Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що між сторонами був укладений усний договір, з частковою попередньою оплатою, на виготовлення дверних блоків. Згідно договору позивачка передала грошові кошти відповідачу в якості авансу, а відповідач зобов'язувався виконати замовлення в зазначений строк. Однак відповідач в зазначений строк зобов'язання не виконав та кошти не повернув. Тому позивачка звернулася до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача наявну суму боргу та судові витати. Згідно до поданої заяви, позивачка позов підтримала, просить справу розглядати у її відсутність. Відповідач згідно до поданої заяви позов визнає та просить справу розглядати без його участі. Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 27.01.2013 року позивачка, за усною угодою, передала [PERSON] у власність 6000 (шість тисяч) гривень в якості авансу за виготовлення їй дверних блоків. При фактичному одержанні вказаної суми відповідачем була складена і передана позивачці розписка, в якій він зобов'язувався виготовити дверні блоки до 05.02.2013 року. У зазначений термін відповідач свої зобов'язання не виконав і грошові кошти не повернув. Позивачка неодноразово протягом 2013 року зверталася до [PERSON] з прохання прискорити виготовлення дверних блоків, або повернути гроші. Однак відповідач відмовляється повертати борг згідно розписки, мотивуючи це тим, що у нього нема вільних коштів. Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. У відповідності до ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст.610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ст. 612 ЦК України - боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строки, встановлені договорами. Таким чином, відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання. Відповідно вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, враховуючи положення ст.ст. 509, 526, 530, 610, 612, 625 ЦК України суд вважає, що позов є обґрунтованим та доведеним в частині стягнення 6000 грн. - богр, 180 грн. - три відсотки річних в порядку ст. 625 ЦК України, та судові витрати в сумі 243, 60 грн. В той же час не підлягають до стягнення з відповідача на користь позивачки судові витрати в сумі 1500 грн. (витрати з надання правової допомоги). Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до ст. 1 Закону України від 20.12.2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачка не надала суду доказів того, що адвокат або фахівець в галузі права надавав їй таку допомогу; не зазначила час та не надала належних доказів на підтвердження такого часу, що був витрачений під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням. Позивачка не надала доказів сплати цих коштів. За таких умов відсутні підстави для стягнення з відповідача на її користь зазначених судових витрат.

Outcome: approved