Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивувала тим, що знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 30.01.2010 р. Від спільного проживання з відповідачем у сторін дітей немає. Подальше спільне сімейне проживання з відповідачем по справі стало не можливим по причині того, що у них різні характери та погляди на життя, з приводу чого між останніми виникають сварки, непорозуміння. Добровільно розірвати шлюб в органах ДРАЦС відповідач не бажає. Вважає, що шлюб носить формальний характер, перебувати у такому шлюбі позивачка не бажає, а тому вимушена була звернутися до суду із даним позовом в якому просить шлюб розірвати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, просить шлюб розірвати, згідна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та день розгляду справи повідомлявся на веб-сайті суду, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , 30.01.2010 р. сторони зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис №91. Місце державної реєстрації відділ реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції. Від шлюбу дітей не мають. Під час спільного проживання між сторонами зникло взаєморозуміння у зв`язку з різними поглядами на життя та сім`ю, що призвело до того, що вони втратили почуття взаємної поваги та любові і між ними склалися неприязні стосунки. Шлюбні стосунки між сторонами фактично припинено, шлюб існує формально, вони проживають окремо, подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ч.1 ст.58 Закону України «Про міжнародне приватне право», шлюб між громадянами України, шлюб між громадянином України та іноземцем, шлюб між громадянином України та особою без громадянства, що укладений за межами України відповідно до права іноземної держави, є дійсним в Україні за умови додержання щодо громадянина України вимог Сімейного кодексу України щодо підстав недійсності шлюбу. Пунктом 11 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом» від 16.05.2013 №24-754/0/4-13 передбачено, що правові наслідки шлюбу з іноземним елементом визначаються статтею 60 Закону України "Про міжнародне приватне право". Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, тобто правом тієї держави, громадянами якої вони є одночасно, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі. Згідно зі ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право», припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. На підставі ч.1 ст.110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи те, що шлюбні стосунки фактично припинено, примирення між сторонами неможливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. На підставі викладеного та ст. ст. 104, 105, 110, 112 СК України,

Outcome: approved