Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом,в якому зазначила, що право власності на двокімнатну квартиру № 22, розташовану в будинку № 61 по вулиці Кірова у місті Запоріжжі, належить позивачці на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2009 року, Р. № 2130. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження виданий витяг №22995632 від 12.06.2009 року. Зазначені обставини свідчать про набуття права власності на об»єкт нерухомості у відповідності до ст. 182, 328, ч. 4 ст. 334, 655, ч. 4 ст.656 ЦКУ; ЗУ „Про державну реєстрацію майнових прав на нерухоме майно...", № 1952, зі змінами від 20.01.2005 р., № 2375, та у відповідності до Тимчасового положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно", від 07.02.2002 р.. З 21.07.2009 року відповідач була зареєстрована у вказаній квартирі як член сім»ї позивача та отримала право користування зазначеним житлом. З березня 2013 року відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, не підтримує санітарно -технічний стан квартири, не приймає участі в ремонті, з чого вбачається, що вона повністю втратила інтерес до зазначеного житлового приміщення. Будь-якого майна відповідача в квартирі немає. Пропозиції та вимоги позивача до відповідача щодо позасудового розв'язання спору, щодо добровільного зняття з реєстраційного обліку, спроби знайти шляхи порозуміння - відповідачем залишені поза увагою, внаслідок чого у власниці квартири виникли та існують певні перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном. Так, внаслідок неправомірної та безвідповідальної поведінки відповідача, позивач також позбавлена змоги належним чином ставитися до санітарно-технічного обслуговування придбаного жилого приміщення, внести зміни до змісту укладених договорів з підприємствами, що надають послуги по постачанню електричної енергії, води, тепла, газу. Також , у позивача виникли труднощі щодо оформлення субсидії. Позивач просить суд усунути їй перешкоди у володінні та користуванні власністю: квартирою № 22, розташованою у житловому будинку № 61 по вулиці Кірова у місті Запоріжжя, шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеною квартирою. У судовому засіданні позивач позов підтримала. Представник відповідача з позовом згоден. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що право власності на двокімнатну квартиру № 22, розташовану в будинку № 61 по вулиці Кірова у місті Запоріжжі, належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.05.2009 року, Р. № 2130. Право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно, на підтвердження виданий витяг №22995632 від 12.06.2009 року. З 21.07.2009 року відповідач була зареєстрована у вказаній квартирі як член сім»ї позивача та отримала право користування зазначеним житлом. З березня 2013 року відповідач не проживає у зазначеній квартирі без поважних причин, не приймає участі у сплаті комунальних послуг, не підтримує санітарно -технічний стан квартири, не приймає участі в ремонті, з чого вбачається, що вона повністю втратила інтерес до зазначеного житлового приміщення. Будь-якого майна відповідача в квартирі немає. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. З зазначеними обставинами погодився представник відповідача за довіреністю, визнавши позов. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Outcome: approved