Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним позовом посилаючись при цьому на те,що 08 липня 2006 року між сторонами укладено шлюб. В шлюбі народилися діти- [PERSON] ,[INFO],[PERSON] , [INFO]. Кожний має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства.Шлюб носить формальний характер,примирення та збереження сім'ї є неможливим. Відповідач добровільно виділяти кошти на утримання дітей відмовляється. Просить : розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського міського управління юстиції Київської області, актовий запис №68;стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей-[PERSON] та [PERSON],в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) ,щомісячно ,починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття дітей ,але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 19.04.2018 року відкрито провадження по справі на призначено підготовче засідання на 15 травня 2018 року. Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 19 квітня 2018 року призначено справу до судового розгляду на 15 травня 2018 року. Позивач в судове засідання не з'явилася ,до канцелярії суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідно до відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС Київської області , [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Судові повістки направлялися за вище вказаною адресою. Судові повістки на 15.05.2018 , 04.06.2018року особисто отримав [PERSON] .Судові повістки на 21.06.2018 та 26.07.2018 повернулися з відміткою за не запитом. Відповідно до п.4 ч.8 ст.128 ЦПК України відповідач належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Відповідач в судове засідання на повторний виклик не з'явилася,відповідно до ст.131 ЦПК України належним чином був повідомлений про час і місце слухання справи. Зважаючи на те , що в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін , суд вважає за можливе розглянути заочно справу без відповідача з ухваленням заочного рішення. Дослідивши письмові матеріали справи,суд вважає позов обґрунтованим і таким ,що підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 липня 2006 року. Від шлюбу мають дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтво про народження дітей, батьком є [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд приходить до висновку, що сім'я розпалась остаточно та примирення між сторонами є неможливим. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. Виходячи з принципу добровільності шлюбу та заборони примушування до шлюбу, суд не вбачає можливості зберегти шлюб між [PERSON] та [PERSON] Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов"язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред"явлення позову. Пленум Верховного Суду України в своєму Пленумі від 15 травня 2006 року за №1 « Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів « в п.17 зазначив що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших неповнолітніх дітей,непрацездатних чоловіка,дружини, батьків,повнолітніх дочки, сина інших обставин,що мають значення. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частина 3 ст.181 Сімейного кодексу України,визначено,що за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері ,батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів,визначений рішенням суду ,змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачу достовірно відомо про розгляд справи в суді ,він відповідно до вимог ст.81 ЦПК України , не надав суду належних та достовірних доказів, що не може надавати матеріальну допомогу дітям. Щодо розміру аліментів,то суд беручи до уваги, що за законом обов'язок утримання неповнолітніх дітей покладається на обох батьків, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, і такий обов'язок є рівною мірою обов'язком як матері , так і батька, обов'язком особистим , індивідуальним, суд приходить до висновку про необхідність встановлення розміру аліментів на утримання дітей -[PERSON] та [PERSON],в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу) ,щомісячно ,починаючи з дня подання заяви і до досягнення повноліття дітей ,але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Outcome: approved