Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Запоріжжя 15.04.2021 звернулася [PERSON] (далі позивач) із позовом до [PERSON] (далі відповідач), треті особи: Відділ управління у справах дітей Запорізької міської ради по Комунарському району, Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району, про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що від шлюбу у сторін є донька - [PERSON] , [INFO] , з якої позивач проживає окремо від чоловіка у власному житлі, яке має задовільний стан і умови для виховання і розвитку дитини. Позивач має роботу, самостійний дохід, за місцем роботи і проживання характеризується позитивно. Позивач зазначає, що відповідач не виконує батьківських обов`язків: не приймає участі в забезпеченні дитини. Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач на підставі ст.161 Сімейного кодексу України (далі СК) просить суд в інтересах дитини визнати місце проживання доньки [PERSON] разом із матір`ю. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20.04.2021 відкрито провадження по справі. 05.05.2021 відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, провадження у справі підлягає закриттю, відповідно до п.2 ч.1 ст.255 ЦПК, у зв`язку із відсутністю предмету спору, а також за відсутності у позові обґрунтування в чому полягає порушення прав позивача. У відзиві вказав, щоспільна дочка сторін зареєстрована за місцем проживання матері і проживає разом із нею, чому відповідач жодним чином не чинив будь-яких перешкод, не намагався перереєструвати місце проживання доньки або змінити її місце проживання.Відповідач приймає участь у житті дитини шляхом сплати аліментів і зустрічей з дитиною.Через відсутність предмету спору просить закрити провадження у справі. 01.06.2021 представником позивача поданий доказ - копія письмової вимоги [PERSON] від 06.08.2020, яка на його думку, підтверджує наявність предмету спору, і яка є заходом досудового врегулювання спору, що ініційовано самим відповідачем. Ухвалою суду від 01.06.2021 у задоволенні клопотання відповідача про закриття провадження відмовлено. 17.06.2021 року відповідачем поданідодаткові пояснення, в яких він зазначив про штучно створений спір, і на те, що посилання представника позивача на погрози з боку позивача і родичів на відібрання дитини від матері жодними доказами не підтверджені. Також не підтверджені доказами звернення позивача із заявами до органів опіки і піклування з приводу порушення графіку зустрічей, звернення позивача до органів поліції про відібрання батьком дитини, що на думку відповідача вказує на відсутність правових підстав для задоволення позову. Участь батька у житті дитини визначена розпорядженням районної адміністрації, яким встановлені обставини проживання дочки із матір`ю та не встановлено жодних перешкод у проживання дочки із позивачем, а лише вказано, що відповідач бажає брати участь у житті доньки. Просить відмовити у задоволені позову. 23.07.2021 позивачем подані заперечення щодо додаткових пояснень відповідача від 17.06.2021, за якими посилається на наявність спору між сторонами, що випливає з направленої відповідачем письмової вимоги від 06.08.2020. Разом з тим, представник позивача вказує, що визначення місця проживання дитини необхідне також для можливості скористатись правом виїхати з дитиною з України тимчасово на строк до одного місяця для оздоровлення, лікування у разі виникнення такої необхідності. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Вакуленко Д.О. позов підтримав. Вказав, що позивач має право на визначення місця проживання дитини. Наявність спору між сторонам підтверджується письмовою вимогою, яку відповідач направив до позивача як захід досудового врегулювання спору. Просить задовольнити позовну заяву у повному обсязі. Відповідач і його представник - адвокат Дем`янова В.Є. проти позову заперечують. Представник відповідача в суді вказала на штучний характер спору, дійсна мета якого - виїзд дитини за кордон. Представник відповідача зазначила, що відповідач не чинив жодних перешкод позивачу щодо визначення місця проживання дитини, аліменти сплачує і лише спілкується з дитиною. Погрози про зміну місця проживання дитини позивачем не доведені. Вважає, що спір між сторонами відсутній. Відповідач в суді пояснив, що не заперечує проти того, щоб їх спільна донька проживала із матір`ю. Вказав, що дійсно направляв до позивача письмову вимогу з метою вирішення питання спілкування з дочкою, однак наміру звертатись до суду з позовом про визначення місця проживання дитини не мав. Після прийняття органом опіки та піклування рішення про визначення побачень з донькою, даний лист втратив свою актуальність. Відповідач і його представник просять відмовити у задоволенні позову. Представникитретіх осіб до судового засідання не з`явились. Представник органу опікита піклуванняЗапорізької міськоїради по Комунарському району подав заяву про розгляд справи без його участі. Дослідивши матеріали справи, а також вивчивши подані сторонами докази, всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним у справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, суд прийшов до наступних висновків. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справ або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Сторони з 06.07.2012 перебували у шлюбі, який рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23.08.2019 розірваний. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження. Сторони проживають окремо. Дитина [PERSON] , після припинення шлюбних відносин сторін, проживає разом із матір`ю [PERSON] , що сторонами не заперечувалось. У позивача в користуванні є двокімнатна квартира за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується службовим ордером №182 від 11.03.1996, договором найму житлового приміщення №2/11 від 03.01.2012, актом приймання - передачі майна від 03.01.2012, документами, що підтверджують факт родинних відносин між позивачем і наймачем квартири. [PERSON] і її дочка [PERSON] мають зареєстроване місце проживання за вищевказаною адресою. Відповідно до довідок Запорізького національного університету №17-61/82-2-1 від 10.03.2021 і №17-61/82-2-2 від 10.03.2021 [PERSON] працювала в Запорізькому національному університеті на посаді провідного фахівця центру незалежних соціальних досліджень. Звільнена 10.04.2020. З січня 2020 по квітень 2020 року мала дохід в загальній сумі 22338,26 грн. [PERSON] працює в Запорізькому національному університеті на посаді старшого лаборанта кафедри теорії та практики перекладу з англійської мови. З вересня 2020 по грудень 2020 року мала дохід в загальній сумі 20996,82 грн. Згідно із довідки №15/03/21 від 15.03.2021 [PERSON] відвідує Державний заклад «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) №33 (м.Запоріжжя) Національної поліції України з 01.08.2017 року і по теперішній час. Розпорядженням голови районної адміністрації №415р від 01.09.2020 [PERSON] встановлені дні та часи побачень з малолітньою дочкою [PERSON] , [INFO] : щосереди з 17.00 год до 19.00 год та щосуботи з 09.00 год до 12.00 год (місце зустрічі за домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. Перший місяці побачень проводити в присутності матері. Розпорядженням голови районної адміністрації №15р від 20.01.2021 збільшено дні та часи побачень [PERSON] з малолітньою [PERSON] , [INFO] : в будь який будній день, за домовленістю між батьками, з 17.30 год до 20.30 год та щосуботи або щонеділі з 10.00 год до 15.00 год (місце зустрічі за домовленістю між батьками), або в будь-який інший день та час за домовленістю між батьками. З урахуванням висновку спеціаліста - психолога, продовжити побачення з дитиною в присутності матері. Згідно із відповіді Районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району від 04.03.2021 [PERSON] неодноразово запрошувалась до районної адміністрації для вирішення питання щодо складання протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.184 КУпАП, однак ні разу на запрошені дати не з`явилась. Відповідно до відповіді Олександрівського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 01.04.2021 №8048/4 на виконанні відділу виконавчої служби перебуває виконавче провадження за №59577977 по виконанню судового наказу №331/2494/19 від 11.07.2019 року, виданого Жовтневим районним судом м.Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з 06.06.2019 до досягнення дитиною повноліття. Станом на 31.03.2021 заборгованість відсутня. Аліменти сплачуються щомісячно в повному обсязі. Відповідно до акту обстеження умов проживання від 02.08.2020, у [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ., у двокімнатній квартирі, створені умови для виховання і розвитку дитини. Для дитини є окрема кімната, в якій є спальне місце, дитячі речі, велосипед. Відповідно до ч. ч. 4, 5, 6 ст. 19 СК при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування в особі районної адміністрації ЗМР по Комунарському району від 27.08.2021 року за №2173/01-37/1904 , питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної адміністрації ЗМР по Комунарському району 26.08.2021 року за участі обох батьків дитини. З`ясовано, що батьки дитини проживають окремо. Малолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю за адресою: [ADDRESS] , стан житла відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Для дитини створено всі необхідні умови виховання, розвитку та відпочинку. Батько дитини проживає за адресою: [ADDRESS] , умови проживання задовільні. Батько не заперечує проти проживання дитини з матір`ю, але занепокоєний та проти виїзду дитини за кордон без його згоди. Встановлено, що відповідно до отриманої інформації КНП «Запорізький центр первинної медико-санітарної допомоги №1» малолітня [PERSON] , 2014 р.н., перебуває під наглядом з народження. Декларацію з дільничним лікарем укладено, Дитину на прийом до лікаря супроводжує мати, яка займається обстеженням, лікуванням, вакцинацією та оздоровленням дівчинки. Батько цікавився станом здоров`я дитини у дільничного лікаря - педіатра та знайомився з медичною документацією. Під час огляду дитини ознак психічного або фізичного насильства помічено не було. Останній раз мати з дитиною зверталась до дільничного лікаря- педіатра 07.06.2021. Омельянська [PERSON] відвідує ДЗ «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) №33 м.Запоріжжя з вересня 2017 року. Мати здійснює своєчасну оплату за дитячий садок, відвідує батьківські збори, цікавиться життям доньки, прислуховується до порад педагогів, допомагала адміністрації ДНЗ, є членом батьківської ради. Стосунки між матір`ю та дитиною емоційно близькі, дружні, довірливі. Дитина розвівається нормально, володіє всіма необхідними навичками, що є нормальними в її віці. [PERSON] виховується у благополучній сім`ї. За підсумками засідання, комісія дійшла висновку про доцільність визначення місце проживання дитини - [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] , 1981 р.н. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.150 СК, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому, відповідно до ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини) держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Відповідно до ст. 141, 155 СК мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків, мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 160 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з частинами 1,2 ст.161 цього Кодексу, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76). Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Відповідач [PERSON] не заперечує проти визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, позивачем у справі. Судом встановлено, що житлово-побутові умови проживання [PERSON] є задовільними. Мати належним чином піклується про здоров`я та виховання малолітньої доньки, цікавиться її життям, турбується про її розвиток, належним чином ставляться до виконання своїх батьківських обов`язків. Крім того, суд враховує вік дитини, стан її здоров`я, прив`язаність до матері і наявність сталих соціальних зв`язків, а також той факт, що в інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. За таких обставин, суд дійшов висновку про визначення місця проживання малолітньої дитини- [PERSON] , [INFO] разом із матір`ю - [PERSON] , що відповідатиме інтересам дитини. Посилання відповідача про відсутність спору між сторонами і необхідність закриття провадження у справі(відмови у позові) спростовується наданим позивачем доказом - письмовою вимогою від 06.08.2020, яку відповідач [PERSON] направив поштою позивачу [PERSON] за місцем її проживання 06 серпня 2020 року. Відповідно до письмової вимоги [PERSON] на підставі положень СК щодо прав батьків на спілкування, виховання дитини, а також щодо визначення місця проживання дитини, запропонував [PERSON] укласти договір щодо участі батька у спілкуванні із донькою. У випадку недосягнення домовленостей, він зазначив про намір звернутись до суду із заявою про визначення місця проживання дитини із ним, вказуючи при цьому на перевагу своїх матеріально - побутових умов і неналежний догляд позивачем за здоров`ям дитини. В ній також зазначено, що дана письмова вимога є заходом досудового врегулювання спору. Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячиз підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людиниі основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного,а не формального значення. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову,а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб. Прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін,чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цимне залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Судом встановлено, що через відсутність домовленості про участь батька у вихованні дитини між сторонами також виник спір щодо місця проживання дитини, отже відповідач, направляючи письмову вимогу, поставив під сумнів проживання дитини із матір`ю і вказав на оспорювання в судовому порядку зміни місця проживання дитини в залежності від вирішення питання щодо участі батька у спілкуванні з дитиною, що вказує на наявність невизнаних і оспорюваних прав та інтересів матері дитини. На час розгляду справи спір між сторонами не врегульований. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» неповнолітні громадяни України виїжджають з України за наявності паспорта громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичного паспорта, службового паспорта, проїзного документа дитини, який видається дітям у віці до 18 років, або якщо вони вписані в закордонний паспорт одного з батьків, та у його супроводі. Відповідно до п. 4 "Правил перетинання державного кордону громадянами України", затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.95 № 57 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25.08.2010р. № 724), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється, зокрема без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі тимчасового виїзду з України на строк до одного місяця під час пред`явлення рішення суду або органу опіки та піклування (районної, районної у м. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчого органу міської, районної у місті (у разі його утворення), сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади) або їх копій, засвідчених нотаріально чи органом, який їх видав, у якому визначено (підтверджено) місце проживання дитини з одним із батьків, який має намір виїзду з дитиною або який уповноважив на це нотаріально посвідченою згодою інших осіб (пункт 3). Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не доведено належними і допустимими доказами ту обставину, що позивач має намір разом із дитиною виїхати за межі України. Враховуючи обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, піклування про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, на думку суду, той із батьків, з ким залишилась проживати дитина, має право тимчасового виїзду з України на строк до одного місяцядля оздоровлення, лікування, забезпечення інших інтересів дитиниу разі виникнення такої необхідності. За таких обставин, позов [PERSON] законний, обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - покладається на відповідача. Таким чином, з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати у виді судового збору в сумі 908 гривень. За положеннями ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. На підтвердження понесених позивачем судових витрат про надання правничої професійної допомоги надано: договір про надання правової допомоги від 02.04.2021, акт виконаних робіт від 12.04.2021, детальний опис робіт виконаних адвокатом, відповідно до якого надані юридичні послуги на загальну суму 5000 грн з описом витрат, рахунок фактура від 05.04.2021, оригінал квитанції від 07.04.2021 про сплату 5000 грн адвокату, меморіальний ордер від 08.04.2021 на суму 5000 грн. Розмір витрат відповідачем в суді не спростований, є співрозмірним зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, і відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру та є пропорційним до предмета спору, а тому підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved