Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третіх осіб [PERSON], служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації про визнання договору дарування недійсним, зазначивши, що вона є інвалідом другої групи, одинокою жінкою, потребує стороннього догляду та матеріальної допомоги. В лютому 2012 року вона звернулась до [PERSON] та запропонувала їй доглядати за нею, а саме: фінансово допомагати, купувати продукти харчування та необхідний одяг, а позивачка за такі послуги передасть їй у власність квартиру, яка належить на праві приватної власності. З даною пропозицією [PERSON] погодилась і вони взаємно вирішили укласти про це відповідний договір, а саме - договір довічного утримання, відповідно до якого на користь [PERSON] відчуджувалась квартира № 9 по вул..О.Кобилянської-21 у м.Сторожинець Чернівецької області власницею котрої являлась позивачка, за що відповідачка зобовязалася доглядати та утримувати позивачку. Після досягнення домовленості на вказаних вище умовах, [PERSON] запропонувала позивачці піти в нотаріальну контору та укласти договір відповідно до якого вона за нею буде доглядати, а позивачка передасть їй у власність квартиру. [PERSON] повідомила [PERSON], що за станом здоров'я не зможе піти до нотаріуса. [PERSON] запропонувала, що вона домовиться з нотаріусом і договір укладуть на дому. 15.02.2012р. до позивачки на квартиру прийшла [PERSON] і приватний нотаріус [PERSON]. [PERSON] з нею поспілкувалась та запитала чи вона впевнена, що [PERSON] буде за нею доглядати, вона відповіла що так. 16.02.2012р. нотаріус прийшла з виготовленим договором, запропонувала позивачці його прочитати та підписати. Вказаний вище договір позивачка не вичитувала, оскільки на неналежному рівні не володіє українською мовою, вона закінчила російську школу, має похилий вік, являється інвалідом другої групи, не могла самостійно пересуватись, при собі не мала окулярів, без яких взагалі не має можливості читати, а оскільки нотаріус їй повідомила, що у випадку якщо за нею [PERSON] не буде доглядати, то позивачка зможе розірвати в судовому порядку даний договір, та зрозумівши, що вона уклала договір довічного утримання, підписала його. Після укладення договору позивачка продовжувала проживати і по даний час проживає у квартирі № 9 по вул..О.Кобилянської-21 у м.Сторожинець Чернівецької області так як іншого житла у неї не має. Перші три роки [PERSON] на належному рівні надавала позивачці матеріальну та сторонню допомогу, за нею доглядала, а саме купувала продукти харчування, купувала необхідні ліки, прибирала квартиру, прала білизну. Починаючи з 2015року [PERSON] почала відвідувати позивачку рідше, а останнім часом взагалі не відвідує, не надає будь- яку матеріальну та соціальну допомогу. В липні 2016року у позивачки пропав паспорт, вона про це заявила в правоохоронні органи та останнім повідомила, що підозрює, що його могла забрати [PERSON] з метою, що вона без паспорта не зможе розірвати укладений між ними договір або ж укласти інший договір. Після опитування [PERSON] працівниками правоохоронних органів, остання влаштувала з позивачкою сварку, кинула їй на стіл копію договору та повідомила, що вона не зобовязана її за даним договором доглядати. У липні 2016 року позивачка дізналась, що фактично вона уклала з [PERSON] договір дарування, а внутрішню волю виражала укласти договір довічного утримання, адже вона одинока жінка, має вік 88 років, інвалід 2-ої групи, хворіє онкологічним захворюванням, квартира на даний час являється єдиним майном, де вона може дожити свій вік, за дане майно її погодяться сторонні люди утримувати та доглядати. Позивачка дізналась про те, що фактично підписала договір на який не мала волі, лише в липні 2016року тобто нею не пропущений строк позовної давності звернення до суду. Позивачка не бажала укладати договір дарування будинку, а бажала укласти договір довічного утримання, окрім того оскільки це її єдине житло і іншого житла у неї немає, тому звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх прав. Враховуючи вищевказані обставини, позивачка просить постановити рішення, яким визнати недійсним договір дарування квартири за адресою [ADDRESS], укладений 16 лютого 2012року укладений між [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини викладені вище, позов просить задовольнити. Відповідачка, її представник в судовому засіданні позов не визнали, вважають його необґрунтованим та зазначили, що позивач безпідставно стверджує про те, що нібито в лютому 2012 року відповідач з позивачкою домовились про укладання договору довічного утримання у результаті якого відповідачу мала перейти у власність її квартира, а відповідач мала б за позивачем доглядати. [PERSON] довгий час, з 2006 року допомагала позивачу, оскільки вона проживала в квартирі спочатку разом з її чоловіком, інвалідом по зору, а потім сама. Рідня позивачки, (чоловік та її діти) знали про те, що відповідач їй допомагає, вони наголосили, що за це позивач оформить на її ім'я належну їй квартиру на безоплатній основі. З метою спрощення процедури дарування квартири, її чоловік подарував свою частку квартири позивачу. При цьому, її рідні наполягали забрати гр. [PERSON] до себе. Через певні обставини позивач не поїхала до своїх дітей до Російської Федерації. Оскільки домовленість про оформлення квартири №9, яка належала на праві власності позивачу, залишилась в силі, вона попросила запросити нотаріуса для укладання договору дарування. Для цього вона звернулась до приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] оформити договір дарування квартири [ADDRESS] між позивачем і відповідачем. Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що її воля при укладанні угоди була спотворена. Даний факт спростовується самим договором, в якому позивач власноручно розписалась про те, що її було розяснено всі суттєві умови договору, та вона усвідомлює зміст договору, текст договору. Також не відповідає дійсності те, що вона на перших порах, при укладанні договору утримувала її. Вона купляла позивачу продукти харчування та ліки виключно за її кошти. Нотаріус [PERSON] під час оформлення даного договору дарування особисто роз'яснювала позивачу зміст договору та його умови при цьому, з дозволу позивача здійснювала відеозапис моменту укладання договору дарування між нею та Позивачем. Оформлення договору відбувалось у квартирі, яка на момент укладання договору була власністю позивача. З дозволу нотаріуса відповідач передивлялась даний відеозапис та на даному відеозапису дуже чітко відображено подію укладання даного договору дарування. На відеозапису чітко відображено факт, коли нотаріус роз'яснила позивачу всі суттєві умови договору, в тому числі і те, що договір дарування передбачає перехід права власності на квартиру на користь [PERSON], остання має право розпоряджатись даною квартирою на свій розсуд, та жодних зобов'язань, щодо її утримання у неї не виникнуть після підписання даного договору. Не відповідає дійсності твердження позивача про те, що вона не володіє українською мовою, це є підставою стверджувати про те, що позивач не була спроможна усвідомлювати зміст договору. Під час допиту нотаріуса та під час перегляду відеозапису буде чітко встановлено, що нотаріус роз'яснювала позивачу зміст договору дарування та його наслідки російською мовою. Також на відеозапису є момент, коли позивач спілкується з нотаріусом українською мовою. В такий спосіб позивач намагається ввести суд в оману, та безпідставно, без наявних доказів створити у суду ілюзію порушення її прав. Відповідач зазначає, що позивач не бере до уваги той факт, що з моменту переходу вказаної квартири у її власність, остання понесла матеріальні витрати у розмірі 12280грн. за квартирну плату, оплату за газ, електроенергію, телефон інші витрати. У позовній заяві невірно зазначено, що позивач дізналась про порушення її прав лише у 2016р., оскільки позивач знала про факт укладення договору дарування, тому відповідач просить застосувати термін давності звернення до суду з даною позовною заявою, оскільки позивач пропустила передбачений ст. 261 ЦУ України строк звернення до суду з даною заявою. Враховуючи викладене [PERSON] просить суд відмовити у задоволенні позову [PERSON] через його безпідставність, необґрунтованість та у звязку із сплином строку позовної давності. Приватний нотаріус Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] у судове засідання не зявилася, надала суду заперечення у якому зазначила, що 15 лютого 2012 року до неї звернулась [PERSON], для укладення договору дарування належної [PERSON] квартири з проханням здійснити посвідчення договору квартири вдома, за адресою місця проживання [PERSON], а саме: [ADDRESS], у звязку з похилим віком та станом здоровя [PERSON]. 15.02.2012р. нею було здійснено виїзд за вказаною вище адресою для проведення бесіди з [PERSON] на рахунок вияснення її бажання та волі щодо розпорядження належною їй квартирою. В процесі бесіди нею була надана консультація [PERSON] щодо таких видів договорів, як договір довічного утримання, дарування, а також щодо посвідчення заповіту, їх змісту та наслідків їх посвідчення для обох сторін. Не зважаючи на це, [PERSON] настоювала на посвідченні саме договору дарування квартири, хоча їй було розяснено, що за договором дарування право власності на вказану вище квартиру переходить до [PERSON] з моменту укладення та підписання договору дарування та [PERSON] отримує повне право розпоряджатися даною квартирою на свій розсуд не враховуючи волі [PERSON], на відміну від заповіту, де право власності набувається у разі смерті спадкодавця, а також те, що договір дарування не передбачає обовязку [PERSON] утримувати ( доглядати ) [PERSON], на відміну від договору довічного утримання. 16 лютого 2012р. нею знов було здійснено виїзд за адресою місця проживання [PERSON], у звязку з похилим віком та станом здоровя [PERSON], для посвідчення договору дарування квартири. Враховуючи волю та бажання обох сторін на посвідчення саме договору дарування квартири та у звязку з тим, що згідно ст. 49 Закону України Про нотаріат нотаріусу забороняється безпідставно відмовляти у вчиненні нотаріальної дії, а жодна з підстав для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, передбачених цією ж статтею не стосувалася вказаного правочину, нею, приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] було прийнято рішення про посвідчення вказаного правочину та 16.02.2012р. по реєстру №290 був посвідчений договір дарування квартири під номером 9, розташованої у м.Сторожинець, Чернівецької області по вулиці О.Кобилянської, в будинку під номером 21, від імені [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], що проживає в [INFO], вул [PERSON][ADDRESS], на імя [PERSON], [INFO], податковий номер [NUMBER], що проживає в місті Сторожинець, Чернівецьке: області, [ADDRESS]. У процесі спілкування було перевірено також і той факт, що [PERSON] володіє українською мовою в межах та обсязі, необхідних для розуміння змісту і значення посвідченого договору, текст договору дарування квартири нею було прочитано особисто, зміст його їй зрозумілий та повністю відповідав її волі, про що було зазначено в тесті договору дарування квартири, який був підписаний нею на українській мові. Посвідчення вказаного договору було здійснене нею відповідно до норм Цивільного кодексу України, Закону України Про нотаріат, Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та інших законів та підзаконних нормативних актів. Під час посвідчення вказаного договору нею було розяснено сторонам правочину вимоги чинного законодавства України щодо змісту й правових наслідків правочину, а також щодо недійсності правочину, а сторони правочину в свою чергу засвідчили ту обставину, що вони діють добровільно, розуміючи значення своїх дій та правових наслідків укладення ними договору та підтвердили, що цей правочин відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, а також не є зловмисним, дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, сторони однаково розуміють значення і умови цього договору та їх правові наслідки; договори спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними: волевиявлення кожного з них є вільним і відповідає внутрішній волі; сторони не обмежені в праві укладати правочини та не визнані в установленому порядку недієздатними ( повністю або частково), вони не страждають в момент укладення цих договорів на захворювання, шо перешкоджають усвідомленню їх суті; у сторін відсутні заперечення щодо кожної з умов правочинів; договори складені нотаріусом з урахуванням умов, визначених ними, та умов, які є обовязковими, прочитані, зрозумілі і схвалені ними. За вищевказаних обставин вважає, що позовні вимоги позивача являються незаконними і безпідставними та необгрунтованими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому відсутні підстави для визначення недійсними договору дарування квартири, укладеного від імені [PERSON] на імя [PERSON], просить справу розглянути у її відсутності. Представник служби у справах дітей Сторожинецької районної державної адміністрації у судове засідання не зявилася, надала заяву у якій просила справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримала в повній мірі. Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши письмові докази, виходячи із встановлених обставин справи та відповідних їм правовідносин суд вважає необхідним позов [PERSON] задовольнити повністю з наступних підстав. В судовому засіданні судом встановлено, що 16 лютого 2012року між позивачем та відповідачем укладено договір дарування квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] посвідчений приватним нотаріусом Сторожинецького районного нотаріального округу Чернівецької області [PERSON] реєстраційний номер №290. Позивач є людиною похилого віку, потребує допомоги та догляду, у неї вказана квартира це єдине майно. Будучи юридично не освідченою, не володіючи українською мовою позивач погодилася на укладення договору довічного утримання з [PERSON]. Територіальний центр надавав допомогу [PERSON] лише часткову, ця допомога носила обмежений характер, а тому в 2012 році позивачка розпочала пошук фізичної особи, яка б надавала їй постійну як фізичну так і матеріальну допомогу та догляд за нею, це прибирання в квартирі, приготування їжі, покупка в магазині харчів, ліків, догляд в лікарні і інше, за ці послуги [PERSON] мала намір передати у власність вказаній особі квартиру. 15.02.2012р. до позивачки на квартиру прийшла [PERSON] і приватний нотаріус [PERSON]. [PERSON] з нею поспілкувалась. 16.02.2012р. нотаріус прийшла з виготовленим договором, запропонувала позивачці його прочитати та підписати. Після укладення договору позивачка продовжувала проживати і по даний час проживає у квартирі № 9 по вул..О.Кобилянської-21 у м.Сторожинець Чернівецької області так як іншого житла у неї не має. В липні 2016року у позивачки пропав паспорт, вона про це заявила в правоохоронні органи та останнім повідомила, що підозрює, що його могла забрати [PERSON] з метою, що вона без паспорта не зможе розірвати укладений між ними договір або ж укласти інший договір. Після опитанування [PERSON] працівниками правоохоронних органів, остання влаштувала з позивачкою сварку, кинула їй на стіл копію договору та повідомила, що вона не зобовязана її за даним договором доглядати. У липні 2016 року позивачка дізналась, що фактично вона уклала з [PERSON] договір дарування. Відповідно до Акту обстеження матеріально побутових умов від 11.08.2016 року [PERSON] проживає у квартирі під номером 9 по вулиці О.Кобилянської-21, Сторожинецького району, Чернівецької області. Останнім часом позивачка [PERSON] сплачує і комунальні послуги, якими вона користується в подарованій квартирі, проживаючи там. [PERSON] у судовому засіданні у якості свідка пояснила, що вона вже 30років як пенсіонерка, онко хвора та інвалід другої групи, вона перебувала на обліку у територіальному центрі близько 20років, приблизно 12років тому припинили її обслуговувати, так як їх допомоги двічі на місяць було недостатньо. Вона та її дочка знайшли [PERSON] та остання погодилися доглядати за нею за умови, що [PERSON] передасть їй квартиру. Вона попросила привести нотаріуса додому, нотаріус запитував її, що вона хоче, на що остання відповіла, «щоб Талах її доглядала». Було укладено договір дарування, вона його підписала, вона малда жити до смерті у своїй квартирі, [PERSON] повинна була її доглядати, прати, прибирати готувати їжу, купувати продукти. [PERSON] погодилась доглядати за нею на умовах дарування квартири. Вона звернулася до суду тому, що [PERSON] перестала за нею доглядати так як [PERSON] надіялась, що [PERSON] онко хвора та швидко помре. Окрім того у неї зникли документи, [PERSON] прописала свого внука у вказаній квартирі.. Вона з 2012р. проживає у квартирі, оскільки іншого житла немає, сплачує комунальні послуги. Коли у неї був мікроінсульт за нею та квартирою доглядала [PERSON], ліки та продукти харчування купляла за її гроші., іноді давала і Талах, вона забувала гроші повертати. У неї погіршились стосунки з [PERSON] через те, що остання перестала за нею доглядати, зник паспорт, [PERSON] висловлювала думку, що віддасть її в будинок пристарілих, вона передала на зберігання [PERSON] 4000грн., на прохання повернути відмовляла їх повертати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою Талах і [PERSON]. Їй відомо, що за [PERSON] доглядали з тер центру, приходили двічі на тиждень, а потім [PERSON] захотіла, щоб до неї приходили кожен день і знайшла [PERSON]. Остання доглядала [PERSON], прала, готувала їжу, їй відомо, що [PERSON] здійснювала догляд [PERSON] за квартиру. Вона підписувала акт. Їй відомо, що позивачка посварилася з відповідачем, оскільки [PERSON] не хотіла повертати позивачу гроші. Вона бувала на квартирі у [PERSON], в даний час остання наймає людину, яка прибирає, доглядає. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з 2012р. за [PERSON] доглядав працівник з тер центру, потім позивачка знайшла [PERSON] так як доглядати потрібно було кожен день. У 2016р. [PERSON] їй подзвонила і попросила прийти. Позивачка плакала і сказала, що посварилась з [PERSON]. Почитавши договір, вона пояснила [PERSON], що квартира давно не останньої, тому позивачка звернулася до суду. [PERSON] завжди жила у даній квартирі і продовжує там проживати, потребує постійного догляду. У даний час за позивачкою доглядає жінка, позивачка сама оплачує комунальні послуги. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є племінницею [PERSON], працює у лікарні, їй відомо, що [PERSON] часто лежала у лікарні з різними хворобами, за нею постійно доглядала [PERSON], купувала ліки. Їй відомо, що з 2012р. за [PERSON] доглядала [PERSON], претензій ніяких у позивачки не було до відповідача. У даний час спірна квартира належить [PERSON] за те, що остання доглядає за позивачкою. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є рідною сестрою відповідача. Їй відомо, що відповідач була у хороших відносинах з [PERSON], вони товаришували, коли забрали чоловіка позивачки у Москву, [PERSON] почала доглядати за позивачем з 2012р., за це остання подарувала квартиру [PERSON]. Ніхто з родичів позивачки не доглядав останню, не відвідував у лікарні. [PERSON] постійно проживала і проживає у спірній квартирі. Згідно із ч. 3\~статті 203 ЦК України\~волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1\~ст. 229 ЦК України). З роз'яснень, які викладені в п. 19\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 "Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними", убачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Відповідно до\~ст. 717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змісту статей\~203,\~717 ЦК України\~договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. У п. 25\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»\~\~роз'яснено, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Отже, укладення удаваного правочину само по собі не спричиняє недійсності правочину, оскільки згідно з ч. 2\~ст. 235 ЦК України якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. А тому такий правочин може бути визнаний судом недійсним лише у тому разі, коли буде встановлено, що правочин, який сторони насправді вчинили, не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину. До удаваних правочинів наслідки недійсності,\~\~ передбачені\~статтею 216 ЦК\~\~ України, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді\~\~ вчинили,\~\~ є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Так, у справі №\~6-11872\~св\~11 касаційний суд, залишаючи без змін рішення судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення позовних вимог щодо визнання договору дарування недійсним, виходив із того, що позивач, який є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи, укладаючи договір, мав на меті отримати від відповідача необхідну допомогу та догляд і не мав наміру дарувати будинок сторонній людині, що свідчить про укладення договору під впливом помилки. Залишаючи без змін рішення судів попередніх інстанцій у справі №\~623652\~св\~13, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ дійшов висновку про те, що, укладаючи договір дарування будинку, чоловік позивачки помилявся стосовно обставин, які мають істотне значення, зокрема, щодо правової природи цього правочину, прав та обовязків сторін, оскільки вважав цей правочин договором довічного утримання, відповідно до умов якого друга його сторона зобовязувалась здійснювати постійний догляд та утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло б до відповідача лише після смерті позивачки та її чоловіка. Крім того, суд посилався й на те, що фактичної передачі житлового будинку не відбулось, ключі від будинку позивачка та її чоловік після укладення спірного договору обдарованому не передавали, а позивачка продовжує проживати в ньому та самостійно сплачувати за комунальні послуги. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша\~статті 261 ЦК України). Позивачка [PERSON] суду пояснила, що вона довідалась про порушення свого права влітку 2016 року, а саме, коли відповідачка [PERSON] їй заявила, що за нею не буде доглядати та виконувати умови про які вони домовились. Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.28\~постанови від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними»\~до окремих видів вимог, пов'язаних з визнанням правочинів недійсними,\~\~встановлено спеціальну позовну давність (частини третя, четверта\~статті 258 ЦК\~). \~\~\~\~ Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину,\~\~а відповідно до частини першої\~статті 261 ЦК\~- від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.\~ЦК\~встановлено винятки з цього правила щодо окремих вимог,\~\~пов'язаних\~\~з\~\~визнанням правочинів недійсними (частини друга, третя\~статті 261 ЦК [PERSON], допитана в судовому засіданні в якості свідка показала, що укладаючи оспорюваний договір, вважала, що вчиняє договір відповідно до якого [PERSON] буде здійснювати за нею догляд. В судовому засіданні відповідачка [PERSON] суду пояснила, що після укладення договору дарування вона здійснювала догляд за позивачкою, а саме прибирала в квартирі, де по даний час проживає [PERSON], купувала їй продукти харчування, доглядала в лікарні, коли вона хворіла, купляла їй ліки, замовила та виготовила останній надгробний памятник та встановила його на прохання [PERSON] на кладовищі, мала її похоронити. Дану обставину в судовому засіданні підтвердила позивачка [PERSON], свідок [PERSON]. [PERSON] та відповідачка [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт, що останнім часом позивачка [PERSON] сплачує і комунальні послуги, якими вона користується в подарованій квартирі, проживаючи там. Відповідно до Акту обстеження матеріально побутових умов від 11.08.2016 року [PERSON] проживає у квартирі під номером 9 по вулиці О.Кобилянської-21, Сторожинецького району, Чернівецької області. Даний факт не заперечує відповідачка [PERSON], позивачка [PERSON] та допитані в судовому засіданні свідки. Ураховуючи викладене, особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку,неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Отже, наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення особи під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, суд визначає не тільки за фактом прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору, а й за такими обставинами, як: вік позивача, його стан здоров'я та потреба у зв'язку із цим у догляді й сторонній допомозі; наявність у позивача спірного житла як єдиного; відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування, оплачувати з комунальні послуги, вона помилялася щодо правової природи правочину, прав та обов'язків, які виникнуть після його укладення. [PERSON] звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися вимоги, зазначала що укладаючи оспорюваний договір, вважала, що [PERSON] буде надаватися їй догляд та матеріальна допомога. Отже, похилий вік [PERSON] та потреба у звязку з цим у сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного та продовження позивачкою проживати в квартирі, що під номером 9 по вулиці О.Кобилянської-21, Сторожинецького району, Чернівецької області, після укладення договору дарування свідчать про неправильне сприйняття стороною істотних умов угоди, зокрема, щодо юридичної природи правочину, прав та обов'язків сторін за цим договором, оскільки вважала такий правочин договором довічного утримання що вплинуло на волевиявлення.

Outcome: approved