Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження та просить встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер платника податків - [NUMBER] , в період з 01 вересня 1973 року по 20 липня 1976 року навчався та закінчив в м. Армянськ, АР Крим середнє професійно - технічне училище №20 та отримав професію столяра 3 розряду. В судовому засідання представник заявника Шарко В.В. (діє згідно довіреності від 02.05.2019 року) в судовому засіданні заявлені заявником вимоги підтримав та зазначив, що з метою оформлення пенсії за віком [PERSON] звернувся до Каланчацького сектору обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області. Працівник сектору не взяла до уваги запис №1 в його трудовій книжці, який свідчить про його навчання в Середньому професійно технічному училищі № 20 м. Армянськ, АР Крим, яка була здійснена на підставі диплому про закінчення училища. Диплом заявника був втрачений під час військової служби в рядах Радянської Армії в якості військового будівельника. З метою отримання підтвердження свого навчання в СПТУ №20 в м. Армянськ заявник [PERSON] звернувся за місцем свого навчання. Його звернення було розглянуто і йому було надано архівну довідку № 1050 від 17.04.2019 року якою підтверджено його навчання в СПТУ №20 та отримання диплому за № 491745. Зазначену архівну довідку № 1050 від 17.04.2019 року якою підтверджено навчання заявника в СПТУ №20 та отримання диплому за № 491745 працівник сектору Головного управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області не прийняла посилаючись, що довідки видані окупаційними органами РФ АР Крим до уваги не беруться. Зазначені обставини є завадою в об`єктивному встановленні страхового стажу заявника [PERSON] та нарахуванні пенсії за віком, що є порушенням його майнових прав та інтересів. Заявник [PERSON] в судове засідання не з`вився, причину неявки суду не повідомив. Про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовими повістками з повідомленням. Представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заявлені заявником вимоги підтримав та просив задоволити їх в повному об`ємі. Представник заінтересованої особи: Головного управління Пенсійного Фонду України у Херсонської області - представник Сокол Т.В. в судовому засіданні (діє згідно довіреності від 03.07.2019 № 2518/08) в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог заявником. Судом встановлені такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтями 293, 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі. Судом встановлено, що [PERSON] звернувся до Каланчацького сектору обслуговування громадян Головного управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області з метою оформлення пенсії за віком заявник. Однак працівником сектору Головного управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області при оформленні документів для отримання заявником пенсії не взято до уваги запис №1 в його трудовій книжці, який свідчить про навчання [PERSON] в Середньому професійно технічному училищі № 20 м. Армянськ, АР Крим, запис було здійснено на підставі диплому про закінчення училища. Свого часу диплом заявника був втрачений під час військової служби в рядах Радянської Армії в якості військового будівельника. З метою отримання підтвердження свого навчання в СПТУ №20 в м. Армянськ заявник [PERSON] звернувся за місцем свого навчання. Звернення [PERSON] було розглянуто і йому було надано архівну довідку № 1050 від 17.04.2019 року якою підтверджено його навчання в СПТУ №20 та отримання диплому за № 491745. Зазначену архівну довідку № 1050 від 17.04.2019 року якою підтверджено навчання заявника в СПТУ №20 та отримання диплому за № 491745 працівник сектору Головного управління Пенсійного Фонду України у Херсонській області не прийняла посилаючись, що довідки видані окупаційними органами РФ АР Крим до уваги не беруться. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі показань свідків, письмових доказів, тощо. Судом також встановлено, що факт навчання [PERSON] в СПТУ №20 м. Армянськ підтверджується письмовими доказами: записом №1 в трудовій книжці виданої на ім.»я « [PERSON] » 20.07.1976 року; запис №2 трудовій книжці виданої на ім.»я « [PERSON] » 20.07.1976 року згідно якого [PERSON] прийнятий на роботу за професією плотник (столяр) 3 розряду; запис в військовому квитку [NUMBER] виданий 26.11.1977 року на ім.»я [PERSON] , що він закінчив Армянське СПТУ №20 у 1976 році та запис що його основна цивільна спеціальність - столяр. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Відповідно до ч.1ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожана особа має право на судовий захист. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Частина четверта статті 10 ЦПК України та стаття 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За замістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов`язання взяті на себе Договірною державою за статтею 1 включають два аспекти, а саме: з одного боку - негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з другого боку - позитивні зобов`язанння вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ECHR у справі « Ilascu та інші проти Молдови та Росії» параграф 313; рішення ECHR у справі « Sargasyan v. Azerbaijan", параграф 129). Навіть за винятком обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юриздикції за змістом статті 1 Конвеції ( рішення ECHR у справі « Ilascu та інші проти Молдови та Росії» параграф 333; рішення ECHR у справі « Sargasyan v. Azerbaijan", параграф 130). Таким чином, перша частина цих зобов`язань вимагає від держави відстояти або відновити свій суверенітет над територією та утриматися від будь-яких дій з підтримки сепаратистського режиму. Згідно з другою частиною зобов`язань держава повинна вжити судових, політичних або адміністративних заходів для забезпечення особистих прав заявника. Згідно з положеннями Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. З роз`яснень п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що для встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, і факту належності правовстановлюючих документів, необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлюваний факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Отже, перевіряючи зібрані по справі докази, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення. Задоволення заяви має юридичне значення для заявника, оскільки надасть йому можливість реалізувати та захистити свої майнові права належним чином оформити пенсію. На підставі наведеного ,

Outcome: approved