Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] (Позивач) звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] (Відповідач) про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. У позовній заяві Позивачка просила: - стягнути з [PERSON] аліменти на її користь кошти на утримання [PERSON], [INFO], щомісячно в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття [PERSON] Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 04.10.2012р. між Позивачкою та Відповідачем шлюб розірвано. Від шлюбу вони мають сина - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, син - [PERSON] проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні, водночас Відповідач з моменту розлучення перестав брати участь у вихованні дитини і припинив надавати матеріальну допомогу на її утримання. Окрім того, Позивач зазначила, що заробітна плата, яку вона отримує не дає їй можливості повністю забезпечити фізичний, духовний розвиток дитини, розвитку творчих та пізнавальних здібностей, уподобань дитини, розвитку обдарувань. На неодноразові прохання Позивача надати матеріальну допомогу Відповідач не відреагував, своє місце роботи останній не повідомляє, брати участі у вихованні дитини не бажає. Позивачка в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного рішення суду не заперечувала (а.с.22). Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. З урахуванням вищезазначеного, відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що позивачка проти заочного розгляду справи не заперечувала, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 05 серпня 2006 року між [PERSON] (Відповідач), та [PERSON] (Позивач) було зареєстровано шлюб. У Позивачки та Відповідача від шлюбу є спільна дитина - [PERSON], [INFO], про що в Книзі реєстрації народжень 07.02.2007р. зроблено відповідний актовий запис за № 188, що підтверджується Свідоцтвом про народження від 07.07.2007р., виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції м. Києва, в якому зазначено в графі «мати»: [PERSON], «батько» - [PERSON] (а.с.7). З довідки КК "Центр комунального сервісу"вбачається, що неповнолітній [PERSON] зареєстрований та проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову (ст. 191 СК України). Днем звернення Позивачки до суду є 28 квітня 2016р., оскільки саме цим днем позовна заява подана безпосередньо до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва, що підтверджується відповідним штампом канцелярії на першій сторінці позовної заяви. Під час розгляду справи, відповідачем не було надано суду документів, які б підтверджували його офіційне працевлаштування, наявність на утримання інших неповнолітніх дітей, окрім спільного сина від шлюбу з Позивачкою, розміру доходу та інших відомостей, які могли б мати значення для вирішення справи. Згідно ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи ст. 182-183 СК України, суд, приймаючи до уваги всі обставини та оцінивши відповідні докази, вважає, що позовні вимоги про стягнення з Відповідача аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1\\4 усіх видів заробітку Відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення сином повноліття, підлягають задоволенню. Виходячи з положень ст. 88 ЦПК України, а також з того, що Позивачі у справах про стягнення аліментів згідно з Законом України «Про судовий збір» звільнені від сплати судового збору, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з Відповідача в дохід держави судового збору 551,20 грн. Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 80, 84, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, та

Outcome: approved