Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить в порядку набувальної давності визнати за нею право власності на домооволодіння, що розташоване в [ADDRESS]. На обгрунтування вимог представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] зазначив, що [PERSON] добросовісно, відкрито і безпосередньо володіє і постійно проживає у цьому будинку з 1975 року, тобто більше десяти років, як то визначено ст.344 ЦК України. Власник будинку [PERSON] померла ще у 1933 році, проте спадщину ніхто офіційно не приймав, а тому іншого власника немає. Відповідач Конотопська міська рада подала клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника, задоволенню вимог не заперечують (а.с.18). Представник КП "Конотопське МБТІ" начальник [PERSON] також не заперечує задоволенню вимог, при цьому пояснила, що по документам, які маються у будинковій справі, після смерті власника [PERSON] ніхто у спадщину не вступав і на даний час домоволодіння нікому не належить. Суд, вислухавши доводи представника позивача, свідків [PERSON] - голови квартального комітету, та [PERSON] - сина позивача, які підтвердили, що [PERSON] більше десяти років відкрито володіє спірним будинком, дослідивши представлені докази, приходить до висновку про задоволення вимог з огляду на таке. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. У п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з правозаставними орієнтирами викладеними у п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 7.02.2014 року відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. У пункті 11 наведеної Постанови вказано, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Згідно п. 13 цієї ж Постанови можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] добросовісно заволоділа будинком [ADDRESS] володіє ним з цього часу відкрито та безперервно протягом більш як 15 років, а саме фактично проживає у спірному будинку з 1975 року по даний час, здійснює його утримання (а.с.12). Власник спірного майна [PERSON], за якою зареєстровано домоволодіння по теперішній час, померла ще у 1933 році (а.с.10) і жодного спадкоємця не було (а.с.23-28). Позивач заволоділа майном без достатніх правових підстав, тобто у [PERSON] у 2001 році були відсутні правові підстави для виникнення права власності в момент заволодіння (договір, спадкування, тощо). Зокрема, що стосується спадкування, то вона не відносилась до жодної із двох черг спадкоємців померлої згідно ЦК України 1963 року, що діяв на час заволодіння нею майном (ст.ст. 529, 530), заповіту померла не складала, утриманцем, усиновленою позивач теж не була. Інших підстав для спадкування майна померлої також не встановлено. Крім цього, спадкоємці (правонаступники) у померлої відсутні. Зважаючи на вказане у [PERSON] є всі підстави для звернення до суду з таким позовом в порядку ст. 344 ЦК України, який вірно пред'явлено до Конотопської міської ради за відсутності власника майна та його правонаступників і підлягає до задоволення.

Outcome: approved