Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

Головний лікар Комунальної установи «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Запорізької обласної ради [PERSON] звернувся до суду із заявою, в якій просив вирішити питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заяви зазначено наступне. [PERSON], 15.08.1992р.н., який мешкає за адресою: Запорізька область, Чернігівський район, с. Стульневе, вул. Перемоги, буд. 81, знаходиться на стаціонарному лікуванні в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 18.04.2017р. З раннього дитинства, після перенесеної родової травми та гнійного менінгоенцефаліту, страждає розумовою відсталістю з епісиндромом. Епілептичні напади часті, мають місце дісфорії, порушення поведінки. Неодноразово лікувався у психіатричних лікарнях, є інвалідом 2 групи. За Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 24.02.2011 р. [PERSON] визнаний недієздатним. За Рішенням Чернігівського районного суду Запорізької області від 26.01.2015 р. опікуном призначена мати хворого [PERSON]. Остання госпіталізація в КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» ЗОР з 15.11.2016р по 17.01.2017р з діагнозом: "Помірно розумова відсталість (неглибока імбецильність) внаслідок резидуальної енцефалопатії з правостороннім геміпарезом. Епісиндром, часті поліморфні судомні напади". Згідно з Рішенням місцевого суду Комунарського району м. Запоріжжя від 24.06.2016 р та 17.11.2016р. застосовувалась примусова госпіталізація. Дана госпіталізація пов'язана з погіршенням психічного стану. Зі слів матері-опікуна: не спить, збуджений, розбив вікно в будинку. Зберігаються часті епілептичні напади, останній - 17.04.2017 р. Оглянутий комісією лікарів-психіатрів 18.04.2017 р., яка на підставі клінічного спостереження дійшла висновку, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості (неглибока імбецильність) внаслідок резидуальної енцефалопатії з правостороннім геміпарезом, порушенням поведінки. Епісиндром. За психічним станом не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація доцільна. Обстеження і лікування можливі тільки в умовах психіатричного стаціонару. У судовому засіданні представник психіатричного закладу доводи заяви підтримав з підстав, викладених в ній, і просив суд задовольнити заяву. Законний представник [PERSON] не зявилась, про час, дату та місце слухання справи повідомлена належним чином. [PERSON] у судовому засіданні не заперечував відносно задоволення даної заяви. Прокурор заяву підтримала і просила суд винести рішення про госпіталізацію [PERSON]до психіатричного закладу у примусовому порядку. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, лікаря-психіатра, особи, щодо якої вирішується питання про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку, її законного представника, думку прокурора, перевіривши матеріали справи, прийшов до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно зі ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовуються судами при розгляді справ як джерело права. У своєму рішенні Європейський Суд з прав людини (справа «[PERSON] проти України») від 17.04.2014 року зазначив, що особа не може вважатися «Психічно хворою» та позбавлена волі, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов; по-перше, об'єктивна медична експертиза повинна достовірно показати, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад має бути таким, що обумовлює примусове тримання особи у психіатричній лікарні; по-третє, необхідність продовжуваного тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання. Як вбачається з висновку комісії лікарів-психіатрів від 18.04.2017 року, [PERSON], страждає на тяжкий психічний розлад у формі помірної розумової відсталості (неглибока імбецильність) внаслідок резидуальної енцефалопатії з правостороннім геміпарезом, порушенням поведінки. Епісиндром. За психічним станом [PERSON] не здатний самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Госпіталізація обґрунтована. Обстеження та лікування можливі лише в умовах психіатричного стаціонару. Надані суду пояснення лікаря-психіатра, зокрема, про те, що [PERSON] протягом тривалого часу страждає на психічний розлад у формі помірної розумової відсталості (неглибока імбецильність) внаслідок резидуальної енцефалопатії з правостороннім геміпарезом, порушенням поведінки, епісиндром, на даний час психічний стан останнього погіршився, внаслідок чого він не здатний самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність, за рішення суду визнаний недієздатним, в звязку з чим потребує примусової госпіталізації до психіатричної лікарні для обстеження та лікування, суд вважає доказами по справі, підтверджуючими необхідність госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу у примусовому порядку. Таким чином, зібрані у справі докази і їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення даної заяви.

Outcome: approved