Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-27 00:00:00

В червні 2016 року до Кременчуцького районного суду Полтавської області звернувся [PERSON] до [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів. Позовні вимоги мотивував тим, що, 10.02.2015 року ТОВ «Євролізинг Україна» і позивач, уклали договір фінансового лізингу № 000257, предметом якого є автомобіль «JAC J2» вартістю 5\~420, 88 Євро, /еквівалент 161 000 гривень /. На виконання умов договору, позивачем здійснено авансовий платіж на рахунки ТОВ «Євролізинг Україна» в розмірі 80 500 грн. та 16\~100 грн. адміністративний платіж. Вважає, що договір фінансового лізингу транспортного засобу не було нотаріально посвідчено, що свідчить про його недійсність. На підставі викладеного позивач [PERSON], просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір фінансового лізингу № 000257 від 10 лютого 2015 року, укладений між [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» та [PERSON] та стягнути з [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь [PERSON] 16\~100 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з»явився, направив представника [PERSON], яка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Представник відповідача ТОВ «Євролізинг Україна» в судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлений належний чином. Заслухавши представника позивача, вивчивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв'язку, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення за таких підстав. У відповідності до вимог ст.ст.\~10,\~11 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із копії договору фінансового лізингу № 000257 від 10 лютого 2015 року у м. Київ між ТОВ «Євролізинг Україна» та [PERSON], суд встановив, що лізингодавець бере на себе зобов»язання придбати Предмет лізингу у власність та передати Предмет лізингу у користування Лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених Договором. Лізингоодержувач користується Предметом лізингу на умовах даного Договору фінансового лізингу та згідно з положенням чинного законодавства. Відповідно до п. 1.1. договору предметом фінансового лізингу по даному договору є транспортний засіб зазначений у даній статті та у Специфікації (Додаток № 2 до Договору), а саме: марка/ модель - «JAC J2», комплектація /модифікація - standart, обєм/тип - двигуна 1,0 бензин, тип КПП - механіка, привід передній. Згідно п. 8.2.Договору укладаючи даний договір сторони погоджуються, що Вартість предмета лізингу, на момент укладання договору , за цим договором становить 5\~420,88 (пять тисяч чотириста двадцять євро 88 євроцентів) євро з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу Євро до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору. На дату укладання цього договору, згідно обмінного курсу Євро до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 161\~000, 00 ( сто шістдесят одна тисяча грн. 00 коп.) гривень з ПДВ. Відповідно до додатку № 1 вартість предмету лізингу становить 5\~420,88 євро; авансовий платіж 50 % - 2\~710,44 євро; адміністративний платіж (10%) 542,09 євро, комісія за передачу (3%) 162,63 євро. 10 лютого 2015 року на виконання умов договору, позивачем здійснено авансовий платіж на рахунки ТОВ «Євролізинг Україна» в розмірі 80 500 грн. та адміністративний платіж в розмірі 16\~100 грн. На сьогоднішній день предмет лізингу позивачу в користування не надано. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~ЦК України\~про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж,\~Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до\~ст. 626 ЦК України\~договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов»язків. Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Відповідно до ст. 806 Цивільного кодексу України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Статтею 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», визначено, що договір фінансового лізингу має бути укладений у письмовій формі. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~статті 628 ЦК України. Згідно з ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Підпунктом 3.12. пункту 3 глави 5 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністрества юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, установлених Цивільним кодексом України та Законом України «Про фінансовий лізинг». Відповідно до ч.1, ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою\~ третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Згідно зі ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі,\~ відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у звязку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи. Статтею 220 Цивільного кодексу України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з п. 7\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року\~правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Отже, суд приходить до висновку, що договір фінансового лізингу № 000257 від 10.02.2015 року укладений між позивачем та ТОВ «Євролізинг Україна» нотаріально посвідчено не було, а тому такий договір є нікчемним. Така ж правова позиція закріплена в постанові Верховного суду України від 16.12.2015 року по справі № 6-2766цс15, де зазначено, що договір фінансового лізингу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Судом встановлено, та не заперечується сторонами, що 22.04.2016 року на рахунок позивача в ПАТ КБ «Приват банк» від ТОВ «Євролізинг Україна» було зараховано 80097,5 грн. на повернення авансового платежу. Статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»\~встановлено, що лізингові платежі можуть включати: 1\\ суму яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; 2\\ платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; 3\\ компенсацію відсотків за кредитом; 4\\ інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору. Згідно до договору лізингу, адміністративний платіж - це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, про можливість стягнення з відповідача [PERSON] з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь позивача [PERSON] 16\~100 грн. Окрім цього, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 3\~ст. 88 ЦПК України\~стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. 16.06.2016 року між позивачем та Правозахисною Організацією "Праза" укладено договір про надання правової допомоги № 421 за послуги якої ним сплачено 1800 грн. які у відповідності до ст. ст.\~79,\~84,\~88 ЦПК України\~як витрати на правову допомогу, також повинні бути стягнуті з відповідача.

Outcome: approved