Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

До суду 10.07.2019 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів на утримання дружини. В обґрунтування позовної заяви, позивачка зазначила, що перебуває у шлюбі з відповідачем з 16.04.2015 року, від шлюбу мають дітей: сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач з відповідачем з 23.06.20019 року не проживають разом, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини. Діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач ніяким чином не бере участь у вихованні неповнолітніх дітей. Жодної допомоги від батька на утримання дітей позивач не отримує у зв`язку з чим просила розірвати шлюб, місце проживання дітей встановити з матір`ю, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 4000 гривень та стягувати з відповідача на утримання дружини аліменти у розмірі 1500 гривень. В подальшому відповідно заяви від 12.09.2019 року позивач просила змінити стягнення аліментів з 4000 гривень на стягнення 1/3 від частини заробітку на утримання двох дітей, також позивачка відмовилась від вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини. Ухвалою судді від 12.07.2019 року провадження у зазначеній справі відкрито з призначення підготовчого засідання на 29.07.2019 року Ухвалою суду від 29.07.2019 року закрито підготовче\~засідання по цивільній справі, призначено до судового\~розгляду по\~суті на 12.09.2019 року. В судове засідання 12.09.2019 року сторони по справі не з`явились. Позивач надала суду заяву про розгляд справи без її участі, а також просила змінити стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходів позивача, а саме у розмірі 1/3 від частини заробітку, також відмовилась від позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами, а саме про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 від усіх доходів та щодо визначення проживання дітей з матір`ю згоден. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 18.09.2019 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що сторони зареєстрували шлюб 16.04.2015 року Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Каланчацького районного управління юстиції у Херсонській області, про що зроблено актовий запис №13, підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Сторони мають неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) та доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Відповідно довідки про доходи [PERSON] загальна сума доходу за період з 01.01.2019 року по 31.07.2019 року становить 81409,42 грн. Відповідно до ст.\~51\~Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Згідно\~зі ст. ст.110,112\~СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На час розгляду справи майнові вимоги, будь-кого з сторін суду не пред`явлені. Відповідно до вищезазначеного, суд приходить до висновку, що майнового спору між сторонами немає, примирення між ними неможливе. Подружні стосунки припинені з 23.06.2019 року, про що зазначено у позовній заяві. Суд вважає за необхідне зазначити, що шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сім`ї. Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Закріплені у законодавстві права дружини та чоловіка на повагу до своєї індивідуальності є засобом захисту психологічно слабшого у шлюбі від психічного диктату чи навіть агресії дружини, чоловіка або іншої особи. Воно схиляє до толерантності, терпимості у шлюбі, спрямовує кожного з них на спокійне, інтелігентне залагодження колізії індивідуальних рис характеру, життєвих звичок. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у зв`язку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у зв`язку з чим, є неможливим. Згідно ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 2ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Причиною припинення шлюбно-сімейних відносин є те, що між сторонами сімейне життя погіршилось, в сім`ї частко виникали сварки та сторони мають різні погляди на життя, З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог сторін, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей, як це передбачено ст. 112 Сімейного Кодексу України, тому шлюб між сторонами носить формальний характер і підлягає розірванню. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей: Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею\~ст.51 Конституції України\~гарантовано, а\~ст.180 СК України\~передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до\~ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до\~ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~ст.180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3\~ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 т.182\~СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1\~ст.183 СК України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5\~ст.183 СК України\~той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ч.1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1\~статті 191 СК України\~встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 10.07.2019 року. Судом встановлено, що діти проживають разом з матір`ю та знаходяться на її утриманні. Відповідач має постійний дохід, про що свідчить довідка про доходи з якої вбачається що він працює та навчається на 2-му курсі ВВП МКТФ Інституту ВМС Національного університету «Одеська морська академія» з грошовим забезпеченням з травня 2019р у розмірі 12\~178 грн щомісячно. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Сторони не можуть домовитися про розмір аліментів на утримання дитини добровільно, проте відповідач вимоги в частині стягнення аліментів визнав, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. Відповідно до п.1 ч.1\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного суд вважає можливим позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити, стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей, сина [PERSON] , [INFO] , та доньки [PERSON] , [INFO] , в розмір 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 10.07.2019 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Враховуючи згоди батьків щодо місця проживання дітей разом з матір`ю, суд вважає також можливим задовольнити позовну вимогу щодо визначення місце проживання дітей. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивач у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, тому суд вважає необхідним покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved