Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Виконавчий комітет Бучанської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В своїй заяві позивач зазначає, що з відповідачем певний час перебували у фактичних шлюбних відносинах, від яких мають доньку [PERSON] , [INFO] . З січня 2016 року відповідачка самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, залишивши дитину з ним та виїхавши для проживання на окуповану територію. На даний момент з відповідачем проживають окремо, донька знаходиться на його утриманні, за більше ніж три роки відповідачка не здійснила жодної спроби зустрітися з донькою, участі у матеріальному забезпеченні дитини не бере. Вказує, що 24.04.2019 року звернувся із заявою до Ірпінського ВП ГУ НП в Київській області щодо невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків. Висновком від 13.05.2019 року за матеріалами ЄО №9165 від 24.04.2019 року встановлено, що відповідач з січня 2016 року залишила доньку разом з ним та виїхала до окупованої території. Листом №6346 від 14.05.2019 року Ірпінський ВП ГУ НП в Київській області повідомив, що будь яких даних, що підтверджують факт перебування відповідачки у Ірпінському регіоні відсутні. Також звертався до органу опіки та піклування Бучанської міської ради з приводу надання висновку щодо доцільності позбавлення відповідачки батьківських прав. Рішенням Виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області №315 від 21.05.2019 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з [PERSON] аліменти на його користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, стягнути судові витрати. В судове засідання позивач не з`явився, подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги, не заперечував щодо ухвалення заочного рішення по справі. В судове засідання відповідач не з`явилась, заяву про слухання справи за її відсутності не надала, причини неявки суду не повідомила. Про час і місце слухання справи повідомлена належним чином. В судове засідання представник виконавчого комітету не з`явився, подав заяву про слухання справи за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Висновком про відсутність кримінального правопорушення за матеріалами перевірки (ЄО №9165 від 24.04.2019) від 13.05.2019 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] не виконує свої батьківські обов`язки відносно своєї малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , а саме не забезпечує доньку матеріально та не проживає разом з нею залишивши її вдома у заявника [PERSON] , факт перебування її в Ірпінському регіоні відсутні. Рішенням виконавчого комітету № 315 від 21.05.2019 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] , 1987 року народження відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, не цікавиться долею доньки, не відвідує її, не піклується про фізичний і духовний розвиток, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому є передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно її малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Крім того, враховуючи, що відповідач [PERSON] як матір [PERSON] , кошти на її утримання не надає в добровільному порядку, суд вважає за можливо стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду 03.06.2019 року і до досягнення дитиною повноліття, а саме до [INFO] . Також, суд стягує із відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 768,40 грн, та 768,40 грн на користь держави за позовні вимоги про стягнення аліментів, оскільки при зверненні до суду із даним позовом позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі ст. 84,150,155,157,164 -165,180-182 СК України,п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved