Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу в обґрунтування якого посилався на те, що 31.07.2009 року між ним та [PERSON] відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції було зареєстровано шлюб. Під час даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Вказував на те, що з часом він втратив почуття любові та поваги до своєї дружини та за час спільного подружнього життя вони неодноразово припиняли шлюбні відносини і не проживали разом по кілька тижнів. На даний момент вони не ведуть спільного господарства та проживають окремо більш ніж на протязі року та з урахуванням специфіки його роботи, яка пов'язана з частими тривалими відрядженнями в тому числі в зону проведення антитерористичної операції, примирення та збереження сім'ї є не можливим. На підставі викладеного, посилаючись на норми сімейного права, просив розірвати шлюб, укладений між ним та [PERSON], зареєстрований 31.07.2009 року, актовий запис №1308. Відповідач [PERSON] в свою чергу звернулась до суду з зустрічним позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що з травня 2015 року [PERSON] не приймає участі в утриманні та вихованні їх спільного сина, не піклується про його здоров'я, духовний та фізичний розвиток, при цьому він офіційно працевлаштований, має постійний і стабільний заробіток, на утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб немає, а тому має можливість брати участь в матеріальному забезпечені дитини та сплачувати аліменти. Вказувала на те, що на даний час хлопчик часто хворіє, а тому вона змушена перебувати у декретній відпустці до досягнення дитиною чотирирічного віку та самостійно несе витрати по утриманню їх спільного з [PERSON] дитини. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав свої позовні вимоги та просив задовольнити з підстав викладених у позовній заяві, зустрічний позов про стягнення аліментів визнав в повному обсязі в межах пред'явлених позовних вимог та не заперечував проти його задоволення. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним в судовому засіданні зустрічний позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених у ньому, позовні вимоги за первісним позовом визнала в повному обсязі та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заява позивача та відповідача про визнання первісного та зустрічного позову підлягає прийняттю та позовні вимоги за первісним та зустрічним позовом слід задовольнити в повному обсязі, виходячи з наступного. Так, судом встановлено, що 31 липня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1308 (а/с 3). Під час даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження (а/с 4). [PERSON] не підтримують між собою подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та проживають окремо. Згідно вимог ст.ст. 56, 105 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. При таких обставинах, суд вважає, що сім'я у сторін остаточно розпалась і зберегти її не можливо, а тому їх шлюб необхідно розірвати. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятків випадків, передбачених статтею 184 Сімейного кодексу України. Частиною 3 ст. 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний постійний дохід, а малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю, дані факти визнання сторонами в судовому засіданні. А тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України є такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 1,2 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи матеріальний стан сторін, наявність постійного стабільного доходу відповідача, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, а саме - стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх спільного сина в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати звернення до суду з позовною заявою та до досягнення дітьми повноліття. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави. У відповідності до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, а тому з [PERSON] на користь [PERSON] На підставі вище викладеного та

Outcome: approved