Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон дитини, яка не досягла шістнадцятирічного віку без згоди та супроводу батька, який мотивує тим, що перебуває у шлюбі з [PERSON] Від шлюбу мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], який зареєстрований та проживає із позивачем. Вказує, що відповідач на даний час проживає окремо в АРК. Відповідач не має змоги надати згоду на вивезення сина за кордон для відпочинку до АРК, для спілкування сина з ним, з рідними, через те, що для відповідача їхній шлюб другий, а від першого шлюбу він має неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Рішенням Бахчисарайського районного суду АР Крим з нього стягнуто аліменти на утримання дочки. На підставі виконавчого листа №2-2929/2003 від 08.09.2003 року, виданого Бахчисарайським райсудом АР Крим, відкрито виконавче провадження №4849/14/82008-ИП від 24.11.2014 року. Станом на 11.08.2016 рік відповідач має заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 176392,34 руб. В зв'язку з наявністю зазначеного боргу по аліментам, виконавчою службою Бахчисарайського району 11.08.2016 року винесено постанову про тимчасове обмеження на виїзд відповідача з РФ на період з 11.08.2016 року по 11.02.2017 року до повного погашення суми заборгованості. Зазначена обставина повністю позбавила відповідача виїхати з Криму до Херсонської області для надання відповідного дозволу. У зв'язку з цим просить суд: - надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон, а також до Автономної Республіки Крим малолітнього [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON] без дозволу та супроводу його батька [PERSON]. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить суд позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні був відсутнім, але надав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа представник служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області Малецький Я.М. позовні вимоги підтримав, згоден із тим, що надання такої згоди є доцільним та відповідає інтересам дитини. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази кожний окремо та в їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Обставини справи підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 11.08.2014 року, згідно до якого [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11.08.2014 року, акт. запис № 3. Свідоцтво видано органом на тимчасово окупованій території та таким, що визнаний недіючим. Згідно копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 25.06.2015 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області, [PERSON] народився [INFO] року у батьків [PERSON] та [PERSON], акт. запис № 154. Згідно довідки про склад сім'ї № 4212 від 12.09.2016 року, [PERSON] зареєстрована [ADDRESS], до складу сім'ї позивачки входить син [PERSON] 2015 р.н. та чоловік [PERSON] 1978 р.н. Пояснення заявниці про те, що її чоловік має заборгованість по сплаті аліментів та йому тимчасово обмежили виїзд із Російської федерації підтверджується відповідною постановою. При цьому суд встановлює, що такі документи визнані недіючими на території України, так як видані органом, що визнаний незаконним та недіючим. Згідност.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідност.150 ч.2 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 2ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч.2ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно дост.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду громадян в Україну"оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.ч.1,2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст.141 Сімейного кодексу України, проживання батьків окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, підписаною Україною 21.02.1990 року, ратифікована Україною 27.02.1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про охорону дитинства», дитина та її батьки для возз'єднання сім'ї мають право на вільний в'їзд в Україну та виїзд з України у порядку, встановленому законом. Батьки, інші члени сім'ї та родичі, зокрема ті, які проживають у різних державах, не повинні перешкоджати одне одному реалізувати право дитини на контакт з ними, зобов'язані гарантувати повернення дитини до місця її постійного проживання після реалізації нею права на контакт, не допускати неправомірної зміни її місця проживання. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Висловлена в судовому засіданні позиція представника Служби у справах дітей Генічеською районною державною адміністрацією щодо необхідності надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька підкреслює, що виїзд дитини за кордон є доцільним і відповідає інтересам і бажанням хлопчика та буде сприяти гармонійному та всебічному розвитку дитини. Оскільки позивач не отримала згоду відповідача на виїзд дитини за кордон шляхом оформлення нотаріально посвідченої згоди, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька. Крім того, позивачем було заявлено клопотання про відстрочення сплати судового збору до ухвалення судового рішення, з огляду на те, що отримує державну соціальну допомогу у розмірі 860 грн. на місяць, а дитина знаходиться на її утриманні, отже сплатити судовий збір змоги не має. Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. Згідно п. 29 Постанови Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 № 10 відповідно до статті 8 Закону № 3674-VI та статті 82 ЦПК єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо). Клопотання про відстрочення або розстрочення сплати судового збору, зменшення його розміру або звільнення від його сплати може бути викладене в заяві чи скарзі, які подаються до суду, або окремим документом. Особа, яка заявляє відповідне клопотання, згідно зі статтею 10 ЦПК повинна навести доводи і подати докази на підтвердження того, що її майновий стан перешкоджав (перешкоджає) сплаті нею судового збору у встановленому законодавством порядку і розмірі. Суд вважає, що перелічені позивачем обставини, у відповідності до вимог законодавств дають підстави для відстрочення сплати судового збору до винесення судового рішення. Судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою, на підставі ЗУ «Про судовий збір» складає 551,20 грн. Враховуючи, що позивач не сплачувала судовий збір при подачі позову, та що її позовні вимоги задоволенні повністю, з урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь держави вищевказану суму. На підставі викладеного,

Outcome: approved