Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

В березні 2016 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з 08.06.2013 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON],від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON],[INFO] Сторони фактично припинили шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть,дитина проживає з матір*ю окремо від відповідача,за віком потребує догляду та не може відвідувати дошкільний заклад,через що позивач не може стати до роботи,власних доходів не має,відповідач ані її,ані дитину матеріально не підтримує. Посилаючись на те, що з часу припинення шлюбних відносин дитина знаходиться на повному її утриманні,відповідач зобов*язаний та має можливість приймати участь в утриманні доньки,однак від цього ухиляється,позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно,але не менше 30% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку,до повноліття дитини,та кошти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно,до досягнення дитиною віку трьох років. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON]заявлені довірителем вимоги підтримав з підстав, зазначених в позові. Посилався на те, що позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем,вони мають спільну дитину,проте їх відносини склалися так,що,відповідач пішов із сім*ї,проживає окремо,спільного з відповідачем господарства нею не ведеться. Дитина не відвідує дитячий дошкільний заклад,через що позивач не працює,власних доходів не має,здійснює догляд за донькою до досягнення нею віку три роки. Відповідач має постійне місце роботи та дохід,проте матеріально її із донькою не підтримує,через що вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі.Зважаючи на те,що відповідач зобов*язаний утримувати дитину до повноліття та має матеріальну можливість надавати кошти на її утримання,просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON].в судовому засіданні позов визнав та не оспорював викладених позивачкою обставин щодо їх окремого господарювання та фактичну відсутність сімейних стосунків,пояснив,що на теперішній час він працевлаштований,тому розмір його доходів дозволяє сплачувати аліменти на дитину та надавати кошти на утримання позивачки,котра не працює через догляд за дитиною. Заслухавши учасників процесу, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Як встановлено з матеріалів справи, з 08.06.2013 р. позивачка та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON],[INFO] В судовому засіданні сторони підтвердили,що спільне господарство та шлюбні відносини між ними припинені,на теперішній час позивачка з дитиною проживає окремо від відповідача,вирішується питання про розірвання шлюбу. Конституцією України проголошено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За поясненнями сторін,обов*язки по утриманню дитини на час розгляду справи виконує позивачка,при цьому відповідач не оспорював,що за час окремого проживання від дитини її матеріально не утримував . Розмір аліментів на дитину,який просить стягнути позивач,відповідачем не оспорювався,тому суд задовольняє позов у цій частині та визначає розмір аліментів на утримання дитини сторін як ? частину від усіх видів доходів відповідача,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,який встановлюється щорічно відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на поточний рік. При вирішенні позову про стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років ,суд приходить до висновку про його задоволення ,виходячи з наступного. Відповідно до ст.84 ч.2 СК України,дружина,з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З пояснень сторін суд встановив,що обов*язки по вихованню,розвитку,догляду,лікуванню дитини сторін значно більшою мірою виконує позивачка,з якою дитина фактично знаходиться та проживає,тому її можливості для працевлаштування,самореалізації,отримання власних доходів під час опікування малолітньою дитиною до трьох років є певною мірою обмеженими. З урахуванням цих обставин,чоловік зобов*язаний брати участь забезпеченні матеріального благополуччя дружини протягом перших років після народження дитини,а,якщо дитина потребує постійного догляду матері,до досягнення нею віку трьох років. Право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів: 1) проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; 2)походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення, факт біологічного походження). З матеріалів справи суд встановив,що сторони справи,які є батьками малолітньої [PERSON],2014 р.,хоча і перебувають на теперішній час у зареєстрованому шлюбі,проте шлюбні відносини припинили,спільного господарства не ведуть,мешкають окремо і фактично не складають однієї сім*ї , реально дитина проживає з матір*ю,котра нею опікується самостійно. Вік дитини зумовлює необхідність постійного догляду за нею тощо. Ці обставини відповідач не оспорював та доказами не спростував. Відповідач офіційно працевлаштований у Дніпровській ЕС,має постійний дохід у виді заробітної плати,з якої може надавати кошти на утримання дружини. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гр.20 коп.з вимог про стягнення аліментів та 551 гр.20 коп.з вимог про стягнення коштів на утримання дружини ,разом 1101 гр.40 коп.(з розрахунку 551 гр.20 коп.+551 гр.20 коп.),від попередньої сплати якого позивач звільнена.

Outcome: approved