Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позивач в позовній заяві вказала, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого у них є дитина [PERSON] 12 листопада 2005 року, і який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею. На підставі виконавчого листа №686/11097/15-ц від 30 жовтня 2015 року, виданого Хмельницьким міськрайонним судом про стягнення з [PERSON] [INFO], жителя [INFO], працюючого, на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO], аліментів в розмірі 1/6 всіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Однак внаслідок злісного ухилення від сплати коштів на утримання дитини, а саме приховування доходів, зміна номеру телефону, приховування місця перебування, ігнорування на виклики державного виконавця, діяння боржника спрямовані на невиконання рішення суду, які призвели до виникнення заборгованості зі сплати таких коштів. Внаслідок цього станом на 01 листопада 2016 року за ним утворилася заборгованість по виплаті їй аліментів в сумі 21 226,65 грн. Згідно з ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За її розрахунками за період з 01 грудня 2012 року по 01 листопада 2016 року сума неустойки, яку відповідач зобовязаний сплатити на її користь складає 6 951,65 грн. В судовому засіданні позивач збільшив позовні вимоги та просить стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням індексу інфляції 24573,40 грн (в тому числі 1896,13 грн. сума інфляції); 3% річних -2838, 69 грн.; пеня 6949,70 грн. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково в частині стягнення пені в розмірі 1373 гривень 28 копійок. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав: судом обєктивно встановлено, що згідно рішення Хмельницького міськрайонного суду від 26.05.2006 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі ? всіх видів доходу щомісячно. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 30 жовтня 2015 року змінено розмір аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] з ? всіх видів доходу щомісячно на 1/6 всіх видів доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 08.06.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 17.11.2015 року відкрито виконавче провадження про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі ? всіх видів його заробітку щомісяця. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені, як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. (п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 15.05.2006, № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"). Відповідно до ст. 60 ЦПК України - - кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України. З наданих до суду документів вбачається, що [PERSON] звернулася до державного виконавця з заявою про примусове виконання рішення Хмельницького міськрайонного суду від 2006 року лише 17 листопада 2015 року, при цьому в судовому засіданні вказала, що вона разом [PERSON] після постановлення 26.06.2006 року рішення судом деякий час проживали разом, а тому суд вважає, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи з 17.11.2015 року яка становить 1820 гривень 39 копійок та обраховується: (436,50х31х1%)+(436,50х29х1%)+(436,50х31х1%)+(436,50х30х1%)+(459,30х31х1%)+ (459,30х30х1%)+(459,30х31х1%)+(459,30х31х1%)+(459,30х30х1%)+(459,30х31х1%)+ (459,30х30х1%)+(491,10х31х1%)+(506,70х31х1%)=1820, 39 грн. Крім того суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача індексу інфляції, 3% річних та пені у відповідності до вимог статті 625 ЦК України задоволенню не підлягають, оскільки статтею 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Дія статті поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому частина пята статті 11 ЦК України, в якій ідеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобовязальних правовідносин. З рішення суду зобовязальні правовідносини не виникають, оскільки вони виникають з актів цивільного законодавства, про що й зазначено в статті 11 ЦК України, адже рішення суду лише підтверджує наявність чи відсутність правовідносин і вносить у них ясність та визначеність. Також слід стягнути судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved