Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач [PERSON] перебуває у шлюбі з відповідачем [PERSON] з 24.10.1980 року. У період спільного життя, ними було придбано за спільні кошти автомобіль ВАЗ21124,2006 року випуску, темно сірого кольору, державний номер [NUMBER], зареєстрований 12.12.2007 року на імя відповідача. Так як, відповідач знаходиться у місці позбавлення волі, він не може самостійно звернутися до нотаріуса та переоформити частку на позивача, тож на основі цього [PERSON] просить визнати право спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ 21124, легковий, 2006 року випуску, темно - сірого металевого кольору, державний номер [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON]. Визнати за нею 1 / 2 частку права власності на автомобіль ВАЗ 21124, легковий, 2006 року випуску, темно - сірого металевого кольору, державний номер [NUMBER]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги позивача визнає в повному обсязі, заперечень не має. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовну заяву слід задовольнити. З матеріалів справи вбачається, що 24.10.1980 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7 копія свідоцтва про укладення шлюбу). За час шлюбу подружжям за спільні кошти був придбаний автомобіль ВАЗ21124,2006 року випуску, темно сірого кольору, державний номер [NUMBER], зареєстрований 12.12.2007 року на імя [PERSON] (а.с. 8). Статтею 60 СК України, встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. \~Частинами 1, 2ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. \~У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Відповідно до ч. 3ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті60,69 СК України,ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом (п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"). Пунктом 30 вказаної Постанови зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. Відповідно до ст.. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст.. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Позивач та відповідач дійшли згоди в поділі їх спільного майна, що підтверджується визнанням позову відповідачем, а тому суд вважає, що спірне майно можна розділити наступним чином визнати право спільної сумісної власності на автомобіль ВАЗ 21124, легковий, 2006 року випуску, темно - сірого металевого кольору, державний номер [NUMBER] між [PERSON] та [PERSON]. Визнати за [PERSON] 1 / 2 частку права власності на автомобіль ВАЗ 21124, легковий, 2006 року випуску, темно - сірого металевого кольору, державний номер [NUMBER].

Outcome: approved