Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси знаходиться на розгляді цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до приватного підприємця [PERSON] Сергія Олександровича про стягнення суми інфляційних збитків та 3% річних. В обґрунтування позовних вимог сторона позивача зазначає, що 18 грудня 2016 року між [PERSON] та ПП [PERSON] було укладено Договір № 12/18 на виготовлення та установку кухонних меблів. Згідно вказаного договору замовник сплатила відповідачу аванс у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) доларів США, що підтверджується умовами договору. Термін установки, а отже і виготовлення замовлення визначено у період з 20.03.2017 р. по 25.03.2017 р. У визначений договором термін меблі позивачці доставлені не були, що порушило її права як споживача. Позивачка повідомила відповідачу про втрату нею інтересу до договору та вимагала повернути їй сплачені кошти. Відповідна вимога залишилася без виконання. У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про захист прав споживачів, за наслідками розгляду якої 15 листопада 2017 року в рамках справи № 521/12135/1І7 було винесено заочне рішення, яким стягнуто з ПП [PERSON] на користь Позивачки грошову суму у розмірі 44 234 грн. Так, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 р. набрало чинності 28 листопада 2017 року, проте не було виконане відповідачем. Таким чином, у відповідача виникло на підставі Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 р. зобов`язання зі сплати інфляційних збитків у розмірі 5 746,65 грн.; З % річних від простроченої суми у розмірі 1625,00 грн. Загальна сума заборгованості складає 7371,65 гривень. Сторона позивача у судове засідання не з`явилася, проте надала до суду заяву, до змісту якої позов підтримала, просила задовольнити. Не заперечувала\~проти заочного\~розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Відповідно до ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків. Так, у судовому засіданні встановлено, що 18 грудня 2016 року між [PERSON] та ПП [PERSON] було укладено Договір № 12/18 на виготовлення та установку кухонних меблів. Згідно вказаного договору замовник сплатила відповідачу аванс у розмірі 1 700 (одна тисяча сімсот) доларів США, що підтверджується умовами договору. Термін установки, а отже і виготовлення замовлення визначено у період з 20.03.2017 р. по 25.03.2017 р. У визначений договором термін меблі позивачці доставлені не були, що порушило її права як споживача. Позивачка повідомила відповідачу про втрату нею інтересу до договору та вимагала повернути їй сплачені кошти. Відповідна вимога залишилася без виконання. У серпні 2017 року [PERSON] звернулася до Малиновського районного суду м. Одеси з позовною заявою про захист прав споживачів, за наслідками розгляду якої 15 листопада 2017 року в рамках справи № 521/12135/1І7 було винесено заочне рішення, яким стягнуто з ПП [PERSON] на користь Позивачки грошову суму у розмірі 44 234 грн. Так, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 р. набрало чинності 28 листопада 2017 року, проте не було виконане відповідачем. Однією з засад цивільного судочинства, визначеною у ст. 2 ЦПК України, є обов`язковість судового рішення. Статтею 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Одним з видів відповідальності, передбаченим чинним законодавством, є відповідальність за порушення грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України), за змістом якої боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання та повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Так, постановою Пленуму Вищого господарського суду України від 17 грудня 2013 р. №14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань» (далі - Постанова) визначено, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625 ЦК України, є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов`язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Грошові зобов`язання, як і будь-які інші цивільно-правові або господарські зобов`язання, можуть виникати з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України. Пунктом 5.4. Постанови від 17 грудня 2013 р. № 14 визначено, що за приписом частини п`ятої статті 11 ЦК України грошове зобов`язання може виникати з рішення суду. Відтак якщо певне зобов`язання згідно з рішенням суду є грошовим (наприклад, у зв`язку з прийняттям судового рішення про стягнення суми попередньої оплати в зв`язку з недопоставкою продукції), відповідальність за невиконання такого зобов`язання, яке виникло з рішення суду, настає на загальних підставах згідно з частиною другою статті 625 названого Кодексу. Кредитор вправі вимагати, в тому числі в судовому порядку, сплати боржником сум інфляційних нарахувань та процентів річних як разом зі сплатою суми основного боргу, так і окремо від неї. Частина 1 ст. 509 ЦК України дає визначення поняття зобов`язання, а саме, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Згідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином за Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 р., у відповідача, з 28 листопада 2017 року, виникло зобов`язання перед позивачкою щодо повернення грошових коштів у розмірі 44 234 грн. Виходячи з вищезазначеного - того факту, що грошові кошти до цього часу не повернені, відповідач належним чином не виконав своє зобов`язання за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 р. Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, у відповідача виникло на підставі Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 15 листопада 2017 р. зобов`язання зі сплати інфляційних збитків у розмірі 5 746,65 грн.; З % річних від простроченої суми у розмірі 1625,00 грн. Загальна сума заборгованості складає 7371,65 гривень. Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню на користь держави сума судового збору у розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved