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а тому потребує допомоги як на утримання дитини, так і на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач не зявилась, подала суду заяви (вх. № 36404 від 05.11.2015 року; вх. № 39613 від 01.12.2015 року; вх. № 39733 від 02.12.2015 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з урахуванням заяви за вх. № 39613 від 01.12.2015 року (а.с. 28, 35, 41). Відповідач в судове засідання не зявився. Представник відповідача подав до суду заяву (вх. № 39612 від 01.12.2015 року) про розгляд справи без його участі та без участі відповідача. Позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення (а.с. 36). Розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, судом встановлено таке. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб, серії І-ОЛ № 081750 від 08.11.2014 року, видане Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис за № 796 (а.с. 4). Від шлюбу мають малолітню дитину, дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджено довідкою Квартального комітету № 33 Кіровського району м. Кіровограда № 398 від 25.09.2015 року (а.с. 3). Згідно свідоцтва про народження серія І-ОЛ № 181534, виданого 28.07.2015 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, батьками дитини є [PERSON] та [PERSON], про що складено відповідний актовий запис за № 1237 (а.с. 5). За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої або неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім того, частина 2 статті 84 Сімейного Кодексу України визначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На даний час, позивач згідно витягу з наказу № 76-к від 09.09.2015 року Спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 14 Кіровоградської міської ради Кіровоградської області знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 42). За частиною 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом зясовано, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи визнання позову відповідачем, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу і на утримання дружини, з якою проживає дочка, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, так як є працездатним, має задовільний стан здоровя, достатнє матеріальне забезпечення (довідка про доходи № 73 від 12.11.2015 року, а.с. 38), а також судом враховано відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на його утриманні. Пунктом 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved