Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В грудні 2019 року до суду звернулась позивачка з позовом в якому вказала, що державним виконавцем Ленінського ВДВС Харківського МУЮ ( зараз Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах м. Харкова ГТУЮ у Харківській області ) 14.02.2002 року винесено постанову про арешт майна. Після чого державний виконавець ухвалив постанову про повернення виконавчого документу стягувачу однак арешт при цьому не було знято. Під арештом опинилось усе нерухоме майно [PERSON] . Оскільки [PERSON] був батьком позивачки та помер [INFO] вона є єдиним спадкоємцем останнього та звернулась до державної виконавчої служби з проханням видати свідоцтво про право на спадщину, однак відповідач відмовив їй посилаючись на завершення виконавчого провадження. Позивач просить скасувати арешт з нерухомого майна, а саме будинку по [ADDRESS] . Ухвалою Ленінського районного суду м. Харкова від 27.12.2019 року було відкрито у загальному провадженні. 25.02.2020 року представник відповідача надав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволені позову. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного: 31.10.2019 року приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчий І.О. за результатами розгляду заяви позивачки [PERSON] , про видачу ій свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що залишився після смерті батька - [PERSON] , який помер [INFO] ухвалив постанову № 240/02-14/02-31 про відмову у вчиненні нотаріальної дії. ( а.с.11-12) Підставою для відмови у винесенні вищевказаної постанови у вчиненні нотаріальних дій щодо видачі свідоцтва про право на спадщину було виявлення нотаріусом наявності арешту спадкового майна - житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , вчиненого Відділом виконавчої служби Ленінського районного управління юстиції м. Харкова, згідно постанови за № б/н від 14.02.2002 року, реєстраційний номер обтяження: 5650258, дата реєстрації 12.09.2007 року; додаткові дані: архівний номер: 3282275HARKOV1, архівна дата: 15.02.2002, дата виникнення: 15.02.2002, № реестра: 18216, внутр. № [NUMBER] . [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] ( а.с.14) Доказом того, що [PERSON] був її батьком, є свідоцтво про народження [NUMBER] від 19.09.1974 р. та копія свідоцтва про шлюб в якому є дані про зміну нею прізвища. ( а.с.16) У зв`язку зі смертю [PERSON] відкрилась спадщина, яку із спадкоємців першої черги прийняла лише позивачка, про що було подано відповідну заяву №27 від 03.04.2019 р. у визначений законом строк до приватного нотаріуса ХМНО Молодчого І.О. У Спадковому реєстрі 03.04.2019 р., було зареєстровано спадкову справу за номером 63998992, що підтверджується витягом про реєстрацію за № 55712145 від 03.04.2019р. Всі інші спадкоємці першої черги - дружина [PERSON] та син [PERSON] , у встановлений законом строк та порядку відмовились від належних їм часток у спадковому майні на користь позивачки, про що було складені відповідні заяви № 26 від 03.04.2019р. та №28 від 03.04.2019р. ( а.с.22,23) До складу спадкової маси, що залишилась після смерті [PERSON] входить його право на будинок за адресою: [ADDRESS] , який він отримав в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї матері - [PERSON] , але не оформив право власності у встановленому законом порядку, що підтверджується наступним: [INFO] померла [PERSON] . ( а.с.15) Відповідно до заповіту посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Корнійчук Оленою Валентинівною 22.11.2004 року за реєстровим № 6470, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила наступне розпорядження: «Все її майно, де б таке не було, та з чого б воно не складалось, та взагалі все, що буде належати їй на день її смерті, та на що вона за законом матиме право, вона заповідала, сину - [PERSON] .» Копія заповіту додається. Доказом, що померла була матір`ю [PERSON] , є свідоцтво про народження [NUMBER] від 13.11.1950 р. ( а.с.16) Протягом строку, встановленого законодавством України, [PERSON] , заяву про відмову від спадщини не подавав і таким чином вважається таким, що прийняв спадщину за фактом сумісного проживання з [PERSON] на момент її смерті. До складу спадщини, що залишилась після смерті [PERSON] входив житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав їй на праві приватної власності на підставі договору «Про надання в безстрокове користування ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на право особистої власності з числом кімнат від однієї до п`яти включно», від 02 липня 1959 р., посвідченого 03.07.1959 р. 2-ю Харківською державною нотаріальною конторою, реєстр. № 3-468.( а.с.24-26) За заявою [PERSON] про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , 25 жовтня 2018 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Молодчим Ігорем Олександровичем була заведена спадкова справа після померлої [PERSON] за № 32/2018. ( а.с.20) Однак, свідоцтва про право на спадщину [PERSON] видано не було саме через встановлення нотаріусом наявності вищевказаного арешту на зазначений будинок. З огляду на це 30 жовтня 2018 року [PERSON] звернувся до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області, з проханням про зняття обтяження майна, яке він отримав у спадок від померлої матері. На це звернення 08 листопада 2018 року була отримана відповідь листом вих.№ 62317, в якому зазначено, що згідно перевірки даних Автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчі провадження де є боржником [PERSON] , на виконання відділу не перебувають. Оскільки відповідно до вимог Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року № 2274/5 строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить три роки, тому надати більш детальну інформацію стосовно запитуваних виконавчого документа не вбачається можливим, оскільки виконавчі провадження за вказаний період знищено у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Таким чином, Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального Управління юстиції у Харківській області [PERSON] . було відмовлено у знятті арешту з майна у зв`язку із знищенням виконавчих проваджень і рекомендовано подальше питання щодо зняття арешту з майна вирішувати у порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». 29 жовтня 2019 року позивачкою була отримана відповідь з Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків від 17.10.2019 р. № 71340 на своє аналогічне звернення, якою було відмовлено у знятті арешту з майна у зв`язку із відсутністю підстав. Частиною першою\~ст.\~50\~ЗУ «Про\~виконавче провадження»\~№ 606-XIV\~від 21\~квітня 1999\~року,\~(який\~був чинний\~на момент\~виникнення спірних\~правовідносин),\~у разі\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~направлення виконавчого\~документа за\~належністю іншому\~органу державної\~виконавчої служби,\~офіційного оприлюднення\~повідомлення про\~визнання боржника\~банкрутом і\~відкриття ліквідаційної\~процедури,\~закінчення виконавчого\~провадження за\~рішенням суду,\~винесеним у\~порядку забезпечення\~позову чи\~вжиття запобіжних\~заходів,\~а також\~крім випадків\~нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням -виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Положенням ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» у діючій редакції, арешт майна (коштів) боржника визначається як спосіб забезпечення реального виконання рішення. Приписами ст.\~40\~Закону України\~«Про виконавче\~провадження» передбачено,\~що одним\~із наслідків\~закінчення виконавчого\~провадження (крім\~офіційного оприлюднення\~повідомлення про\~визнання боржника\~банкрутом і\~відкриття ліквідаційної\~процедури,\~закінчення виконавчого\~провадження за\~судовим рішенням,\~винесеним у\~порядку забезпечення\~позову чи\~вжиття запобіжних\~заходів,\~а також,\~крім випадків\~нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), є зняття арешту накладеного на майно (кошти) боржника. Таким чином правова природа арешту майна боржника у виконавчій процедурі виключає можливість застосування або дії такого заходу поза межами виконавчого провадження. Тобто органи виконавчої служби не можуть накладати арешт на майно боржника до відкриття виконавчого провадження, а у випадку завершення виконавчого провадження у рамках якого був накладений арешт, такий арешт знімається. Відповідно до ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачене право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч.1 ст. 319 ЦК України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 111 Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власності володіти , користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна. Відповідно до п. 5.1.4 Інструкції "Про проведення виконавчих дій", затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15 грудня 1999 р., стягнення звертається тільки на майно боржника, яке належить йому на праві приватної власності. Відповідно до ст. 317 ЦК України право власності включає в себе право володіння, право користування та право розпорядження своїм майном. Ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» встановлює що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Згідно з частинами 2 5 статті 60 Закону №606-ХІV у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Державний виконавець зобов`язаний зняти арешт з рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копії постанови державного виконавця про зняття арешту з майна надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Арешт на майно боржника триває значний час, але протягом цього часу не було вчинено жодних виконавчих дій щодо майна, зокрема і не визначено це майно, що вказує на формальність арешту, а не наявність мети, з якою він повинен накладатися відповідно до ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: для забезпечення реального виконання рішення. Підстави зняття арешту державним виконавцем визначено ст.50 Закону України «Про виконавче провадження», яка не містить прямої вказівки державному виконавцю зняти арешт з майна в разі повернення виконавчого документа. Позивачка не може оскаржити дії(бездіяльність) державного виконавця щодо скасування арешту, оскільки виконавче провадження, у якому було накладено арешт, відсутнє, а тому позивачка звернулась за захистом порушених прав у порядку позовного провадження. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а згідно ст.4, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Судом встановлено, що права позивача порушуються, оскільки вона не може розпорядитися належним їй майном через наявність арешту на це майно, за відсутності підстав для арешту, а тому права позивача підлягають судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основних свобод людини, кожна сторона має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Оскільки [PERSON] є спадкоємцем спірного майна, а стягувач не виявив бажання повторно пред`явити виконавчий документ для виконання позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню, оскільки зазначене базується на положеннях ст. 41 Конституції України.

Outcome: approved