Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-06 00:00:00

В листопаді 2015 року позивачка звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 21.03.2014 року. Від шлюбних відносин мають одну неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Позивачка посилається на те, що відповідач не цікавиться життям сім"ї, має інших жінок, не ночує вдома. В результаті чого постійно виникають сварки, вони не розуміють одне одного, тому вони припинили спільне проживання і примирення між ними неможливе. Ухвалою суду сторонам наданий місячний строк для примирення. За наданий строк сторони не помирилися. Позивач надала суду заяву про скорочення строку для примирення, оскільки відповідач вигнав її з дому, б"є її, погрожує фізичною розправою. Позивачка та її представник наполягають на розірванні шлюбу, витрати по розірванню шлюбу просять стягнути з відповідача. Відповідач в судовому засіданні відсутній. Представник відповідача згоден на розірвання шлюбу. Суд, заслухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 21.03.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого Петрівською сільською радою Щорського району Чернігівської області. Від спільного сімейного життя мають одну неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Сторони припинили спільне проживання, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Стронам був наданий строк для примирення, але примирення між ними не відбулося. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненю судовий збір, сплачений позивачкою при зверненні до суду, а також витрати на юридичну допомогу в сумі 400 грн., згідно квитанції № 375 від 30.10.2015 року. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved