Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-06 00:00:00

[PERSON] у грудні 2019 року звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» про витребування майна з чужого незаконного володіння. Ухвалою суду від 26.12.2019 року по справі за позовом [PERSON] відкрите загальне позовне провадження. На стадії підготовчого судового засідання позивач надала заяву про зміну предмету позову і просила суд ухвалити судове рішення про визнання протиправною та скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект». На стадії підготовчого засідання суд задовольнив клопотання позивача про витребування від приватного нотаріуса Одеського МНО Косюк О.П. документів, що стали підставою для реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» на квартиру [ADDRESS] . В судовому засіданні представник позивача адвокат Устимчик М.В., підтримуючи позовні вимоги, стверджував, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] за ТОВ «Кей-Колект», проведена приватним нотаріусом Одеського МНО Косюк О.П. 15.11.2019 року не відповідає вимогам діючого законодавства, тому як прийняте з порушенням встановлених правил та процедур. Відповідачі (їх представники) до суду не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи сповіщені у відповідності до вимог Закону, відзив на позов відповідачі не надали. Суд вивчив матеріали справи і встановив, що [PERSON] і АКІБ «Укрсиббанк» уклали споживчі кредитні договори: 28.07.2005 року договір №411-08 ПОУП, 09.10.2006 року договір №11053489000; 22.02.2007 року договір №11120958000. У якості забезпечення виконання позичальником зобов`язань за кредитними договорами між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] були укладені 28.07.2005 року, 09.10.2006 року і 22.02.2007 року договори поруки; між АКІБ «УкрСиббанк» і [PERSON] і [PERSON] 28.07.2005 року,09.10.2006 року і 22.07.2007 року були укладені іпотечні договори, за умовами яких власники квартири [ADDRESS] [PERSON] (власник 2\\3 частин квартири) і [PERSON] (власник 1\\3 частини квартири) передали в іпотеку банку зазначене нерухоме майно. У зв`язку з неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань щодо повернення кредитних коштів і сплати відсотків за користування кредитами за договорами кредиту утворилась заборгованість. Банк звернувся до суду з позовом до [PERSON] і [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитними договорами №411-08 ПОУП від 28.07.2005 року, №11053489000 від 09.10.2006 року; №11120958000 від 22.02.2007 року. Заочним рішенням Київського райсуду м. Одеси від 02.2010 року позов Банку задоволено з позичальника і поручителя в солідарному порядку стягнуто заборгованість за трьома кредитними договорами та судові витрати. 12 грудня 2011 року ПАТ «УкрСиббанк» (правонаступник АКІБ «УкрСиббанк» і Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» уклали договір факторингу, за умовами я кого до ТОВ «Кей-Колект» перейшло право вимоги за кредитними договорами (в тому числі і за кредитними договорами, укладеними між Банком і [PERSON] ) і за договорами забезпечення (у тому числі за іпотечними договорами, укладеними між Банком і [PERSON] і [PERSON] ). 15.11.2019 року приватним нотаріусом Одеського МНО Косюк О.П. було вчинено реєстрацію в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ТОВ «Кей-Колект» права власності на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] на підставі іпотечного договору від 22.02.2007 року та іпотечного договору від 09.10.2006 року. Адвокат Устимчик М.В. доводить, що дії нотаріуса щодо реєстрації права власності ТОВ «Кей-Колект» на квартиру позивача не відповідають положенням діючого законодавства України, яке регулює правовідносини звернення стягнення на іпотечне майно та реєстрацію права власності на таке майно в державному реєстрі, чим порушили право власності [PERSON] на цю квартиру. За захистом порушеного права позивач звернувся до суду. Дослідивши надані до позову докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що позов [PERSON] є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав. Частиною 1\~ст.33 Закону України «Про іпотеку»\~( в редакції, що діяла на момент укладення між сторонами договору іпотеки) встановлено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених\~ст.12 цього Закону. Згідно з частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.\~В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частинами першою-третьою статті 37 вищевказаного Закону іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Згідно зі ст.2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Заявник, зокрема, іпотекодержатель, - особа, в інтересах якої встановлено, змінено або припинено іпотеку, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення іпотеки. Частиною 2 ст.18 вказаного вище Закону встановлено, що перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Відповідно до п.57 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою КМУ від 25.12.2015 року №1127 (в редакції, що діяла на момент прийняття оскаржуваного рішення; далі - Порядок) для державної реєстрації права власності та інших речових прав на майно, яке набувається у зв`язку з виконанням умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення таких прав, також подається документ, що підтверджує наявність факту виконання відповідних умов правочину. Пунктом 61 зазначеного Порядку встановлено, що для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу). Доводи позивача про не направлення ТОВ «Кей-Колект» вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом визнання права власності на земельну ділянку та про відсутність документу, що підтверджував би факт завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги відповідачем не спростовані належними доказами. Так, на а.с.137 містяться вимоги ТОВ «Кей-Колект» про усунення порушень, що були направлені на адресу [PERSON] начебто 13.12.2011 року. Але в самій вимозі зазначено, що сума заборгованості за трьома кредитними договорами визначена станом на 01.04.2019 року. За таких обставин цей доказ не є належним і суд не приймає його до уваги. Вимога, направлена на адресу [PERSON] 01.04.2019 року про погашення боргу за договорами кредиту , також не є належним доказом, оскільки на поштових повідомленнях про вручення [PERSON] відсутні відповідні штампи поштового відділення, яким вручалось це відправлення, дата вручення містить виправлення 12.04.19, 21.04.19, підписи отримувача різні. Відсутні квитанції про оплату поштового відправлення вимоги на адресу позивача. З огляду на викладене суд погоджується з доводами позивача про відсутність належних і допустимих доказів, які б підтверджували відправлення на адресу Позивача вимоги про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом визнання права власності на квартиру, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] і [PERSON] , тому як після смерті [PERSON] 27.03.2012 року позивач не отримала свідоцтво про право на спадщину. 7 червня 2014 року набрав чинності Закон № 1304-VII «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпуктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку. Пунктом 4 Закону № 1304-VII передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм. Відповідно до частини третьої статті 33 Закону «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону «Про іпотеку»). Отже, Закон «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки. Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону № 1304-VII право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору. Водночас Закон № 1304-VII ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження. У даному випадку квартира [ADDRESS] є однокімнатною квартирою загальною площею 43,9 кв.м., в тому числі житловою 18,8 кв.м. і використовується як місце постійного проживання позивачем, тому ця квартира не може бути примусово стягнута (шляхом перереєстрації права власності на нерухоме майно) на підставі дії Закону № 1304-VII, у тому числі шляхом реєстрації права власності за ТОВ «Кей-Колект» як забезпечення виконання [PERSON] умов кредитних договорів №411-08 ПОУП від 28.07.2005 року, №11053489000 від 09.10.2006 року; №11120958000 від 22.02.2007 року, укладених в іноземній валюті. Таким чином, нотаріусом проведено державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «Кей-Колект» з порушенням вимог закону. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу. Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Афанасьєв проти України» від 5 квітня 2005 року). При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. У листі від 01.04.2014 р. «Аналіз практики застосування судами ст.16 Цивільного кодексу України» Верховний суд України вказав, що , надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Частиною 2 ст. 16 ЦК України, передбачені способи захисту майнового права та інтересу, зокрема: - припинення дії, яка порушує право; - відновлення становища, яке існувало до порушення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом. Враховуючи, що в результаті прийнятого з порушенням положень Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» , Закону «Про мараторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки за ТОВ «Кей-Колект», об`єкт нерухомого майна вибув із власності позивача, тому його порушене право власності підлягає судовому захисту. Внаслідок скасування рішення про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кей-Колект» згідно положень ст.26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» відбувається відновлення становища, яке існувало до порушення, а саме: залишається чинним запис про реєстрацію права власності на квартиру за позивачем (і померлим у 2012 році [PERSON] ).

Outcome: approved