Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON], яка діє в інтересах позивача [PERSON] на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням , а саме, квартирою за адресою: [ADDRESS]. Вимоги мотивує тим, що квартира [ADDRESS] належить позивачу та його батькам - [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності по 1 / 3 частині кожному , відповідно до договору купівлі - продажу від 26 травня 2007 року. З 10 липня 2007 року у спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та його мати - третя особа [PERSON], а з 31 травня 2011 року у спірній квартирі також зареєстрований рідний брат позивача - [PERSON]. Відповідач з 2002 року постійно проживає на території Російської Федерації. В спірній квартирі з часу реєстрації, а саме 31 травня 2011 року не проживає, належних йому речей не зберігає, участі у сплаті комунальних або будь - яких інших платежів не приймає. Крім того, на час звернення з позовом відповідач не має наміру взагалі повертатися на Україну та проживати в спірній квартирі. Між сторонами була домовленість, що відповідач приїде до України та за власним бажанням занімиться з реєстраційного обліку у квартирі за адресою: [ADDRESS], проте так це і не зробив. Позивач є інвалідом ІІ групи з дитинства, його мати не працює, оскільки здійснює догляд за ним. У теперішній час , у зв'язку з економічною кризою в країні, виникла необхідність оформити субсидію на оплату комунальних платежів, оскільки сплачувати їх у повному обсязі вони не мають можливості. З підстав того, що у спірній квартирі зареєстрований але не проживає член сім'ї позивача, процедура отримання субсидії стає неможливою. При таких обставинах, відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів від 02 березня 2016 року № 207, зняття відвідача з реєстрації у спірній квартири можливо лише за рішенням суду. Інші співвласники квартири - батьки позивача не заперечують проти визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивачем не чинилося відповідачу перешкод у проживанні за спірною адресою. Між сторонами не існує домовленості щодо збереження користування житлом, в якому останній не проживає. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено згідно Розпорядження керівника апарату Харківського районного суду Харківської області [PERSON] №01-02/101 від 06 вересня 2018 року у зв'язку з розглядом Вищою радою правосуддя 28 серпня 2018 року заяви про звільнення судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON] та відповідно до наказу голови Харківського районного суду Харківської області від 05 вересня 2018 року №05-05/99 «Про відрахування судді Харківського районного суду Харківської області [PERSON]», зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 18 вересня 2018 року заяву про самовідвід судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Тетяни Валеріївни задоволено. Позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням передана на розгляд іншому судді, визначеному в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України. За наслідками повторного автоматичного розподілу справ автоматизованої системи документообігу, який було здійснено відповідно до ухвали судді Харківського районного суду Харківської області Бобко Т.В. від 18 вересня 2018 року зазначена справа була передана в провадження судді Харківського районного суду Харківської області Шинкарчук Я.А. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 12 жовтня 2018 року позовна заява [PERSON] до [PERSON], треті особи: Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання. В підготовче засідання учасники справи не з'явились. Представник позивача [PERSON] - адвокат [PERSON], яка діє на підставі ордеру, виданого відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, та просить ухвалити рішення в підготовчому засіданні, оскільки відповідач визнав позовні вимоги, про що надав через канцелярію суду відповідну заяву. Відповідач [PERSON] надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає та проти їх задоволення не заперечує. Представник третьої особи - Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області [PERSON], який діє на підставі довіреності № 56 від 10.01.2018 надав до суду заяву про розгляд справи без участі їх представника відповідно та в межах чинного законодавства України. Треті особи - [PERSON], [PERSON] надали до суду заяву про розгляд справи в їх відсутність, позовні вимоги визнають, які просять задовольнити. В зв'язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що квартира за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу квартири від 26 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрований в реєстрі № 1428 належить на праві приватної власності по 1 / 3 частині [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 15088506 від 03.07.2007, право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] зареєстровано по 1 / 3 частині за [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що відповідач [PERSON] є сином третіх осіб (власників квартири) - [PERSON], [PERSON] та братом позивача (власника квартири) - [PERSON] Відповідно довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 4287 від 18.07.2018 року, а також довідки виконавчого комітету Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області № 5420 від 02.10.2018 року в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані - [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Факт не проживання відповідача в квартирі за адресою: [ADDRESS] підтверджується актом обстеження квартири ( домоволодіння) від 18 липня 2018 року, складеного депутатом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області, з якого вбачається, що у вказаній квартирі зареєстровані - [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за фактом в квартирі мешкають - [PERSON], [PERSON]. [PERSON] за даною адресою був зареєстрований 31.05.2011 року, однак з моменту реєстрації і по даний час не проживав в квартирі, перепон для його проживання за місцем реєстрації ніхто не чинив. В даний час [PERSON] мешкає в Російській Федерації, м. Белгород. Отже, судом встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу в квартирі за адресою: [ADDRESS] не проживає, добровільно знятись з реєстрації у спірній квартири не бажає. Крім того, відповідач не приймає жодних засобів щодо збереження за ним права користування житловою площею в спірному житловому будинку. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог частини 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК) - Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права і користування житлом. Таким чином, на підставі вищевказаного, а також враховуючи, що відповідачем позов визнано, останній не є власником спірної квартири, на даний час не є членом сім'ї власників, протягом тривалого часу без поважних причин в квартирі не проживає, тому суд приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved