Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на майно за набувальною давністю, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2008 року по теперішній час проживає без реєстрації в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] . Право власності на дане домоволодіння не зареєстровано, тобто відсутній власник. Також позивачка зазначає, що вона обслуговує даний будинок разом з господарськими будівлями протягом більше 12 років, по мірі своїх сил та коштів здійснює поточний ремонт, підтримує його у належному стані. Користується будинком відкрито, не приховуючи факту знаходження майна в її володінні безперервно. За цей тривалий час ніхто до неї не звертався та не заперечував проти її проживання в даному будинку. Ці обставини дають їй право і не можуть давати підстав для сумніву щодо правомірності володіння даним домоволодінням. Вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником вищевказаного майна за набувальною давністю. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Також додатково пояснила, що власницею вищевказаного будинку являлася [PERSON] , яка проживала за вищевказаною адресою разом з сином. В 2008 році [PERSON] померла. Після її смерті син останньої дозволив їй проживати в даному будинку, тобто з 2008 року по теперішній час вона добросовісно, відкрито та безперервно володіє будинком, розташованим в [ADDRESS] , використовує його для власних потреб за функціональним призначенням. Представник Ічнянської міської ради Чернігівської області Гармаш Г.Г. в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, вказавши, що протягом всього часу позивачка була обізнана про власника майна з приводу якого порушено спір. Право власності на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , зареєстровано на [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 22 січня 2008 року, яка померла в 2008 році. Спадкоємцем після смерті останньої являється її син, який повинен був своєчасно прийняти спадщину, щоб правомірно розпорядитися спадковим майном. В зв`язку з тим, що відсутні відомості про прийняття спадщини сином спадкодавиці, останній не мав ніякого права розпоряджатися вищевказаним майном. Також додатково пояснив, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадкове майно переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням, в порядку ст. 1277 ЦК України. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Судом встановлено, що позивачкою порушено спір щодо визнання права власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований в [ADDRESS] . Положення щодо набувальної давності закріплені у ЦК України, зокрема, як первісний спосіб набуття права власності, оскільки права набувача залежать не від волевиявлення попереднього власника, а від сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України - добросовісності заволодіння, відкритості та безперервності подальшого володіння річчю протягом певного строку. Частина 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ Як встановлено в судовому засіданні позивачка з 2008 року і по теперішній час проживає без реєстрації в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки Івангородського старостинського округу Ічнянської міської ради Чернігівської області від 20 жовтня 2019 року № 461 (а.с.11). Згідно копії довідки № 462 від 20 жовтня 2019 року, виданої Івангородським старостинським округом Ічнянської міської ради Чернігівської області в будинку за адресою: [ADDRESS] ніхто не зареєстрований. (а.с.11) Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 30 вересня 2021 року право власності на вищевказаний житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , зареєстровано на [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності від 22 січня 2008 року (а.с.25). В судовому засіданні встановлено та не оспорено сторонами, що в 2008 році [PERSON] померла. Після смерті останньої спадщина ніким не прийнята. Відповідно до ст. 346 ЦК України однією з підстав припинення права власності є смерть власника. Таким чином, право власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , припинено у зв`язку із смертю [PERSON] . Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Вказаний висновок узгоджений з постановою Верховного Суду від 10 лютого 2020 року у справі № 923/82/19. У п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» також роз`яснено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні -володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Виходячи зі змісту викладеного, обставинами, які мають значення для справи, і які, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, повинен довести саме позивач є: законний об`єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння). Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. Так, однією з підстав що підтверджує добросовісність заволодіння майном, з приводу якого порушено спір, позивачка зазначає усний дозвіл родича власника будинку - сина [PERSON] . Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник. Відкритість володіння будинком підтверджується копією довідки Івангородського старостинського округу Ічнянської міської ради Чернігівської області від 20 жовтня 2019 року № 461. Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років. Судом встановлено, що позивачка проживає, володіє та користується вищевказаним будинком з 2008 року по теперішній час, тобто більше 12 років. Отже, оцінивши надані докази в їх сукупності, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, добросовісно та безперервно користуватися житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] , суд вважає можливим визнати за нею право власності на вищевказане майно за набувальною давністю. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови).

Outcome: approved