Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

В жовтні 2015 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] і з урахуванням уточнених позовних вимог просили визнати недійсним рішення сесії Ярмолинецької селищної ради №17 від 24.12.2008 про передачу [PERSON] у приватну власністьземельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,0801 га, яка розташована по вул. Гагаріна, 23, в смт. Ярмолинці Ярмолинецького району Хмельницької області. Також позивачі просили визнати недійсним державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯЖ №958527, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010976500075 від 17.03.2009, скасувавши його державну реєстрацію. На обґрунтування заявлених вимог позивачі зазначили, що 13.06.2008 між ними та відповідачем, який є їх сином, був укладений договір дарування житлового будинку, за яким кожен з них безоплатно передав у власність відповідача по 1/3 частці у праві власності на житловий будинок за №23 по вулиці Гагаріна в смт. Ярмолинці. 17.03.2009 [PERSON] приватизував спірну земельну ділянку, на якій розташований вказаний будинок, хоча дана земельна ділянка не була предметом договору дарування. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 17.07.2015 договір дарування вказаного житлового будинку був визнаний недійсним. Оскільки позивачі в даний час є співвласниками зазначеного житлового будинку, то вони мають право на ту частину земельної ділянки, яка необхідна для обслуговування будинку, однак належність відповідачу на праві власності всієї земельної ділянки, на якій знаходиться будинок, порушує їх права як співвласників вказаного нерухомого майна. Ухвалою суду від 04.12.2015 до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача було залучено реєстраційну службу Ярмолинецького районного управління юстиції. В ході судового розгляду [PERSON] та її представник заявлені вимоги підтримали, пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Крім того, позивачка пояснила, що вона з чоловіком постійно проживає в житловому будинку по вул. Гагаріна, 23, в смт. Ярмолинцях, користуються земельною ділянкою, на якій розташований будинок, а відповідач, який є їх сином, як за будинком, так і за земельною ділянкою, не доглядає. [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи без його участі та про підтримання позовних вимог. Відповідач [PERSON], який у встановленому порядку оповіщений про час і місце розгляду справи через оголошення у пресі, в судове засідання не з'явився. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд зі згоди представника позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. Представник Ярмолинецької селищної ради, який оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти позову. Представник реєстраційної служби Ярмолинецького районного управління юстиції, який оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, від нього надійшло заперечення проти позову. Представник відділу Держгеокадастру у Ярмолинецькому районі, який оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Суд, заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 13 червня 2008 року між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони був укладений договір дарування, згідно з яким позивачі подарували, а відповідач отримав у дар 2/3 частки (по 1/3 частці від кожного) у праві власності на житловий будинок загальною площею 67,7 кв. м., житловою площею 34,1 кв.м., що розташований в селищі Ярмолинці станція Ярмолинці, по вулиці Гагаріна, 23, Ярмолинецького району Хмельницької області. Даний договір посвідчений нотаріусом Ярмолинецької районної державної нотаріальної контори Хмельницької області [PERSON] та зареєстрований у реєстрі за №2449 (а.с. 10). 25 червня 2008 року право власності на 2/3 частки житлового будинку за №23 по вул. Гагаріна на станції Ярмолинці в смт. Ярмолинці було зареєстроване за [PERSON] на підставі спірного договору дарування (а.с. 9). 24.12.2008 [PERSON], як власник вказаного будинку, звернувся до Ярмолинецької селищної ради з заявою про передачу йому у власність земельної ділянки площею 0,0801 га, яка розташована по вул. Гагаріна, 23, в смт. Ярмолинцях для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Рішенням 22 сесії 5-го скликання Ярмолинецької селищної ради від 24.12.2008 №17 "Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку" [PERSON] було передано у власність вказану земельну ділянку. На підставі даного рішення [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №958527, зареєстрований в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010976500075 від 17.03.2009. Рішенням Ярмолинецького районного суду від 17.07.2015 договір дарування вказаного житлового будинку був визнаний недійсним (а.с. 7). Питання виникнення права власності або права користування земельними ділянками урегульовані Земельний кодексом України (далі - ЗК України). Так, згідно з частинами першою, другою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону; набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Відповідно до статті 120 ЗК України до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. У випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Статтею 377 ЦК України встановлено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача споруди переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Отже, законодавством визначено, що з виникненням права власності на будівлю чи споруду до власника переходить право власності на частину земельної ділянки, на якій розташована належна йому на праві власності будівля чи споруда. Частинами першою, другою статті 125 ЗК України встановлено, що право власності та право постійного користування земельною ділянкою виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності та право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Статтею 126 цього ж Кодексу передбачено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Під наданням земельної ділянки в користування або у власність законодавець розуміє як прийняття органом відповідного рішення про надання землі у власність або в користування, так і подальше оформлення документа, який згідно зі статтею 126 ЗК України посвідчує право на землю. Придбання земельної ділянки у власність це виникнення права на земельну ділянку, яка раніше надавалася і на яку є правовстановлюючі документи, визначені статтею 126 ЗК України, на підставі цивільно-правовової угоди. Таким чином, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, установлених договором. У випадку, якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначено, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування, при цьому документом, який посвідчує право на землю є відповідні документи, які видавалися при її наданні. В той же час договором дарування житлового будинку за №23 по вул. Гагаріна в смт. Ярмолинцях від 13.06.2008 між [PERSON], [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] з іншої сторони земельна ділянка, на якій розташований даний будинок, у власність [PERSON] не передавалася. Тому [PERSON], як одному із трьох співвласників вказаного житлового будинку, за відсутності відповідної домовленості з іншими співвласниками цього будинку (позивачами), не може належати право власності на всю земельну ділянку на якій розташований спірний будинок. До нього може перейти право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Отже, визнання недійсним державного акта на право власності на землю, як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні цією нормою, ні іншою нормою закону за наявності рішення, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа. Таким чином, без визнання недійсним рішення ради про надання земельної ділянки неможливе визнання недійсним державного акта. Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки норми статей 125, 126 ЗК України встановлюють нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта, який посвідчував його право власності (державна реєстрація права власності), то в разі визнання державного акту недійсним підлягає скасуванню і його державна реєстрація. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати в сумі 907,20 грн. На підставі ст. 377 ЦК України, ст. 116, 120, 125, 126, 152, 155 ЗК України,

Outcome: approved