Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що з01 липня 2007 року вона працювала завідуючою клубом с- ща Вербівка Іллінецького району Вінницької області. Розпорядженням [PERSON] сільського голови № 10-О від 30 травня 2017 року «Про звільнення із займаної посади завідуючої клубом с-ща Вербівка [PERSON]» її було звільнено з посади завідуючої клубом с-ща Вербівка з 01 червня 2017 року за систематичне невиконання без поважних причин обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку. [PERSON] вказала, що її звільнено з роботи у звязку з тим, що вона відмовилася провести дискотеку з 19:00 по 23:00 у свій законний вихідний день, у вівторок 09 травня 2017 року. При цьому, відповідно ст. 31 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган не має права вимагати від працівника виконання роботи, не обумовленої трудовим договором. Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років ч. 6 ст. 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Не зважаючи, що позивач є одинокою матірю, яка сама виховує та утримує доньку [PERSON], [INFO], її було звільнено з роботи з ініціатив роботодавця. Ст. 235 КЗпП України встановлює, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Тому позивач просить визнати незаконним та скасувати розпорядження № 10-О сільського голови [PERSON] сільської ради Іллінецького району Вінницької області від 30 травня 2017 року в частині звільнення її з посади завідуючої клубом селища Вербівка Іллінецького району Вінницької області на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України, поновити її на посаді завідуючої клубом селища Вербівка та стягнути з [PERSON] сільської ради Іллінецького району Вінницької області на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01.06.2017 по 30.06.2017 з утриманням при виплаті значеної суми, передбачених законом податків та обовязкових платежів. В судовому засіданні до початку розгляду справи по суті представник позивача за довіреністю [PERSON] подав до суду клопотання про уточнення та збільшення позовних вимог, в якому просить врахувати час вимушеного прогулу за період з 02.06.2017 по 18.01.2017, тобто з дня незаконного звільнення [PERSON] по день розгляду справи в суді, що становить 158 робочих днів. Позивач [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, пояснили, що [PERSON] працювала на посаді завідуючої клубом селища Вербівка Іллінецького району, на час звільнення являлася одинокою матірю, на утриманні якої перебувала дочка віком до 14 років, інформація щодо систематичного невиконання нею без поважних причин обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку є неправдивою, а розпорядження [PERSON] сільського голови від 01.06.2017 щодо звільнення її з посади завідуючої клубом с-ща Вербівка, видане з порушенням законодавства, тому підлягає скасуванню. Представники відповідача [PERSON] сільської ради [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, про що подали заперечення, в якому вказали, що [PERSON] до 01.06.2017 працювала завідуючою клубом с-ща Вербівка. Згідно розпорядження сільського голови № 20-О від 11.11.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідуючої клубом [PERSON]Я.», до неї було застосовано один з таких заходів стягнення як «Догана», 23.11.2016 на 14 сесії 7 скликання розглядалось питання «Про заслуховування звіту завідуючої клубом с-ща Вербівка [PERSON] про роботу клубу в 2016 році». Заслухавши звіт завідуючої клубом, депутати одноголосно визнали роботу завідуючої клубом с-ща Вербівка [PERSON] - «незадовільною». Незважаючи на це, завідуюча клубом [PERSON] продовжувала порушувати розпорядок роботи клубу: клуб відкривала пізніше, а закривала раніше, робота гуртків не проводилась, молодь села - відвідувачі клубу, була поділена на дві частини, які подобались [PERSON] і, які не подобались ті, що подобались приймали участь в художній самодіяльності, інші - ні. Через таку поведінку завідуючої клубом молодь часто скаржилась сільському голові. Він неодноразово проводив бесіди із завідуючою клубом, про додержання розпорядку роботи клубу, попереджав про відповідальність. На жаль, це не давало результату. Через деякий час порушення знову повторювались, про що свідчать пояснення завідуючої клубом від 10.05.2017 та 12.05.17, а також доповідна записка молоді с-ща Вербівка від 08.05.2017. Враховуючи всі факти, було вирішено звільнити завідуючу клубом с- ща Вербівка [PERSON] з займаної посади, одержавши згоду первинної профспілкової організації [PERSON] сільської ради, членом якої вона являється. Будучи повідомлена про час засідання профспілкового комітету, на його засідання вона не зявилась, про що свідчить акт від 29.05.17 р. «Про неявку на засідання профспілкового комітету [PERSON]Я.». Розпорядженням № 10-О, сільського голови від 30.05.2017 «Про звільнення із займаної посади завідуючої клубом с-ща Вербівка [PERSON] була звільнена. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з01 липня 2007 року [PERSON] працювала завідуючою клубом селища Вербівка Іллінецького району Вінницької області. Згідно розпорядження сільського голови № 20-О від 11.11.2016 «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності завідуючої клубом с-ща Вербівка» до [PERSON] застосовано вид дисциплінарного стягнення догана. Розпорядженням [PERSON] сільського голови № 10-О від 30 травня 2017 року «Про звільнення із займаної посади завідуючої клубом с-ща Вербівка [PERSON]» її було звільнено з посади завідуючої клубом с-ща Вербівка з 01 червня 2017 року за систематичне невиконання без поважних причин обовязків та правил внутрішнього трудового розпорядку. Згідно із ч. 1 ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти особі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Відповідно до ч. 6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Так, позивач обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказує, що її звільнення відбулось з грубим порушенням КЗпП України, оскільки вона являється одинокою матірю, яка виховує дитину до 14 років. Згідно ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини-інваліда з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], яка народилась 25.12.2008, батьками вказані [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7), згідно довідки [PERSON] сільської ради № 5 від 12.01.2009 у книзі реєстрації актів про народження виконкому [PERSON] сільської ради Іллінецького району Вінницької області 12.01.2009 зроблено запис № 1 про народження дитини [PERSON] Відомості про батька записані за заявою матері, згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно, постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 одинокою матір'ю слід вважати жінку, яка не перебуває у шлюбі та у свідоцтві про народження дитини якої відсутній запис про батька дитини або запис про батька зроблено у встановленому порядку за вказівкою матері; вдову; іншу жінку, яка виховує й утримує дитину сама. Таким чином, судом встановлено та підтверджено вищевказаними доказами, що на час звільнення [PERSON] мала статус одинокої матері, тому ігнорування вказаної норми закону, вказує на неправомірність винесення розпорядження [PERSON] сільського голови № 10-О від 30 травня 2017 року. Крім того, відповідно до ст. 43 КЗпП передбачає, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п. 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), п. 2-5, 7 ст. 40 і п. 2 і 3 ст. 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. У ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є членом профспілкової організації працівників культури Іллінецького району з липня 2007 року. Однак, згідно листа вказаної профспілкової організації, письмового звернення від [PERSON] сільської ради до комітету про погодження звільнення [PERSON] не надходило. Відповідно до п. 16. Постанови Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів № 9, від 06.11.1992 встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі. З метою обєктивного, повного зясування обставин у вказаній справі судом було зупинено провадження та направлено ухвалу суду щодо розгляду питання про надання згоди виборчого органу профспілкової організації працівників культури Іллінецького району. Згідно витягу з протоколу № 26 від 27.10.2017 засідання комітету профспілкової організації працівників культури Іллінецького району за результатами розгляду ухвали суду комітетом ухвалено не давати згоду на звільнення [PERSON] Також, суд вивчаючи та аналізуючи пояснення сторін та надані ними докази, встановив не відповідність вказаних у розпорядженні [PERSON] сільського голови № 10-О від 30 травня 2017 року, порушень трудового розпорядку, як підстав для звільнення із займаної посади завідуючої клубом с-ща Вербівка, оскільки відповідно до табеля обліку використання робочого часу за травень 2017 року, фактів не виходу на роботу [PERSON] не встановлено. Таким чином, ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що Розпорядженням [PERSON] сільського голови № 10-О від 30 травня 2017 року «Про звільнення із займаної посади завідуючої клубом с-ща Вербівка [PERSON]» слід скасувати, як незаконне, а позивача поновити на посаді, яку вона обіймала до звільнення, а саме завідуючої клубом с-ща Вербівка Іллінецького району Вінницької області. Частиною 2 ст. 235 КЗпП України передбачено, що при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Крім того, відповідно до п. 5 розд. IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику, здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абз. 2 п. 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абз. 3 п. 8 Порядку). Крім того, положеннями розд. III Порядку передбачені види виплат, які підлягають урахуванню і які не підлягають урахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Ураховуючи, що звільнення [PERSON] відбулося 01 червня 2017 року, то середня заробітна плата позивачки повинна обчислюватися з виплат, отриманих нею за попередні два місяці роботи, а саме за квітень - травень 2017 року. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 19 січня 2018 року заробітна плата [PERSON] за квітень-травень 2017 року склала 6400 грн. тому середньоденна заробітна плата складає: 6400 грн / 39 робочих дні = 164 грн. 10 коп. При цьому кількість робочих днів в квітні 2017 року становить 19 днів, а в травні 2017 року 20 робочих днів. Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати. Час вимушеного прогулу з 01 червня 2017 року до 25 січня 2018 року склав 165 робочий день. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу [PERSON] за період з 01 червня 2017 року до 25 січня 2018 року складає 26\~896 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved