Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила визначити, що частка померлого [INFO] [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] становила 1/2 та визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сина - [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що їй та синові - [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності квартира [ADDRESS]. [INFO] син помер. Після смерті сина спадкоємцями за законом є вона та його батько - [PERSON], яким до нотаріальної контори подано заяву про відмову від прийняття спадщини. Позивач зазначала, що під час звернення до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальних дій з посиланням на те, що у спадковому майні не визначено частки. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, проте присутній її представник - адвокат [PERSON], яка діяла на підставі Ордеру Серії ХВ № 000080 від 14 лютого 2018 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити та пояснила про обставини, викладені вище. Також представник позивача зазначила, що квартиру [ADDRESS] [PERSON] придбано в період шлюбу, проте за кошти від продажу особистого майна, тобто вона є особистою приватною власністю позивача. За життя спадкодавець [PERSON] не одружувався, дітей не має. В судове засідання представник Харківської міської ради, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності та відзиву на позов не надав. В судове засідання [PERSON], належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не з'явився. Матеріали справи містять заяву [PERSON], посвідчену 26 липня 2018 року державним нотаріусом Першої Харківської державної нотаріальної контори Грошевою О.Ю. про розгляд справи за його відсутності та визнання позовних вимог. В заяві відповідач також зазначив, що квартира [ADDRESS] не його з [PERSON] спільною власністю, оскільки придбана за особисті кошти [PERSON] та за рахунок її дошлюбного майна. Просив визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті сина - [PERSON]. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно матеріалів справи, [INFO] [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис № 249 (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER], видане [INFO] Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області). Відповідно до договору купівлі-продажу № У-06-778-Н від 09 червня 1995 року, зареєстрованим в Комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № П-08-2096, [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS]. Із вищевказаного договору вбачається, що частки співвласників не визначено, тобто квартира належить їм на праві спільної сумісної власності. За приписами ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відомостей щодо домовленості між [PERSON] та [PERSON] з приводу визначення часток у праві спільної сумісної власності матеріали справи не містять. Враховуючи, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, [PERSON] та [PERSON] належить по 1/2 частці квартири [ADDRESS]. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 133367804 від 06 серпня 2018 року, за період з 01 січня 2013 року по час розгляду справи будь-яких правочинів з приводу відчуження спадкового майна не встановлено. Тобто, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Під час судового розгляду справи встановлено, що після померлого [INFO] [PERSON] заведено спадкову справу № 636/2017. У відповідності до положень ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 49961943 від 21 листопада 2017 року, інформація щодо складення [PERSON] заповітів у Спадковому реєстрі відсутня. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] за життя не одружувався, дітей не має. Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER] від 26 листопада 1985 року, батьками [PERSON] записано [PERSON] та [PERSON]. За ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкова справа містить заяву [PERSON] про прийняття спадщини після смерті сина - [PERSON], померлого [INFO], як такої, що мешкала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вказані обставини підтверджено довідкою Комунального підприємства «ЖИЛКОМСЕРВІС» № 26454/210705 від 01 грудня 2017 року. Положеннями ч. 1 ст. 1273 ЦК України закріплено, що спадкоємець за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. В матеріалах спадкової справи наявна заява [PERSON] про відмову від прийняття спадщини після смерті сина - [PERSON], померлого [INFO]. Інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від її прийняття після смерті [PERSON] спадкова справа не містить. З урахуванням викладеного, єдиним спадкоємцем за законом майна померлого, тобто 1/2 частки квартири [ADDRESS], який прийняв спадщину після смерті [PERSON], є його матір - позивач у справі. Згідно приписів ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. З постанови державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори Аверянової Л.П. від 24 січня 2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на неможливість встановлення розміру спадкового майна, оскільки не визначено частки у праві спільної власності. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. З огляду на те, що спадкоємець за законом [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті сина - [PERSON], а позивач прийняла спадщину, однак позбавлена можливості реалізувати спадкові права через невизначення часток у праві спільної власності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] як такого, що ґрунтується на вимогах закону. На підставі викладеного,

Outcome: approved