Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. Позов мотивує тим, що 14.10.1999 уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , який зареєстровано відділом РАГСу Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області, актовий запис № 472. У шлюбі з відповідачем у них народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вказує на те, що уже тривалий час не проживає з відповідачем, спільне життя у них не склалося через відсутність взаєморозуміння, розбіжність поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дітей, що призводило до непорозумінь, сварок, внаслідок чого, вона втратила почуття поваги та любові до відповідача. Вважає, що примирення з відповідачем неможливе, а подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам. Зазначає також про те, що спір з відповідачем про визначення місця проживання їх неповнолітнього сина відсутній, а також відсутній спір з приводу майна, набутого ними за час перебування у шлюбі. Враховуючи вищенаведене, просить суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 14.10.1999 відділом реєстрації актів громадянського стану Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області, актовий запис № 472. Стягнути із відповідача на її користь судовий збір. Ухвалою від 17.11.2020 в зазначеній справі відкрито спрощене провадження та призначено розгляд справи по суті з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задоволити, категорично заперечила щодо надання строку для примирення, наполягала на проведенні розгляду справи за відсутності відповідача. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Проти задоволення позовних вимог не заперечував. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради Львівської області [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , одружилися 14 жовтня 1999 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №472. З копії свідоцтва про народження вбачається, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Згідно довідки, виданої КП «Управитель «ЖЕО» ДМР 05.10.2020 [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] . Склад її сім`ї: [PERSON] (свекор), [PERSON] (брат чоловіка), [PERSON] (чоловік), [PERSON] (син), [PERSON] (син). Стаття 51 Конституції України визначає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у статті 24 СК України, у якій, серед іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ч. 3, 4 статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до частини 2 статті 104 цього ж Кодексу шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно частини 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частина 1 статті 110 СК України передбачає, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Статтею 112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до змісту пункту 10 постанови пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Таким чином, беручи до уваги те, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, та забезпечення державою принципу свободи шлюбу та принципу свободи розірвання шлюбу, та з урахуванням того, що матеріалами справи встановлено, що сторони протягом тривалого часу не проживають разом, не піклуються про побудову сімейних відносин між собою, примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, яка скористалась своїм правом на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 6 частини 1 статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved