overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-27 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернулася в суд до відповідача з позовом, в якому просила: - стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття дітей, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 25.09.2004 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають та знаходяться на її утриманні. Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має нормальний стан здоров`я, неофіційно працює, тому має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала заяву, в якій позовні вимоги зменшила. Просила стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі 1200 грн., справу розглядати у її відсутність. Відповідач надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, зменшені позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, вивчивши матеріали, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки у відповідності до ст.ст. 180, 181, 182, 183 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність інших дітей, непрацездатних членів родини, а також визначає частку заробітку (доходу) батьків, яка буде стягуватися як аліменти на дитину. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 2004 року, шлюб був зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Корабельного районного управління юстиції, актовий запис № 343 (а.с.5). Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3-4). Діти проживають та знаходяться на утриманні позивача, що підтверджується довідкою виданою КП ЖЕК №24 № 3247 від 21.07.2014 року (а.с.7). Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 СК України, враховує стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан відповідача. Відповідач є здоровим, матеріально забезпеченим, інших утриманців немає. Тому суд, враховуючи стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан відповідача, вважає можливим стягнути з відповідача на утримання неповнолітніх дітей аліменти у твердій грошовій сумі 1200 грн. на користь позивача. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України, ЗУ " судовий збір" суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в зв`язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В квартирі крім неї прописана її дочка [PERSON] та її онук, відповідач по справі, [PERSON], який вже вісім років не проживає за місцем своєї реєстрації, не сплачує комунальні послуги, не підтримує квартиру у належному стані, перешкод для проживання у спірній квартирі для відповідача позивач не створює. Відповідач за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, був належним чином та своєчасно повідомлений про час та місце судового засідання, заяв до суду не надав, причина його неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення, на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 04.04.1993 року (а.с.5). Згідно довідки КП ДЄЗ Океан № 3992 від 16.07.2014р.(а.с.6) в спірній квартирі зареєстровані: - [PERSON] з 16.09.1972р. (власник), [PERSON] з 27.08.1993р. (дочка) та [PERSON] з 27.08.1993р. (онук). Відповідач більше восьми років не проживає у вищезазначеній квартирі, не сплачують комунальні послуги, не підтримують квартиру у належному стані, що підтверджується актом про непроживання (а.с.7) та показами допитаних у судовому засіданні свідків - [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-18 00:00:00

В липні 2014 року позивач звернулася до суду із позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання, у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , трьох років, тобто до [INFO] . В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2011 року. Від даного шлюбу вони мають малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На теперішній час вона разом з дітьми проживає окремо від відповідача. Діти знаходяться на її повному утриманні. Відповідач ухиляється від утримання її та дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає. Разом із цим він має нормальний стан здоров`я, працює, а тому має можливість надавати аліменти у вищевказаному розмірі. Посилаючись на наведене, позивач просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позов підтримує у повному обсязі. Відповідач також надав заяву з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ст.84 ч.2 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23.07.2011 року, шлюб був зареєстровано Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ММУЮ, актовий запис № 280 (а.с.10). Від даного шлюбу вони мають малолітніх дітей, сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких є сторони по справі, про що свідчить свідоцтво про народження серія (а.с.11-12). Діти проживають та знаходяться на утриманні позивача, що підтверджується довідкою виданою КП ЖЕК № 24 за № 2916 від 01.07.2014 року. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Відповідач є здоровим, матеріально забезпеченим, так як працює та отримує щомісячно заробітну плату, інших утриманців немає. Тому суд, враховуючи стан здоров`я, матеріальний та сімейний стан відповідача, вважає можливим стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1\\6 частини його заробітку (доходу) на користь позивача. У відповідності до ст.79, п.3 ч.1 ст. 80, 88 ЦПК України, ЗУ " судовий збір" суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. в зв`язку з тим, що позивач був звільнений від сплати судових витрат при зверненні до суду, якій відповідач сплатив, що підтверджується оригіналом квитанції №2474 від 19 травня 2014 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-10 00:00:00

В липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем з 2011 року однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди. Внаслідок цього їх стосунки погіршились, шлюбні відносини між ними припинені. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливим. На підставі викладеного позивачка просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 травня 1993 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Дніпровського району м. Києва, актовий запис № 529. Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

В липні 2014 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем з червня 2014 року однією сім'єю не проживають, оскільки вони втратили почуття один до одного, у них постійно виникають сварки, непорозуміння, шлюб існує формально. Вважає їх подальше спільне життя та збереження сім'ї неможливим. На підставі викладеного позивачка просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти розірвання шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 09 жовтня 2003 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1473. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 Сімейного Кодексу України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Аналізуючи зібрані та досліджені судом докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню, а позов [PERSON] задоволенню, так як сторони однією сім'єю не проживають, спільне господарство не ведуть, мають різні інтереси та погляди, втратили почуття любові та поваги один до одного, сімейно-шлюбні стосунки сторін розпались і поновлені бути не можуть, тому шлюб повинен бути розірваний. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

В липні 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті батька - [PERSON], який помер [INFO]. [PERSON] належить на праві власності земельна ділянка площею 0,0958 га, що розташована на території Качалівської селищної ради Бородянського району Київської області в садовому товаристві "Лісове". Нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що не надано витяг з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку. Тому просила визнати за нею в порядку спадкування право власності на вказану земельну ділянку. Позивачка в судове засідання не з'явилась, просила слухати справу без її участі, позов підтримує. Представники відповідача та третьої особи в судове засідання не з'явились, просили слухати справу без їх участі. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого спадщину прийняла [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтва про смерть (а.с.8), свідоцтва про право на спадщину (а.с.36). На підставі рішення 1-ї сесії 23 скликання Качалівської сільської ради від 22 квітня 1998 року на ім'я [PERSON] виданий державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0958 га, яка розташована на [ADDRESS], що підтверджується копією даного Державного акту ІІІ-КВ №012318. У зв'язку з відсутністю Витягу з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що підтверджується копією листа (а.с.9). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Оскільки за життя [PERSON] набув право власності на спірну земельну ділянку, то суд задовольняючи позовні вимоги, вважає за необхідне визнати за позивачкою право власності на неї у порядку спадкування за заповітом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON], яка померла 05 січня 2015 року, правовстановлюючого документу - договору купівлі-продажу житлового будинку № 6 по вул. Вільна (Свободна) в місті Миколаєві, укладеного 15 березня 1990 року, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 713 старшим державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори Міністерства юстиції України [PERSON] та зареєстрованого в Миколаївському бюро технічної інвентаризації 23 березня 1990 року за реєстровим № 13533. Заявники та представник зацікавленої особи в судове засідання не зявились. Згідно наданих заяв, просять справу слухати без їх участі. Заявник вимоги заяви підтримує в повному обсязі. Представник зацікавленої особи просить рішення по справі постановити на підставі наявних у матеріалах справи доказах. Дослідивши докази, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. [PERSON] народився [INFO]. Його батьками є: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на "Бадаєва", 05 січня 2015 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 213385. Заявник звернулась до Першої Миколаївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті його матері. Разом з цим, 07 липня 2015 року державний нотаріус своєю постановою відмовив заявнику у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки неможливо встановити факт належності спадкового майна спадкодавцю (помилка в прізвищі). Згідно договору від 15 березня 1990 року, [PERSON] придбала у [PERSON] цілий житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в м. Миколаєві по вулиці Свободній, 6. Разом з цим, технічний паспорт на вказаний житловий будинок видано на ім'я [PERSON]. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті встановлюється в судовому порядку. Отже, оскільки обставинами справи підтверджується, що договору купівлі-продажу житлового будинку № 6 по вул. Вільна (Свободна) в місті Миколаєві, укладеного 15 березня 1990 року, між [PERSON] та [PERSON] належить [PERSON], яка померла 05 січня 2015 року, суд вважає заяву [PERSON] такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-01 00:00:00

В липні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], який діє в інтересах неповнолітнього сина [PERSON], в якому просила визнати [PERSON], 05 квітня 2000 року, таким, що втратив право користування квартирою № 58 у будинку № 51 по вул. Комсомольській в м. Миколаєві. В судове засідання сторони не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином. Позивач, згідно наданої заяви, просила розглядати справу без її участі, позов підтримує, на заочний розгляд справи згодна. Причини неявки в судове засідання відповідача матеріали справи не містять. Суд ухвалив про заочний розгляд справи в порядку ст. 224, 225 ЦПК України на підставі наявних в ній даних та доказів. Вивчивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини. Згідно довідки форми № 3, виданої ТОВ "Центральний 1" 06 липня 2015 року, за адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], (основний квартиронаймач), [PERSON], [INFO], (донька), [PERSON], [INFO], (син), [PERSON], [INFO] (син). Як вбачається з акту обстеження житлово-побутових умов, складеного Відділом служби у справах дітей Деснянської районної у місті Чернігові ради 16 серпня 2013 року, малолітній [PERSON], [INFO], проживає [INFO] разом з батьком - [PERSON], цивільною дружиною батька - [PERSON], да дочкою [PERSON] - [PERSON] Квратира облаштована необхідними меблями та побутовою технікою. Санітарний стан приміщення добрий. [PERSON] займає окрему кімнату разом з [PERSON], в якій є двохповерхове ліжко, шафа, тумбочка, стільці, стіл. В квартирі створені належні умови для проживання та всебічного розвитку малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідно повідомлення Центрального РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області № 16/3890 від 23 травня 2015 року, [PERSON], [INFO], дійсно не мешкає за адресою: [ADDRESS], в період часу з 13 липня 2013 року по теперішній час. Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. В силу ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З обставин справи вбачається, що батьки досягли згоди щодо визначення місця проживання неповнолітнього [PERSON], [INFO], який з 2013 року і по теперішній час проживає разом з батьком в м. Чернігові. Враховуючи положення ст. 160 СК України, ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР суд вважає, що неповнолітній [PERSON], [INFO], втратив право користування квартирою № 58 будинку № 51 по вулиці Комсомольській в м. Миколаєві. Таким чином, позов підлягає задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved