Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

В провадженні Ананьївського районного суду Одеської області перебуває цивільна справа за позовною заявою за [PERSON] до [PERSON] про повне припинення стягнення з позивача аліментів і заборгованості та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги позивача обґрунтовані тим, що 04.10.2003 року він [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб та пробули в шлюбі по 27.12.2012 року. [INFO] народився спільний син [PERSON] . Після розірвання шлюбу син перебував на вихованні у матері [PERSON] . Як зазначається в позовній заяві, що згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеса від 16 січня 2012 року (справа №1527/2-6100/11) він повинен був сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] на користь відповідачки. З вказаного періоду позивачем проводилась виплата аліментів, але як стало йому відомо наданні ним кошти на утримання сина витрачалися [PERSON] недоцільно. Після цього позивач вимушений був паралельно з виплатою аліментів купувати [PERSON] новий одяг, та продукти харчування, які передавав йому при зустрічі. Крім того, в позовній заяві позивач вказує, що відповідно до копії характеристики з дитячого дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №121 м. Одеса. Після того, як син позивача пішов до школи він продовжував купувати одяг та продукти харчування своєму сину, сплачувати харчування сина в шкільній їдальні, та аліменти. В позовній заяві позивач вказує, що згідно характеристики з Одеської ЗОШ №56 в якої вказано про те що, мати не в повному обсязі займається вихованням сина, який постійно приходить до школи голодним в брудному одязі, постійно скаржиться на мати, при цьому хотів би мешкати з батьком, але мати була проти того, щоб батько відвідував свого сина. Також позивач вказує, що за рішенням Суворовського районного справа №523/2255/16 ц від 11.05.2016 року йому було дозволено під час літніх канікул забирати сина до себе, де він пробув з ним з 30 травня 2017 року, при цьому згідно Висновку органу опіки та піклування Приморської районної Адміністрації №01-11/1001 від 20.07.2017 року було прийнято рішення про визнання місця проживання дитини з батьком, тому він так і залишився проживати з ним. З позовної заяви вбачається, що за рішенням Приморського районного суду м. Одеси справа №522/1574/17 від 10 грудня 2018 року прийнято рішення щодо встановлення місця проживання [PERSON] зі своїм батьком [PERSON] за місцем проживання. Як зазначає позивач в позовній заяві, що враховуючи те, що він виплачував аліменти [PERSON] на користь сина [PERSON] , але наданні кошти відповідачка використовувала за нецільовим призначенням і йому доводилось купувати (окрім сплати аліментів), продукти харчування та одяг своєму сину. За той період часу який син продовжує мешкати з позивачем, відповідачка не переймається станом сина, та не купувала йому речей і продуктів харчування. Тому позивач змушений звернутись до суду з проханням скасувати стягнення з нього заборгованості по виплаті аліментів, та визначення стягування аліментів з [PERSON] . В позовній заяві вказано, що відповідачка [PERSON] офіційно не працює, не має постійного доходу, добровільно не хоче та не проявляє бажання допомагати позивачеві матеріально на придбання харчування, одягу, речей особистого та щоденного користування для [PERSON] . В прохальній частині позовної заяви поданої разом із заявою про усунення недоліків позивач просить суд: - Скасувати стягнення сплати аліментів та заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси №1527/-6100/11 від 16 січня 2012 року; - Стягнути аліменти з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття; - Звільнити позивача від сплати судового збору на підставі частини 3 статті 5 Закону України «Про судовий збір». Ухвалою суду від 20 грудня 2019 року у справі було відкрито провадження, прийнято рішення про здійснення її розгляду за правилами загального позовного провадження, як справи у спорі, що виникає з сімейних правовідносин, та призначено проведення підготовчого судового засідання. Відповідачу, у вказаній ухвалі, було роз`яснено право та надано час для подання відзиву на позовну заяву, роз`яснено порядок його реалізації, а також право звернутися до суду з зустрічною позовною заявою. З супровідного листа наявного в матеріалах справи від 20 грудня 2019 року вбачається, що на зареєстроване місце проживання відповідача було направлено рекомендованим відправленням вихідним №491/1065/19/10704/19 копію ухвали про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та доданими до неї документами (а.с.40). Однак, як вбачається з матеріалів справи, що відповідач в установлені строки в ухвалі про відкриття провадження у справі не скористався своїми процесуальними правами та не подала до суду відзив на позовну заяву, не пред`явила зустрічний позов. При цьому,\~частино 8\~статті 178 ЦПК України, що у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. 02 червня 2020 року позивач [PERSON] подав через канцелярію Ананьївського районного суду Одеської області подав клопотання про виклик та допит свідка [PERSON] , [INFO] , проживаючої за адресою: [ADDRESS] (а.с.57). В подальшому, після виконання всіх завдань визначених в статті 189 ЦПК України головуючим суддею у справі було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті, про що було постановлено 02 червня 2020 відповідну ухвалу (а.с.62-63). У судове засідання 13 жовтня 2020 року позивач [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення був повідомлений належним чином (а.с.72). Однак, 13 жовтня 2020 року позивач надав через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутність, на позовних вимогах наполягає в повному обсязі, та просить залишити клопотання про виклик та допит свідків без розгляду (а.с.82). Відповідачка [PERSON] у судове засідання 13 жовтня 2020 року не з`явилася, причини своєї неявки не повідомила. Проте, суд бере до уваги письмову заяву відповідачки [PERSON] , що була подана нею через канцелярію суду 02 червня 2020 року, в якій вона просить суд розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги позивача не визнає в повному обсязі (а.с.59). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги заяву позивача та відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки та відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Клопотання позивача [PERSON] про відмову у виклику та допиту свідка заявленого в заяві від 02 червня 2020 року було задоволено, про що судом без видалення в нарадчу кімнату постановлено відповідну ухвалу. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині скасуванню стягнення сплати аліментів та заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси №1527/-6100/11 від 16 січня 2012 року, підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, при вивченні матеріалів справи встановлено: Позивачем у справі є [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] виданого 10 лютого 2000 року Центральним РВ ОМУ УМВС України в Одеській області (а.с.4). Відповідачкою у справі є [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області від 10 грудня 2019 року (а.с.36). Судом встановлено, що позивач та відповідачка мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 січня 2007 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.3). З позовної заяви вбачається, що першою вимогою позивача є саме скасування стягнення сплати аліментів та заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Суворовського районного суду м.Одеси №1527/-6100/11 від 16 січня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Крім того, судом було досліджено рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16 січня 2012 року по цивільній справі № 527/2-6100/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, що знаходиться у вільному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень, за адресою в мережі Інтернет: http://reyestr.court.gov.ua/. Встановлено, що відповідно до рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16 січня 2012 року по цивільній справі № 527/2-6100/11 стягнуто з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого в селі Гандрабури, Ананьївського району, Одеської області, аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , до досягнення 18 років до [INFO] включно, починаючи з 10 листопада 2011 року, на користь [PERSON] , [INFO] , зареєстрованої в [ADDRESS] . У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Способи захисту сімейних прав та інтересів встановлені пунктом 3 частини 2 статті 18 СК України, згідно з нормами якої способами захисту сімейних прав та інтересів, зокрема є припинення правовідношення, а також його анулювання. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» право на звернення до суду із заявою про стягнення аліментів і, відповідно, право на отримання аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 статті 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Відповідно статті 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-кого з них змінити встановлений розмір аліментів або звільнити від їх сплати. Суд може звільнити від сплати аліментів осіб, зазначених у статтях 267-271 цього Кодексу, за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому, позивачем було додано до матеріалів справи копію рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року по цивільній справі №522/1574/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи Територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради, Відділу у справах дітей Суворовської рай адміністрації Одеської області про визначення місця проживання дитини та витребування дитини, за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] , за участі третьої особи територіальний відділ служби у справах дітей Одеської міської ради у Приморському районі м.Одеси про позбавлення батьківських прав (а.с.8-11). З вищевказаної копії рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року вбачається, що неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , було визначено місце проживання разом з батьком [PERSON] за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Гандрабури. При цьому, вказане рішення суду набрало законної сили 22 січня 2019 року (а.с.8-11). Крім того, до позовної заяви було додано копію характеристики дитячого дошкільного навчального закладу «Ясла-садок» №121 м. Одеса, з якої вбачається, що з листопаду 2012 року мати [PERSON] стала менше приділяти уваги його вихованню, забирала з садочку після 19 години, постійно затримувала оплату за харчування дитини. [PERSON] мав неохайний вигляд, одяг був великого або малого розміру, мав подраний вигляд (а.с.12). З копії характеристики з Одеської ЗОШ №56 вбачається, що в якої вказано про те що, мати [PERSON] не допомагала йому у навчанні, дитина ходила до школи голодна, в брудному одязі, доки не приїхав батько, який дитину одягав, залишав гроші на обід (а.с.13). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, а стаття 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, а відсутність імперативної заборони на припинення виплати аліментів, за положеннями статті 273 СК України має на меті скасування їх присудження. З аналізу вказаних норм вбачається, що припинення стягнення аліментів можливе у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад, мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється. Враховуючи встановлені судом обставини, а саме те, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , перестав постійно проживати з матір`ю, на користь якої стягуються аліменти з позивача, дитина знаходиться повністю на утриманні позивача, крім того, суд вважає за необхідне захистити порушене право позивача, задовольнивши в цій частині вимоги позивача, шляхом звільнення його від сплати аліментів. Крім того, суд зауважує, що спірні правовідносини, що регулюються нормами чинного сімейного законодавства з приводу припинення стягнення аліментів, що може бути вирішено лише на підставі рішення суду, почали діяти саме з моменту звернення до суду. Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Спір - це юридичний конфлікт між учасниками правовідносин, у якому кожен з учасників правовідносин захищає свої суб`єктивні права від протиправних дій, невизнання або їх оспорювання. Отже, саме з моменту звернення з відповідним позовом до суду суб`єктивні права позивача підлягають захисту в судовому порядку. За таких обставин, припинення стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , повинно відбуватись з часу звернення позивачем до суду з даним позовом, тобто з 06 листопада 2019 року. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд приходить про часткове задоволення вимог, виходячи з наступного. Як зазначалось раніше, що позивач та відповідачка мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 29 січня 2007 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області (а.с.3). З позовної заяви вбачається, що другою вимогою позивача є стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] в твердій грошовій сумі, щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, до досягнення дитиною повноліття. З вищевказаної копії рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 грудня 2018 року вбачається, що неповнолітній дитині [PERSON] , [INFO] , було визначено місце проживання разом з батьком [PERSON] за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Гандрабури. При цьому, вказане рішення суду набрало законної сили 22 січня 2019 року (а.с.8-11). Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності\~до частини\~1\~та 2\~статті 141\~СК України,\~мати,\~батько мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~незалежно від\~того,\~чи перебували\~вони у\~шлюбі між\~собою.\~Розірвання шлюбу\~між батьками,\~проживання них\~окремо від\~дитини не\~впливає на\~об`єм\~їх прав\~та не\~звільняє від\~обов`язків\~відносно дитини. Розірвання шлюбу\~між батьками,\~проживання їх\~окремо від\~дитини не\~впливає на\~обсяг їхніх\~прав і\~не звільняє\~від обов`язків\~щодо дитини,\~крім випадку,\~передбаченого частиною\~п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до частини 2 статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 статті 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, матеріали справи та позовна заява не містять доказів з чого складається розмір аліментів в сумі 2000,00 грн. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 184 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, підлягають частковому задоволенню, та вважає необхідним та достатнім призначити стягнення аліментів з відповідачки [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 гривень 00 копійок, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, до повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позову. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто з 06 листопада 2019 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивач у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] прибуток держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved