Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся з позовом [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , в якому просить визнати дійсним договір № 99-973М купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] , загальною площею 43,1 кв. м., житловою площею 26,8 кв. м., укладений 08 липня 1999 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого була [PERSON] , на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 05 липня 1999 року за № 666/01-04, [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , зареєстрований Філією Малиновського району Одеської універсальної біржі Вітязь в Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості, реєстраційний № 99-973М від 08 липня 1999 року, посилаючись на таке. Правочин оформлявся на Одеській універсальній біржі Вітязь 08 липня 1999 року, був укладений між сторонами, всіх істотних умов угоди дотримано. На сьогоднішній момент позивач проживає в спірній квартирі, сплачує комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним. В позасудовому порядку позивач не може вирішите це питання. Представник позивача надав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутністю та відсутності позивача, на позовних вимогах наполягав у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового засідання повідомлені у встановленому законом порядку, відповідно до вимог ст. 128 ЦПК України, поважних причин неявки в судове засідання суду не представили та відзиву не надали. Суд у зв`язку з його неявкою та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від представника позивача та позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачів, які не з`явилися, у порядку заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених представником позивача письмових доказів. 08 липня 1998 року між [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого була [PERSON] на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 05 липня 1999 року за № 666/01-04, [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] був укладений договір № 99-973М купівлі-продажу нерухомого майна, у відповідності до якого [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в інтересах якого була [PERSON] на підставі розпорядження Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради від 05 липня 1999 року за № 666/01-04, [PERSON] продали, а [PERSON] , [PERSON] купили квартиру за адресою [ADDRESS] . Так, покупці передали продавцям гроші в рахунок вартості квартири. Відповідачі передали всі права на володіння, користування і розпорядження квартирою. Таким чином, як продавці так і покупці виконали сукупність всіх дій, що підтверджують виконання та дійсність договору купівлі-продажу та підтверджують фактичний перехід права власності на вищевказану квартиру від продавців до покупців. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за позивачами в ОМБТІ та РОН 12 липня 1999 року, також покупці користувались зазначеною квартирою, зареєструвавши своє місце проживання у вказаній квартирі. Вказаний договір зареєстрований Філією Малиновського району Одеської універсальної біржі Вітязь в Журналі реєстрації договорів по об`єктам нерухомості, реєстраційний № 99-973М від 08 липня 1999 року. Одеську універсальну біржу Вітязь (ідентифікаційний код юридичної особи 24526296) припинено 27.12.2005 року, номер запису: 15561110002003342. У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-ІV, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Оскільки договір купівлі-продажу було укладено у 1998 році, для надання йому оцінки слід застосовувати відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, що діяли на момент укладення договору. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Статтею 48 ЦК УРСР передбачено, що по недійсній угоді кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах. Якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом. У відповідності до вимог ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 27 цього Кодексу). Відповідно до ст. 15 Закону України Про товарну біржу від 10.12.1991 року біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. На дату укладання договору купівлі-продажу спірної квартири, товарні біржі в Україні реєстрували подібні договори, посилаючись на ст. ст. 3, 15, 17 Закону України Про товарні біржі, тобто встановлений законом, спеціальний, порядок. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. На той час державну реєстрацію права власності на об`єкти нерухомого майна здійснювали комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації. При цьому договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, було віднесено до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об`єкти нерухомого майна. Таким чином, зважаючи на те, що на момент укладення договору купівлі-продажу сторони керувались положеннями спеціального законодавства щодо укладення договорів на товарній біржі, під час оформлення договору купівлі-продажу сторони були ознайомлені з його умовами, ніяких претензій з питання оформлення договору не виникало; договір було укладено з дотриманням вимог діючого на той час законодавства, за спільною згодою сторін та на прийнятних для сторін умовах. Натомість недотримання на момент укладення договору купівлі-продажу нотаріальної форми правочину на теперішній час перешкоджає позивачу у належному користуванні на розпорядженні майном. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. У зв`язку з тим, що на даний час нотаріально посвідчити угоду неможливо, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов`язання в натурі. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved