Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом за результатом якого просить: визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку [ADDRESS] житловою прощею 34,57 кв.м та загальною площею 49,9 кв.м. з господарчими будівлями та спорудами, підписаний та зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в «Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості» за №Н-1057 від 18.05.2001 року; визнати за нею, [PERSON] , право власності за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] житловою прощею 34,5 кв.м та загальною площею 69,5 кв.м. з господарчими будівлями та спорудами після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання, не з`явилася, про дату, час та місце розгляду була повідомлена своєчасно та належним чином. На адресу суду надійшла заява позивачки про розгляд справи в її відсутності, позовні вимоги позивачка підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. В підготовче судове засідання представник відповідача Курісовської сільської ради Лиманського району Одеської області не з`явився, про дату, час та місце проведення слухання справи повідомлявся належним чином. На адресу суду надійшла заява Курісовської сільської ради Лиманського району Одеської області від 23.10.2020 року № СР-12-647 про розгляд справи без присутності представника сільської ради, позовні вимоги сільрада визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.ч.3, 4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ст.206 ЦПК України, відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи те, що представник відповідача на стадії підготовчого провадження звернувся до суду із заявою, в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, в зв`язку з чим є підстави для ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення по справі. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна № Н-1057 від 18.05.2001 р. [PERSON] придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] . Зазначений договір був зареєстрований на Одеській універсальній товарній біржі «Центр» в «Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості», відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції діючої на момент реєстрації договору). 12.11.2001 року, вказаний договір було зареєстровано за № 9 на стр.9 у реєстровій книзі №11 Комінтернівського бюро технічної інвентаризації. Згідно умов Договору судом встановлено, що [PERSON] продав, а [PERSON] купила житловий будинок [ADDRESS] , який в цілому складається з літ. «А» загальною площею 49,9 кв.м та має житлову площу 34,57 кв.м, веранди (літ. «а) та огорожі (№1-3), розташований на земельній ділянці 800 кв.м. Кошти за купівлю-продаж житлового будинку в розмірі 15700 грн. отримані продавцем [PERSON] після підписання договору (пункт 5 Договору). Відповідно з ч.1 ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст.1 Закону України "Про товарну біржу", товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Відповідно до ст.5 Цивільного Кодексу України до застосування підлягають акти цивільного законодавства, що регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Враховуючи, що спірні правовідносини виникли у травні 2001 року, для їх врегулювання слід застосовувати ЦК УРСР в редакції 1963 року. Згідно зі статтею 227 ЦК УРСР, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору стаття 47 цього Кодексу. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР (1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Частиною 2 ст.47 ЦК УРСР (1963 р.) передбачено, що у разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, що виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Як вбачається з матеріалів справи, 12.11.2001 року, Комінтернівським бюро технічної інвентаризації зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] за [PERSON] (реєстрова книга № 11, реєстровий № 9 арк. 9). Реєстрація права власності на будинок на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Одеською універсальною товарною біржою «Центр», станом на листопад 2001 року не суперечило чинному законодавству. Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних і фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету України будівництва, архітектури та житлової політики України від 9 червня 1998 року №121, передбачала в якості підстави для реєстрації права власності договори купівлі-продажу зареєстровані на біржі. Оскільки, сторони договору купівлі-продажу досягли згоди щодо всіх умов договору, що підтверджується підписами сторін, всі зобов`язання за договором сторонами виконанні в повному обсязі, договір зареєстрований в Комінтернівському бюро технічної інвентаризації, суд вважає встановленим, що [PERSON] на підставі статей 128, 153 ЦК УРСР, статті 49 Закону України «Про власність», який діяв на той час, набула право власності на придбаний нею будинок. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] являється матір`ю позивачки [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Після реєстрації шлюбу [INFO] з [PERSON] , [PERSON] перейшла на прізвище чоловіка « [PERSON] », відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] у с.Курісове Лиманського району Одеської області у віці 82 років, про що складено відповідний актовий запис №581. За життя, 12.03.2007 р. [PERSON] склала заповіт, яким усе майно, яке їй належало на день смерті, заповіла [PERSON] . Таким чином, судом достовірно встановлено, що позивач є спадкоємцем після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . З копії витребуваної спадкової справи встановлено, що 21.07.2020 р. [PERSON] звернулася до Лиманської районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , на що державним нотаріусом Лисак А.В. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення правовстановлюючого документу на спадкове майно, а саме договору купівлі-продажу нерухомого майна №Н-1057 від 18.05.2001 року. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З листа КП «Лиманське районне бюро технічної інвентаризації» №555 від 29.07.2020 р. вбачається, що після проведення обстеження житлового будинку [ADDRESS] нерухоме майно в цілому складається: з житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а», веранди літ. «а1» - житловою площею 34.5 кв.м, загальною площею 69.5 кв.м, та господарчих будівель і споруд: літ. «Б» - сарай, літ. «В» - вбиральня, І - відмостка, №1-3 - огорожа, що вбачається з виготовленого 27.07.2020 р. технічного паспорта на будинок садибного типу з господарчими будівлями та спорудами. У примітці листа зазначено, що: 1) загальна площа в договорі №н-1057 купівлі-продажу вказана без веранди літ «а», так як на момент оформлення договору (згідно інструкції про проведення технічної інвентаризації) площа неопалюваних приміщень не включалась до загальної площі будинку, а також площа будинку вказується з точністю до одного десяткового знака; 2) Згідно Постанови Кабінету Міністрів України №406 від 07.06.2017 р. «Про затвердження переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію» вбиральня літ. «В» та відмостка - І не підлягають прийняттю в експлуатацію. Веранда літ. «а1» площею 9,0 кв.м та сарай літ. «Б» збудовані без дозвільних документів та до спадкового майна не входять. Рішенням №45 від 17.10.2019 року виконавчого комітету Курісовської сільської ради Лиманського району Одеської області «Про уточнення адрес об`єктів нерухомого майна на території Курісовської сільської ради - квартир, житлових будинків і земельних ділянок, що належать громадянам» житловому будинку, який належить [PERSON] присвоєно нову адресу: [ADDRESS] . З урахуванням викладеного, судом встановлено, що до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входить будинок [ADDRESS] , який в цілому складається: з житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а» - житловою площею 34.5 кв.м, загальною площею 69.5 кв.м, та господарчих будівель і споруд: літ. «В» - вбиральня, І - відмостка, №1-3 - огорожа. Відповідно до положень статті 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт прийняття позивачкою [PERSON] , як спадкоємицею за заповітом, спадщини встановлено по спільному проживанню останньої із спадковдавцем [PERSON] , що підтверджується їх реєстрацію за адресою: [ADDRESS] (довідка Курісовської сільської ради від 16.07.2020 року № 1058). У відповідності зі ст.55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України, передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. У відповідності до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно зі ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи обставини справи, позицію представника відповідача, суд вважає заявлені позовні вимоги доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved