Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

Відповідно до уточненої позовної заяви [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з третьою особою Красноградською міською радою Харківської області про встановлення факту смерті [INFO] [PERSON] та визнання права власності за набувальною давністю на частину житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог в уточненій позовній заяві представник позивача [PERSON] адвокат Пілігрвм П.О. заначив, що з квітня 2004 року [PERSON] (далі - позивач) вселилася у житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Вказане вселення було здійснено на підставі Договору дарування ВВВ №967376 від 23 квітня 2004 року, відповідно до якого [PERSON] передала безоплатно у власність позивачу 9/25 частини житлового будинку з надвірними будівлями за вказаною вище адресою. Крім позивача, власником вказаного житлового будинку також є [PERSON] , яка має у власності 1/8 частини вказаного житлового будинку з надвірними частинами, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом ВСА№516940 від 15.03.2005 року та договором купівлі-продажу 1/4 частини жилого будинку для обміну на квартиру належної Красноградській міській Раді ВАЕ №977636 від 23.05.2003 року. Крім того, договором купівлі-продажу НАО №842216 від 24 листопада 1997 року [PERSON] є власником 39/100 частини житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Вказане підтверджується відповідною копією договору (долучено до матеріалів справи) та відомостями з державного реєстру прав власності на нерухоме майно від 22.09.2020 року. У 2006 році [PERSON] помер (копія свідоцтва про смерть відсутня). Згідно відомостей Спадкового реєстру від 25.09.2020 року, за [PERSON] інформація у реєстрі відсутня, тобто, спадкова справа не заводилась, спадкоємці відсутні. Померлий не мав родичів або спадкоємців, при житті був одинокою людиною, мало з ким спілкувався. У зв`язку із відсутністю у [PERSON] родичів та спадкоємців, позивач зайняла частину житлового приміщення, в якому мешкав померлий та постійно, безперервно, відкрито користується приміщеннями з дати смерті [PERSON] по дату подачі позову. Згідно відомостей з Реєстру права власності на нерухоме майно, станом на 22.09.2020 рік право власності за вказаною адресою належить: - [PERSON] , в розмірі 39/100 частини житлового будинку; - [PERSON] , в розмірі 9/25 частини житлового будинку; - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини житлового будинку. Зазначені особи не є родичами, не перебувають (перебували) у сімейних стосунках. Так, з метою встановлення підстав для набуття права власності за набувальною давністю, направлено запити до приватного нотаріуса Ковтун Л.О. за наслідками чого надано витяг із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), за яким вбачається, що за [PERSON] спадкова справа відсутня, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, тобто спадкоємці відсутні, а власник нерухомого майна не відомий. У позивача відсутнє свідоцтво про смерть [PERSON] , крім того, інформація про смерть яка міститься в актовому записі цивільного стану, є конфіденційною, має обмежений доступ та не підлягає розголошенню у зв`язку із чим, надати відповідне свідоцтво у позивача не має можливості. Позивачка добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном, власник якого невідомий, утримувала його, здійснювала поточні ремонти, у зв`язку із чим, вважає його своїм, продовжує відкрито та безперервно ним володіти у продовж більше 10 років, у зв`язку із чим, обґрунтовано звертається до поточного співвласника садиби із дійсним позовом. При житті [PERSON] використовував центральну частину будинку, у зв`язку із чим, позивач вимушено здійснювала заходи для підтримання будинку у технічно справному стані, чим застерегла його руйнацію для іншого співвласника, який є відповідачем по справі. Судом задоволено клопотання представника позивача, у зв`язку із чим, витребувано від Красноградського РВ ДРАЦС інформації щодо актового запису про смерть [PERSON] . Згідно відповіді Красноградського РВ ДРАЦС №757/22.25-35 від 27.10.2020 року, актовий запис про смерть [PERSON] відсутній. Так, у зв`язку із відсутністю відомостей про смерть [PERSON] , [INFO] направлено адвокатський запит № 01-011220/АЗ до Красноградського відділення ХОБСМЕ з проханням надати відомості з Журналу реєстрації розтину трупів орієнтовно за березень-квітень 2006 року щодо смерті [PERSON] . Відповіддю №12-32/154-КР/20 від 07.12.2020 Красноградського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи ХОБСМЕ зазначено, що згідно відомостей журналу реєстрації розтину трупів Красноградського МРВ СМЕ за 2005-2006 роки за номером запису 76, що на підставі направлення старшого слідчого прокуратури Красноградського району Хлистова, 28.03.2006 року до Красноградського МРВ СМЕ був доставлений труп громадянина « [PERSON] », який був доставлений з будинку по [ADDRESS] . Після розтину, проведеного 30.03.2006 року, судово-медичним експертом встановлено причину смерті: гострий розлад кровообігу, атеросклеротична хвороба серця. 06.04.2006 року поховано труп [PERSON] через Красноградський комбінат комунальних підприємств. Тобто 28.03.2006 року [PERSON] був доставлений до Красноградського МРВ СМЕ та, з невідомих причин, зареєстрований в журналі реєстрації вскритих трупів як « [PERSON] у зв`язку із чим, актовий запис про смерть №102 складений на [PERSON] . Ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 19.10.2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження з викликом сторін. Від представника позивача [PERSON] адвоката Пілігріма П.О. до суду надійшла письмова заява в якій просить розглядати справу за його відсутності та відсутності позивача, заяву підтримає на задоволенні позову наполягає. Від відповідача [PERSON] до суду надійшла письмова заява про визнання позову та розгляд справи за її відсутності. Третя особа Красноградська міська рада подала до суду заяву в якій просить справу розглядати за відсутності представника міської ради, проти задоволення позову не заперечують. Згідно ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що учасники судового процесу про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач (ч.1 ст. 81 ЦПК України), є законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність ( тобто строк володіння). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~\~ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~\~ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об`єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення\~пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] згідно відомостей з Реєстру права власності на нерухоме майно, станом на 22.09.2020 рік належить: - [PERSON] , в розмірі 39/100 частини житлового будинку; - [PERSON] , в розмірі 9/25 частини житлового будинку; - [PERSON] , в розмірі 1/4 частини житлового будинку. Представник позивача в уточненій позовній заяві вказує на те, що [PERSON] помер [INFO] та надає відповідні письмові докази для встановлення даного факту, у зв`язку із чим 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] не має власника. Судом задоволено клопотання представника позивача, у зв`язку із чим, витребувано від Красноградського РВ ДРАЦС інформації щодо актового запису про смерть [PERSON] . Згідно відповіді Красноградського РВ ДРАЦС №757/22.25-35 від 27.10.2020 року, актовий запис про смерть [PERSON] відсутній. У Відповідді №12-32/154-КР/20 від 07.12.2020 Красноградського міжрайонного відділення судово-медичної експертизи ХОБСМЕ зазначено, що згідно відомостей журналу реєстрації розтину трупів Красноградського МРВ СМЕ за 2005-2006 роки за номером запису 76, що на підставі направлення старшого слідчого прокуратури Красноградського району Хлистова, 28.03.2006 року до Красноградського МРВ СМЕ був доставлений труп громадянина « [PERSON] », який був доставлений з будинку по [ADDRESS] . Після розтину, проведеного 30.03.2006 року, судово-медичним експертом встановлено причину смерті: гострий розлад кровообігу, атеросклеротична хвороба серця. 06.04.2006 року поховано труп [PERSON] через Красноградський Комбінат Комунальних Підприємств у місті Красноград. Тобто [PERSON] був доставлений до Красноградського МРВ СМЕ та, з невідомих причин, зареєстрований в журналі реєстрації вскритих трупів як «Посвежніков» К.В. Актовий запис про смерть № 102 від 06.04.2006 року, складений Красноградським РВ ДРАЦС на [PERSON] . Отже, відповідна реєстрація смерті [PERSON] в органах ДРАЦС здійснювалася за лікарською довідкою про смерть виданою Красноградським МРВ СМЕ, а саме, як [PERSON] , у зв`язку із чим, реєстрація смерті померлого [INFO] , як [PERSON] , в органах ДРАЦС не здійснювалася. З наданих доказів вбачається, що [PERSON] 28.03.2006 року, який був власником 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] , а отже на даний час вказана частина будинка не має власника. Таким чином, пройшло більше 10 років, коли позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє майном. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає за необхідне даний позов задовольнити та встановити факт смерті [INFO] [PERSON] та в порядку набувальної давності визнати право власності за [PERSON] на нерухоме майно за адресою [ADDRESS] , яке складається із 39/100 частин житлового будинку із надвірними будівлями, яке належало померлому [PERSON] . В позовній заяві позивач, не наполягав на стягненні з відповідача на користь позивача понесених судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. На підставі викладеного та відповідно до ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, до 13, 14, 41Конституції України

Outcome: approved