Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

В грудні 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеною позовною заявою. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є відповідальним наймачем квартири [ADDRESS]. Право на проживання в зазначеній квартирі вона отримала на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області № 312 від 17 вересня 2008 року і оселилась у ній згідно з отриманим 02 жовтня 2008 року ордером на житлове приміщення № 1245. Разом із нею в помешканні зареєстровані її син [PERSON] та онук [PERSON], які до літа минулого року проживали разом з нею в зазначеній квартирі. В червні місяці 2014 року вони зібрали свої речі та виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації і останні півтори роки за вказаною адресою не проживають. За цей час відповідачі жодного разу не зявлялися в її квартирі, з ними втрачено будь який зв'язок, місце їх знаходження їй невідомо. У звязку з цим їй самій приходиться нести всі затрати по утриманню квартири, сплачувати комунальні послуги відповідно до кількості осіб, зареєстрованих в її помешканні, тощо. Вважає, що відповідачів по справі необхідно визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно заявниці для зняття останніх з реєстраційного обліку за адресою [ADDRESS]. Позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні. Належно повідомлені відповідачі в судове засідання не з'явилися з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у їх відсутності суду не подавали, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно правовими актами. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, позивач по справі [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської міської ради Донецької області № 312 від 17.09.2008 року та отриманого 02 жовтня 2008 року ордера на житлове приміщення № 1245 (а.с. 5) є відповідальним наймачем квартири [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сімї б/н від 17.12.2015 року (а.с. 7) разом з позивачем по справі в її помешканні зареєстровані її син [PERSON], [INFO] та онук [PERSON], [INFO]. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 71, ст. 72 ЖК при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Особа визнається такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, відповідачі по справі в червні місяці 2014 року зібрали всі свої речі та виїхали на постійне місце проживання до Російської Федерації і останні півтори роки за вказаною вище адресою не проживають. За весь час відповідачі по справі жодного разу не зявлялися в квартирі позивача по справі, теперішнє їх місце проживання [PERSON] невідоме, з ними втрачено будь який зв'язок, їй самостійно приходиться нести витрати по утриманню помешкання, доглядати його та в силу своїх можливостей оплачувати комунальні послуги, тощо. Факт того, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не проживають за місцем своєї реєстрації понад встановлені чинним законодавством строки також підтверджено актами вуличного комітету (а.с. 8-9). Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідачі по справі з червня місяця 2014 року, тобто понад шість місяців, без поважних причин були відсутніми за місцем своєї реєстрації. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved