Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області в якому просить визнати за нею, право у порядку спадкування за законом на земельну частку (пай) площею 5,71 в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області, право на яку належало померлій [INFO] [PERSON] , на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , який зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) 22 липня 1996 року, на підставі розпорядження № 271/96 від 22.07.1996 року. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] померла [PERSON] . Померлою [PERSON] на ім`я позивача було складено заповіт від 25 грудня 2013 року в с. Павлівка Фрунзівського району Одеської області, відповідно до якого, все майно що належало [PERSON] на праві особистої приватної власності, вона заповіла позивачці. Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 5,71 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), розташованої на території Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області. 05 листопада 2019 року [PERSON] звернулася до Захарівської районної державної нотаріальної контори з наміром оформити спадщину. Однак державний нотаріус Романова І.С. постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. За таких обставин, позивач позбавлена можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку та вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за заповітом. Позивач у судове засідання не з`явилася, але попередньо надала до суду клопотання, в якому вказала, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її участі. Зазначивши, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує, у разі неявки відповідача. Представник відповідача Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав, що повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 02 травня 2019 року, виданим Захарівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіально управління юстиції в Одеській області (а.с. 7). Померлою [PERSON] , [INFO] на ім`я позивача [PERSON] було складено заповіт від 25 грудня 2013 року в с. Павлівка Фрунзівського району Одеської області, відповідно до якого, все майно що належало [PERSON] на праві особистої приватної власності, вона заповіла [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) розміром 5,71 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належала їй на підставі сертифікату серії [NUMBER] , як члену колективного с/г підприємству «Прогрес» с. Павлівка Фрунзівського району Одеської області, виданого на підставі розпорядження голови Фрунзівської районної державної адміністрації за № 271/96 від 22.07.1996 року та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 733 по Павлівській сільській раді Фрунзівського району Одеської області, що підтверджується листом Міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області від 25.06.2019 року № 133/155-19 та доданими до нього документами (а.с. 9-14). [PERSON] звернулася із відповідною заявою до Захарівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення права на спадщину. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 05 листопада 2019 року державний нотаріус Романова Ірина Сергіївна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Прогрес», місцезнаходження якого с. Павлівка Фрунзівського району Одеської області, розміром 5,71 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), оскільки серед поданих документів відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий на підставі розпорядження голови Фрунзівської районної державної адміністрації за № 271/96 від 22.07.1996 року та зареєстровано у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) від 22.07.1996 року, по Павлівській сільській раді Фрунзівського району Одеської області на ім`я [PERSON] , яка померла [INFO] (а.с. 17). Про втрату сертифікату позивачем було подано оголошення до Захарівської районної газети «НовинаР» від 29 червня 2019 року, про те, що вважати недійсним втрачений сертифікат серії ОД № 037733 виданий на ім`я - [PERSON] ( а.с. 20). Довідкою виконавчого комітету Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 677 від 10 червня 2019 року встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно була зареєстрована та проживала до дня своєї смерті в [ADDRESS] , разом з нею на день її смерті та до цього часу проживає та зареєстрована [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Тобто, спадщину після смерті [PERSON] , фактично прийняла позивач [PERSON] , оскільки проживала та була зареєстрована на день смерті [PERSON] за однією адресою. З витребуваної судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59190148 від 28.01.2020 року вбачається, що відсутня будь-яка інформація стосовно спадщини [PERSON] (а.с. 28-29). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59190158 від 28.01.2020 року вбачається, що наявний заповіт, номер в реєстрі 6, посвідчений 25.12.2013 року Павлівською сільською радою Захарівського району Одеської області, заповідач [PERSON] (а.с. 30-31). Так, з досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що спадщину після смерті матері [PERSON] , фактично прийняла позивач [PERSON] , оскільки проживала та була зареєстрована на день смерті спадкодавця за однією адресою. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до положень ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання прав на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає є всі підстави для визнання за позивачем права на спадкове майно. Таким чином, враховуючи, що позивач не може реалізувати своє право на спадкування майна спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку, як спадкоємець за заповітом, тому у відповідності до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права на спадщину за заповітом.

Outcome: approved