Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів звернулась [PERSON] Ухвалою Рівненського міського суду позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на її утримання до досягнення сином [PERSON] трьох років залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на неповнолітніх дітей підтримали. Позивач суду пояснила, що вони з відповідачем перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2011 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалось. Вони проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету. Оскільки між ними не досягнуто згоди щодо надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дітей, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі по 1500,00 грн. щомісячно на кожну дитину. Однак, в судовому засіданні позивач пояснила, що з моменту подачі позову до суду 31 липня 2017 року по даний час відповідач у добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання їх дітей, тому не заперечила проти стягнення з відповідача аліментів на її користь з 01 грудня 2017 року. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги позивача в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно визнав та не заперечив проти їх задоволення. Крім того пояснив суду, що він дійсно у добровільному порядку надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання їх неповнолітніх дітей з моменту подачі даного позову до суду. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 14 січня 2011 року. Дана обставина стверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ №063621 виданим 14 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 14 січня 2011 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №24. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №187084 виданим 19 квітня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народилася 14 квітня 2013 року в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №909. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON]; свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №246185 виданим 03 грудня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився 01 грудня 2015 року в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №3163. Батьками записані: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та бюджету, фактично їх сімя розпалась, перспектив для збереження сім»ї не вбачається, а тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», установлено у 2017 році прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 гривень, з 1 грудня - 1492 гривні. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що в судовому відповідач не заперечив проти стягнення з нього аліментів в розмірі по 1500,00 грн. на кожну дитину щомісячно, а також те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що з дня подачі позову до суду - 31 липня 2017 року по день винесенні рішення судом відповідач у добровільному порядку надавав позивачу матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, що підтвердила в судовому засіданні і позивач, тому суд вважає, що у судовому порядку з відповідача слід стягнути аліменти з 01 грудня 2017 року. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки при подачі позову до суду в частині позовних вимог про розірвання шлюбу позивачем було сплачено судовий збір в розмірі 640,00 грн., рішення прийнято на користь позивача, тому дані судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки при подачі позову до суду позивач в часині позовних вимог про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved