Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України» про скасування, як незаконного, наказу про застосування дисциплінарного стягнення, в якому просив скасувати, як незаконний, наказ [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної акціонерної компанії . «Нафтогаз України» № 169 від 26.08.2014 року «про стягнення». Ухвалою суду від 24.12.2014 року було витребувано у відповідача [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України» наступні документи: документи, які підтверджують ознайомлення [PERSON] з наказом ДП «Укравтогаз» № 47 від 08.04.2014 року «Про субєктів декларування»; доповідну записку [PERSON] начальника управління економічної безпеки уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції, з метою зясування подій та обставин, за якими на позивача було накладено дисциплінарне стягнення, що стало приводом для його застосування, чи могла стати приводом до застосування стягнення, ступені тяжкості цього проступку; акт про відмову [PERSON] від надання письмових пояснень; копію Статуту ДП «Укравтогаз» НАК «НАфтогаз України»; наказ про призначення на посаду [PERSON]. Ухвалою суду від 23 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] в частині відшкодування моральної шкоди залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України» позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, вважає позов [PERSON] таким, що підлягає до задоволення за наступних обставин. Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач [PERSON], відповідно до наказу [PERSON] підприємства «УКРАВТОГАЗ» Національної компанії «Нафтогаз України» « По особовому складу» № 116 к від 08.06.2010 року був призначений на посаду начальника Регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» [PERSON] підприємства «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України». 20 грудня 2013 року наказом підприємства № 167 «Про визначення уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції» на виконання доручення НАК «Нафтогаз України» від 17.10.2013 року № 3866/5-13 та Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», було затверджено Положення про уповноважену особу з питань запобігання та виявлення корупції в ДП «УКРАВТОГАЗ» та визначено уповноважену особу з питань запобігання та виявлення корупції в ДП «УКРАВТОГАЗ» начальника Управління економічної безпеки [PERSON]. Згідно наказу від 08.04.2014 року [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України» № 47 «Про субєктів декларування», яким затверджено перелік осіб, які є субєктами декларування в ДП «УКРАВТОГАЗ» відповідно до Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», а також зобовязано, визначених даним наказом посадових осіб, до 01.05.2014 року надати [PERSON] особі. Належним чином заповнені декларації про майно, доходи та витрати і зобовязання фінансового характеру за минулий рік встановленої форми. 11 червня 2014 року згідно службової записки № 305 [PERSON] особа, звернулась до директора підприємства з повідомленням про порушення посадовими особами підприємства, в тому числі позивачем п.2 Наказу № 47 від 08.04.2014 року, а саме порушення строків надання декларації про майно, доходи, витрати та зобовязання за 2013 рік та прийняття відповідного управлінського рішення з приводу зазначених порушень. В судовому засідання представником відповідача наголошувалось на тому, що 24 червня 2014 року на адресу позивача [PERSON] особою, було направлено листа № 1413-10 з проханням надати пояснення з приводу причин та підстав невиконання позивачем вимог Закону України « Про засади запобігання і протидії корупції» та наказу Підприємства від 08.04.2014 року № 47. Статтею 43 Конституції України визначено, що громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Так, частиною 1 ст. 233 КЗпП України визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. При цьому, в ході судового розгляду справи позивачем було вказано, що лише 22 жовтня 2014 року він в судовому засіданні, яке проводилось в Ленінському районному суді м. Полтави по розгляду спору, який виник з трудових відносин між сторонами по справі, дізнався про те, що підставою для звільнення останнього з підприємства став наказ № 169 від 26 серпня 2014 року, виданий Дочірнім підприємством «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України» про стягнення накладеного на [PERSON]. В судовому засідання позивачем було звернуто увагу суду на те, що резолюції «ВК до роботи» датована 27 серпня 2014 року особі, на яку були покладені обовязки на час його відпустки, на наказі виданому відповідачем від 26 серпня 2014 року № 169 про накладення на нього стягнення, свідчить про порушення ст. 147 КЗпП України щодо порядку накладення дисциплінарних стягнень, які повідомляютьсяосоьисто працівникові під розпис. Так, зважаючи на наведені вище сторонами обставини та факти, судом встановлено, що позивач [PERSON] не є державним службовцем та субєктом на який поширюється дія Закону України «Про засади запобігання та протидії корупції». При цьому, судом встановлено, що підставою для звільнення [PERSON] стала доповідна записка [PERSON] начальника управління економічної безпеки уповноваженої особи з питань запобігання та виявлення корупції і [PERSON] про відмову надання письмових пояснень. Більше того, в ході судового розгляду справи судом встановлено, що на час звільнення [PERSON] посади уповноваженого по боротьбі з корупцією на [PERSON] підприємстві «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України» не існувало. При цьому, слід звернути увагу на те, що безпосередньо нормативно правовими актами, якими позивач керувався та повинен був діяти у відповідності до них, а саме п. 1.5 Посадової інструкції начальника регіонального виробничого управління «ХАРКІВАВТОГАЗ» ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України», затвердженої директором ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» 17.12.2010 року, начальник ВРУ в своїй роботі керується чинним законодавством України, правилами і нормами охорони праці, пожежної безпеки. Статутом підприємства, Положенням про РВУ, рішенням органів управління та організаційно розпорядчими документами підприємства, іншими нормативними документами за фахом, правилами внутрішнього трудового розпорядку,цією посадовою інструкцією. У відповідності до п. 4.11 розділу 4 «Відповідальність» Посадової інструкції, начальник РВУ несе персональну відповідальність за невиконання або неналежне виконання посадових завдань та обовязків відповідно до цієї Інструкції, згідно з чинним законодавством, в тому числі за виконання організаційно розпорядчих документів підприємства, компанії. Відповідно до п.п 6.1, 6.2 розділу 6 «Керівництво управлінням» Положенням про регіональне виробниче управління «Харківавтогаз» ДП «Укравтогаз» НАК «Нафтогаз України» затвердженого наказом Директора підприємства від 01.04.2010 року, курівництво діяльністю управління здійснює начальник. Начальник управління підзвітний та підконтрольний директору підприємства, організовує виконання його доручень і несе перед ним персональну відповідальність за ефективність роботи управління. Накази та інші нормативно розпорядчі акти підприємства є обовязковими для виконання начальником Управління. При цьому, відповідно до п. 3.2 Правил внутрішнього трудового розпорядку ДП «УКРАВТОГАЗ» одним з основних обовязків працівника є своєчасне виконання наказів і розпоряджень керівництва підприємства, завдань та обовязків, передбачених його посадовою інструкцією. Таким чином, як вбачається з даних нормативно правових актів, які регламентували діяльність [PERSON] на посаді начальника Регіонального виробничого управління «Харківавтогаз» [PERSON] підприємства «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» встановлено, що ні посадова Інструкція позивача, ні Статуту підприємства, ні положення «Про регіональне виробниче управління «Харківавтогаз» ДП «УКРАВТОГАЗ» НАК «Нафтогаз України» не передбачають подання до адміністрації підприємства декларації про доходи декларанта та доходи членів сімї декларанта. Так, субєктами декларування є особи, зазначені в пункті 1, підпункті "а" пункту 2 частини першої статті 4 Закону «Про засади запобігання та протидії корупції», які зобовязані подавати декларацію про майно, доходи, витрати і зобовязання фінансового характеру. При цьому, даним законом визначено, декларацію зобовязані подавати особи, які не є державними службовцями, посадовими особами місцевого самоврядування, але надають публічні послуги (аудитори, нотаріуси, оцінювачі, а також експерти, арбітражні керуючі, незалежні посередники, члени трудового арбітражу, третейські судді під час виконання ними цих функцій, інші особи в установлених законом випадках). Таким чином, за наведених вище фактичних обставин судом встановлено, що згідно Статуту [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України» дане підриємтвом є комерційним, де основною метою функціональної діяльності даного підприємства є отримання прибутку. Поряд з цим, як вбачається з норм Закону України « Про засади запобігання та протидії корупції», які мають спеціальний характер, ним визначено перелік субєктів декларування, і даний перелік носить вичерпний характер та тлумаченню не підлягає. При цьому, основною рисою, якою наділений субєкт декларування в рамках даного Закону, є наділеність останнього публічними повноваженнями. Тому, наведені вище обставини та фактичні обставини справи спростовують твердження представника відповідача в судовому засіданні та свідчать про те, що дії останніх про накладення на [PERSON] стягнення за неподання декларації, як субєктом декларування, є такими, що прямо суперечать діючим нормам Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції», які носять спеціальний характер. Поряд з цим, в судовому засіданні відповідачем не було надано будь-яких доказів щодо спростування встановлених судом обставин та фактів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є законними та обґрунтованими. Частиною 2 статті 88 ЦПК України визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивача [PERSON] у відповідності до положень Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору при подачі позову, який виник з трудових правовідносин, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача [PERSON] підприємства «Укравтогаз» Національної компанії «Нафтогаз України» у відповідності до ставок визначених ЗУ «Про судовий збір», які діяли на момент звернення позивача до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved