Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-21 00:00:00

[PERSON] (позивачка) звернулася до суду з позовною заявою в якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 04.11.2019 року, просить визнати [PERSON] (відповідач) таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову позивачка зазначила, що є власницею квартири [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстрований [PERSON] на прохання останнього тимчасово, в зв`язку з відсутністю реєстрації. Причиною відсутності реєстрації є те, що відповідач був засуджений та відбував покарання. Відповідач зловживає алкогольними напоями, вчиняє сварки та веде аморальний спосіб життя. Відповідач неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім`ї. Разом з позивачкою проживають малолітній син [PERSON] та її мама [PERSON] . Відповідач перешкоджає позивачці вільно користуватись належною їй на праві власності квартирою. Як на підстави позовних вимог посилається на норми ст. ст. 13, 15, 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України. Позивачкою та її представником подані заяви про розгляд справи за їх відсутності, у якій вказано про підтримання позовних вимог. Судове засідання 04.11.2019 було відкладено на 22.11.2019 за клопотанням представника позивачки та відповідача з метою врегулювання спору, а саме для надання відповідачу терміну для самостійного зняття з реєстрації з квартири позивачки. Відповідач в судове засідання 22.11.2019 не прибув, про час і місце його проведення повідомлений належним чином, шляхом вручення 04.11.2019 повістки про виклик. Про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі не заявив, заперечень проти позову не надав. У відповідності до вимог ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріального округу Запорізької області Дашевською А.О. 21.08.2018 року, зареєстрованим в реєстрі за №1150, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] . Право приватної власності [PERSON] на вищезазначену квартиру зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за №27580547, що підтверджено витягом №135075637 від 21.08.2018 року. Згідно довідки про склад сімЧї № 78/07-14 від 30.01.2019 року, виданої Центром надання адміністративних послуг виконавчого апарату Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області, у квартирі [ADDRESS] крім позивачки зареєстрований [PERSON] . Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року", Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року №475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша\~стаття 321 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК України). Відповідно до\~статті 391 ЦК України\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень\~глави 32 ЦК України\~свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у квартиру\~\~ [ADDRESS] в якості співмешканця за згодою власниці квартири і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини п`ятої статті 403 ЦК України сервітут не позбавляє власника майна, щодо якого він встановлений, права володіння, користування та розпоряджання цим майном. Відповідно до частини другої\~статті 406 ЦК України\~сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Аналогічні висновки наведені Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.08.2019 року в справі №702/101/18 (провадження №61-42856св18) та в постанові від 16.01.2019 року в справі № 243/7004/17-ц (провадження № 61-25371св18). Оскільки [PERSON] користувався квартирою [ADDRESS] із згоди [PERSON] під час дії сервітуту, на час розгляду справи обставини, які були підставою для встановлення сервітуту, припинились, то і право користування відповідачем чужою квартирою також припинилось. Доказів, які б свідчили про наявність правових підстав для проживання відповідача у квартирі позивачки до матеріалів справи не надано. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню, відповідача слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже в зв`язку з задоволенням позову з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню 768,40 грн. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.\~\~\~\~\~\~\~\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved