Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-26 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 31 липня 1982 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в Горішньовигнанській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 8. Від шлюбу мають двох дітей, які вже повнолітні. Протягом тривалого часу спільного проживання у них була добра та повноцінна сім'я. Але спільне життя не склалося, зараз вони не спілкуються. Відповідач уже тривалий час має стосунки з іншою жінкою. Фактично їх сім'я розпалася, подружні відносини не підтримуються, спільного господарства не ведуть. За таких обставин [PERSON] не бажає перебувати у шлюбі з відповідачем, після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище [PERSON], витрати за розірвання шлюбу покласти на відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, погоджується на проведення заочного розгляду даної справи Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 31 липня 1982 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Горішньовигнанській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 8. На даний час неповнолітніх дітей від шлюбу не мають. Спільне сімейне життя в сторін не склалося. Між ними постійно виникають сварки, що спричиняє душевні страждання позивачці. Фактично їх сім'я розпалася, подружні відносини не підтримуються, спільного господарства не ведуть. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved