Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

Відповідно до ухвали Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.01.2021, за останнім відомим місцем проживання відповідача, на розгляд Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Ради опіки та піклування при виконавчому комітеті Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області до [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що виконавчим комітетом Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області як місцевим органом опіки та піклування за поданням Служби у справах дітей Оріхівської районної державної адміністрації № 01-12/229 від 19.06.2020 року, проведено перевірку виконання батьківських обов`язків громадянкою [PERSON] , 1973 року народження, щодо виховання та розвитку неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Перевіркою встановлено, що мати неповнолітньої доньки [PERSON] належним чином не виконує батьківські обов`язки, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не приймає участі у вихованні дитини, не піклується про стан її здоров`я, про фізичний та духовний розвиток, її навчання, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, що негативно впливає на її фізичний та розумовий розвиток, не займається розвитком в дитини належних духовних, моральних та культурних цінностей, не займається її підготовкою до самостійного життя. Сім`я постійно перебувала на обліку, як така, що знаходиться в складних життєвих обставинах. 16.01.2020 року за заявою матері дитина була влаштована на неповне державне забезпечення до КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І - III ступенів» ЗОР. Під час перебування дитини в закладі мати рідко виходила на контакт та належної уваги вихованню дитини не приділяла. У зв`язку із бездоглядністю та бродяжництвом 23.04.2020 року неповнолітня [PERSON] була влаштована до КЗ «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дитини» ЗОР . Фахівцями закладу [PERSON] було неодноразово запропоновано варіанти роботи, від яких жінка постійно відмовлялася. Мати дитини неодноразово була попереджена про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків та наслідки безвідповідального батьківства. Виконавчим комітетом Таврійської сільської ради було прийнято рішення від 21.07.2020 №56 «Про затвердження висновку дорадчого органу виконавчого комітету Таврійської сільської ради Оріхівського району - ради опіки та піклування про виконання батьківських обов`язків [PERSON] », яким прийнято за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Оскільки в діях відповідача мається винна поведінка, яка виразилася в тривалому ухиленні від виконання обов`язків матері по вихованню своєї дитини, позивач просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути з [PERSON] на користь неповнолітньої доньки [PERSON] аліменти у розмірі у 1/4 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову. Представник позивача звернувся із заявою про розгляд справи за їх відсутності, просив позов задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та стягнути аліменти на її утримання. Відзив на позовну заяву не надходив, відповідачка у судове засідання не з`явилась повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлена у порядку, встановленому ЦПК України. Третя особа Служба у справах дітей Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області звернулась із заявою про розгляд справи без участі представника та з проханням позов задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням думки позивача щодо заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та провести заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи, взявши до уваги обставини, викладені у позовній заяві, та перевіривши їх наявними в матеріалах справи доказами, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія № [NUMBER] . По відношенню до доньки має статус одинокої матері згідно ч.1 ст. 135 СК України. Згідно довідки Таврійської сільської ради Оріхівського району Запорізької області №689 від 21.08.2020, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована, але не проживає за адресою [ADDRESS] . Згідно листа Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради № 01-17/782/1 від 23.04.2020, неповнолітня [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] та братом [PERSON] були направлені до КЗ «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Затишна домівка» Запорізької міської ради у зв`язку з тим, що родина опинилась у складних життєвих обставинах, не мала власного житла та засобів існування. Фахівцями закладу [PERSON] було неодноразово запропоновано варіанти роботи, від яких жінка постійно відмовлялася. 16.01.2020 року за заявою матері неповнолітня [PERSON] була влаштована на неповне державне забезпечення до КЗ «Матвіївська загальноосвітня санаторна школа-інтернат І - III ступенів» ЗОР. За інформацією закладу, під час перебування дитини в закладі мати рідко виходила на контакт та належної уваги вихованню дитини не приділяла. На момент проживання та навчання в школі на території Таврійської сільської ради (до 2018 року) дитина систематично не відвідувала заняття в школі, інтересу до навчання не проявляла, дівчина була схильна до бродяжництва, вживання алкогольних напоїв, часто заводила сумнівні знайомства, часом з дорослими чоловіками. Сім`я постійно перебувала на обліку, як така, що знаходиться в складних життєвих обставинах. Мати дитини неодноразово була попереджена про відповідальність за ухилення від виконання батьківських обов`язків та наслідки безвідповідального батьківства. У зв`язку із бездоглядністю та бродяжництвом 23.04.2020 року інспектором СЮП ДВП ГУНП в Запорізькій області було складено акт про те, що у вечірній час у с. Малокатеринівка Пологівського району, була знайдена неповнолітня [PERSON] , [INFO] , та влаштована до КЗ «Пологівський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дитини» ЗОР . За повідомленням Центру, за весь час перебування дитини у закладі її мати [PERSON] один раз відвідувала дитину, отримала юридичну консультацію стосовно повернення дитини додому та рекомендації практичного психолога щодо виховання дитини. Проте мати не вчинила жодних дій для повернення дитини додому. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Виконавчим комітетом Таврійської сільської ради було прийнято рішення від 21 липня 2020 року № 56 «Про затвердження висновку дорадчого органу виконавчого комітету Таврійської сільської ради Оріхівського району - ради опіки та піклування про виконання батьківських обов`язків [PERSON] ». Висновком ради опіки та піклування прийнято за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Згідно вимог статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позбавлення батьків батьківських прав не припиняє їхнього аліментного обов`язку щодо дитини. Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Згідно п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК ( 2947-14 ). Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язкам. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» зазначено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Досліджені судом докази свідчать про те, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям, здоров`ям, успіхами та долею своєї дитини, не забезпечує їй необхідного медичного догляду, лікування та харчування, не піклується про фізичний і духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не надає доньці доступ до культурних цінностей, не сприяє засвоєнню загальноприйнятих норм моралі, чим ухиляється від батьківських обов`язків. Вирішуючи позовні вимоги про позбавлення [PERSON] батьківських прав суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991 року, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідачка не виявляла щодо дитини батьківського піклування, не вчиняла жодних дій, спрямованих на облаштування житлово-побутових умов для виховання та утримання дитини. Відповідачка позитивно впливати на свою дитину не може, долею, станом здоров`я дитини не цікавився, бажання побачитися з дитиною не виявляє, до закладу, де перебуває дитина, з питання повернення дитини в родину не зверталася, чим ухиляється від виконання обов`язків з виховання та утримання дитини. Зазначені факти, як кожен окремо, так і у сукупності, суд розцінює як свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, що є підставою для позбавлення її батьківських прав з метою захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини. Суд роз`яснює, що згідно ч.1 ст.166 СК України, особа, яка позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Відповідно до ч. 2, ч.3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, передбачені ст. 182 СК України та приймає до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає необхідним стягнути з відповідачки на користь особи чи установи, на утриманні якої буде знаходитися дитина, аліменти у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд вирішує питання про розподіл судових витрат. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача на користь держави відповідного до ч. 1 ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути судовий збір .

Outcome: approved