Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

В червні 2013 року позивач звернувся до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON], третя особа [PERSON], про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 28.12.2006 року, укладений між [PERSON], діючої від імені Фізичної особи підприємця [PERSON] та [PERSON], зареєстрований у реєстрі за № 9256, приватним нотаріусом [PERSON], предметом якого є квартира [ADDRESS], стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору. Зазначені позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13.12.2006 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання послуг, згідно якого на [PERSON] покладено обов»язок продажу квартири [ADDRESS] вартістю не нижче 1 млн. 010 000 грн., що належала на праві приватної власності ФОП [PERSON] До вказаного договору долучався додаток у вигляді висновку оцінювача щодо вартості даної квартири. У зв'язку з вказаним ФОП [PERSON] надала [PERSON] довіреність з правом продажу даного нерухомого майна, яка посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] 13.12.06 за №4034. В судовому засідання представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, не заперечував проти їх задоволення. Представник третьої особи в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та докази, наведені в обґрунтування позову, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. 13.12.2006 року між ФОП [PERSON] та [PERSON] укладено договір про надання послуг, згідно якого на [PERSON] покладено обов»язок продажу квартири [ADDRESS] вартістю не нижче 1 млн. 010 000 грн., що належала на праві приватної власності ФОП [PERSON] До вказаного договору долучався додаток у вигляді висновку оцінювача щодо вартості даної квартири. У зв'язку з вказаним ФОП [PERSON] надала [PERSON] довіреність з правом продажу даного нерухомого майна, яка посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] 13.12.06 за №4034. Протягом 2006-2013 років у [PERSON] склалися скрутні сімейні обставини, через які [PERSON] взагалі не цікавилася у [PERSON] про стан виконання їх домовленостей щодо продажу квартири. У квітні 2013 року [PERSON] самостійно знайшла потенціального покупця на дану квартиру, оскілки їй терміново необхідні були значні кошти на лікування. Враховуючи вказане [PERSON] перед продажем вирішила перевірити стан даної квартири у зв'язку з чим приїхала з міста Куп'янська до міста Харкова. Відвідавши дану квартиру, [PERSON] з»ясувала, що в квартирі проживає [PERSON], який їй повідомив про наступне. Зі слів [PERSON], 28.12.2006 року його подруга та знайома [PERSON] діючи від імені Фізичної особи підприємця [PERSON] продала йому дану квартиру за 60 000 грн. Як пояснив [PERSON] до продажу йому вказаної квартири [PERSON] показувала йому висновок оцінювача, згідно якого вартість квартири складала 1 млн. 010 000 грн. При цьому перед продажем квартири [PERSON] домовилася з [PERSON] про те, що вона продає останню за такою низькою ціною у рахунок їх гарних відносин та за умови якщо [PERSON] надасть можливість їй та/або її знайомим безкоштовно, постійно проживати у даній квартирі після продажу. [PERSON] також домовилася з [PERSON] про те, що останній не розповість про обставини укладення ними даного договору нікому, оскільки це в його інтересах оскільки він фактично придбав квартиру на 950 тис. грн. дешевше від реальної ціни. Зі слів [PERSON] після придбання ним даної квартири його відносини з [PERSON] погіршилися. Також [PERSON] поскаржився [PERSON] на те, що фактично у складі квартири йому були продані нежилі приміщення №IV та №IV-а, які непридатні для проживання та які не були предметом договору. У травні 2013 року [PERSON] звернулася до [PERSON] з вимогою пояснити вказану ситуацію, на що остання підтвердила інформацію [PERSON] та добавила, що в неї склалася тяжка життєва ситуація, яка саме не пояснила. На підтвердження своєї порядності [PERSON] намагалася повернути [PERSON] 60 тис. грн. отримані від продажу квартири та 40 тис. грн. як моральну компенсацію за дану ситуацію. Також [PERSON] пояснила, що дані кошти вона не повертала раніше через те, що намагалася їх примножити та повернути більшу суму. Внаслідок даної обставини як пояснила [PERSON] вона не повідомляла [PERSON] протягом 2006-2013 років про факт продажу квартири, а також внаслідок череди смертей рідних та хвороб, що відбувалися у [PERSON], щоб не погіршився стан здоров'я останньої. [PERSON] відмовилася отримати дані гроші від [PERSON], у зв'язку з тим, що вважає дії останньої неправомірними, а укладений нею договір таким що підлягає визнанню недійсним з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 241 Цивільного кодексу України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Відповідно до вимог статті 232 Цивільного кодексу України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Відповідно до пункту 22 постанови Пленум Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» для визнання правочину недійсним на підставі статті 232 ЦК необхідним є встановлення умислу в діях представника: представник усвідомлює, що вчиняє правочин всупереч інтересам довірителя та бажає (або свідомо допускає) їх настання, а також наявність домовленості представника однієї сторони з іншою стороною і виникнення через це несприятливих наслідків для довірителя. При цьому не має значення, чи одержав учасник такої домовленості яку-небудь вигоду від здійснення правочину, чи правочин був вчинений з метою завдання шкоди довірителю. Виходячи з викладеного, вищевказаний договір купівлі-продажу квартири від 28.12.06 підлягає визнанню недійсним. Окремою підставою для визнання вказаного правочину недійсним є те, що згідно чинного законодавства фізична особа підприємець не може бути власником нерухомого майна, а отже і вчиняти правочини щодо його відчуження. Так, згідно листа Мін'юсту від 11.01.2007, № 19-32/2 "Роз'яснення порядку реєстрації прав власності на об'єкти нерухомого майна залежно від форм власності» встановлено наступне. Суб'єктом права приватної власності відповідно до статті 325 Цивільного кодексу України є фізичні особи. Цивільним кодексом України встановлено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин (стаття 51). Цивільний кодекс України передбачає, що учасниками цивільних відносин та суб'єктами права власності є фізичні особи (частина перша статті 2 та частина перша статті 318). Він не розрізняє такого суб'єкта права власності як фізична особа-підприємець, набуття такого статусу дозволяє лише здійснювати господарську діяльність. Даний факт підтверджується пунктами 2.4, 6.2.2., 8.1. Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України N 7/5 від 07.02.2002 згідно якого звернутися за реєстрацією права власності на нерухоме майно та отримати свідоцтво на право власності можуть виключно фізичні особи або юридичні особи. Таким чином, право власності на нерухоме майно може реєструватись тільки за фізичною особою, а не за фізичною особою-підприємцем. У зв'язку з вказаним фізична особа-підприємець яка згідно вказаних вимог законодавства не може бути власником нерухомого майна, не має права укладати правочини щодо його відчуження. Крім цього, згідно вказаного договору продана не тільки квартира, а й нежитлові приміщення №IV та №IV-а, що не були предметом договору. Оскільки згідно рішення Господарського суду Харківської області №13772/5-29 від 21.11.06 визнано право власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 205,2 кв.м. та на нежитлові приміщення №IV та №IV-А, які включені у дану площу. Відповідно до вимог статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Згідно зі статтею 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Виходячи з викладеного є достатні факти та підстави вважати, що укладений договір купівлі-продажу квартири від 28.12.06 укладений між [PERSON] діючої від імені Фізичної особи підприємця [PERSON] та [PERSON] підлягає визнанню недійсним, у зв'язку з численними порушеннями чинного законодавства.

Outcome: approved