Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

В березні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом Представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . Будинок за вказаною адресою обслуговується відповідачем. Відповідач не сплачує за надані житлово-комунальні послуги своєчасно та в повному обсязі, у зв`язку з чим, за період з 01.01.2013 по 01.12.2019 утворилась заборгованість в розмірі 64949,00 грн. Стосовно відповідача вже приймалось рішення про стягнення заборгованості на користь позивача винесенням судового наказу від 17.01.2011. Позивач зі свого боку продовжує виконувати свої обов`язки та забезпечує надання відповідачу комунальних послуг та послуг з управління будинком, проте відповідач продовжує порушувати свій обов`язок по сплаті вказаних коштів. У зв`язку з чим, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за спожиті комунальні послуги за період з 01.01.2013 по 01.12.2019 з урахуванням інфляційного нарахування та 3% річних у розмірі 174 329,62 грн, судовий збір в розмірі 2614,94 грн та витрати на правничу допомогу в розмірі 6030,00 грн. Окрім того, позивач просив здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду від 05.06.2020 у справі відкрито провадження, яке постановлено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. Засвідчена належним чином копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками надсилались судом на адресу місця реєстрації відповідача, та згідно з рекомендованим повідомленням про вручення, була отримана. В розумінні ч. 1 ст. 131 ЦПК України судова повістка на ім`я відповідача вважається доставленою. Відзив на позовну заяву, заяви з процесуальних питань від сторони відповідача до суду не надходили. Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. Як встановлено, частиною 8 статті 178 ЦПК України, у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. У встановлений судом строк відповідач відзив на позовну заяву не подала. За таких обставин, у відповідності до положень ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами, оскільки клопотання про інше від сторін не надходили. Такий висновок суду, зважаючи, що відповідачем не подано відзив на позовну заяву та не повідомлено про причину невчинення ним своєчасно такої процесуальної дії, узгоджується також із положеннями частини восьмої статті 178 вказаного Кодексу. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощено позовного провадження від сторін не надходили. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до вимог частини другої статті 247 вказаного Кодексу не здійснюється. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судовим розглядом встановлено, що згідно із Статутом ЖБК «Авіатор-9», затвердженим рішенням загальних зборів членів ЖБК «Авіатор-9» протоколом №2 від 23.11.2016, ЖБК «Авіатор-9» організований та створений з метою задоволення потреб членів Кооперативу на сонові поєднання їх особистих та колективних інтересів, а також забезпечення, у тому числі, утримання будинку та прибудинкової території. Відповідно до довідки Голови правління ЖБК «Авіатор-9» [PERSON] [INFO] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована за вказаною адресою та проживає в квартирі одна. Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги». Згідно із статтею 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувачем будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд є власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом. Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Звертаючись до суду із позовом, позивач указав, що між ним та відповідачем письмового договору на надання житлово-комунальних послуг укладено не було. Однак, відповідач є відповідальною за свій особовий рахунок та споживає житлово-комунальні послуги, а тому має обов`язок своєчасно сплачувати внески та платежі у рахунок покриття витрат на експлуатацію і ремонт. Необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення на основі типового договору визначено як обов`язок, а не право споживача. Разом із тим, відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих споживачем житлово-комунальних послуг. Пунктом 5 частини 2 статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами. А тому, відповідач як власник квартири за адресою: [ADDRESS] , укласти договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території та відповідно нести витрати по сплаті вказаних комунальних послуг. Як убачається із матеріалів справи, відповідач належним чином не виконувала зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг, а тому наявні підстави для стягнення з неї заборгованості. Відповідач не заперечила обставини щодо несвоєчасного виконання нею зобов`язань по оплаті житлово-комунальних послуг. Також відповідач не оспорює підстави звернення з цим позовом до неї позивача. Відзив на позов не подано, з клопотанням про застосування строку позовної давності відповідач не зверталась. Відповідно до чинного у період, за який позивачем нараховано заборгованість, Закону України "Про житлово-комунальні послуги" від 24 червня 2004 року №1875- IV, зокрема, згідно з пунктом 5 частини 3 статті 20 цього Закону, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Відповідно до статті 32 указаного Закону плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Таким чином, перебіг строку позовної давності обраховується щодо кожного платежу окремо. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України). Відповідач не зверталась до суду першої інстанції до винесення ним рішення із заявою про застосування строку позовної давності. Хоча з матеріалів справи вбачається, що їй було відомо про позовну заяву та відкриття провадження у справі. За таких обставин, відсутні підстави для застосування наслідків спливу позовної давності. Положеннями статті 611 Цивільного кодексу України передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Зокрема, статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. Аналогічне положення міститься у постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справ і № 6-2129цс16 . Згідно з розрахунком, наданим позивачем, за період з 01.01.2013 по 01.12.2019 заборгованість складає 64949,00, інфляційні нарахування складають 99187,44 грн, 3% річних складають 10193,17 грн. Вказаний розрахунок відповідачем не спростовано, помилок не виявлено. Отже, виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених доказів, суд вважає наявними підстави для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а у разі задоволення позову - на відповідача. Відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 2614,94 грн. Позивач також просить стягнути з відповідача витрати на послуги з підготовки до розгляду справи в суді у розмірі 6 030 грн. В обгрунтування таких вимог надано Договір про надання правової допомоги № Р/11112019/ХВ-1 від 11.11.2019, укладений між ЖБК «Авіатор-9» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Київський центр права»; Розрахунок витрат на правову допомогу; платіжне доручення № 629 від 28.11.2019 про сплату позивачем коштів у розмірі 4 020 грн. на рахунок ТОВ «Київський центр права». Відповідно розрахунку на надання послуги зі складання розрахунку інфляції та 3% річних по справі стягнення боргу з [PERSON] витрачено 1 год., вартість послуги 670 грн.; на складання позовної заяви витрачено 3 год. - вартість 2 010 грн.; на формування матеріалів справи витрачено 2 год. - вартість 1 340 грн., участь у першому судовому засіданні 3 год. - вартість 2010,00 грн, а всього: 9 годин часу загальною вартістю 6030,00 грн. Відповідно пункту 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Разом з тим, надавши оцінку наданим позивачем доказам на підтвердження заявлених вимог в частині стягнення з відповідача на його користь судових витрат, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі 6 030,00 грн., оскільки позивачем до матеріалів справи не долучено Акту приймання-передачі наданих послуг з зазначенням детального розрахунку погодинної вартості послуг та загальної кількості годин обслуговування, що є умовою п. 1.4 Договору про надання правової допомоги із підписами сторін Договору, та доказів оплати позивачем вартості наданих послуг адвоката у заявленому позивачем розмірі. Окрім того, за змістом статей 133, 137 ЦПК України до судових витрат відносяться витрати, пов`язані з професійною правничою допомогою лише адвоката, а не будь-якого спеціаліста в галузі права. Відповідно до положень частини 4 статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». На підтвердження повноважень представників позивача, які брали участь у даній справі, надано довіреність, проте доказів, які б свідчили, що представники позивача є адвокатами, суду не надано. За таких обставин правові підстави для покладення на відповідачів витрат позивача на професійну правничу допомогу відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved