Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що вона є матір»ю, неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а відповідач [PERSON], з яким перебувала у шлюбі - батьком дітей. Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2012 року шлюб між ними розірвано і наразі спільно не проживають. Неповнолітні діти, за рішенням суду, залишились проживати з нею. Відповідач матеріальну допомогу в добровільному порядку на утримання дітей не надає, хоч зобов»язаний це робити, як батько. Крім того, відповідач є працездатною особою, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім»ї, родичів, яких він зобов»язаний утримувати, не має, а тому мається можливість визначення розміру аліментів у частці від доходу. Звернулася до суду за захистом прав дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, мотивуючи тим, що шлюб між нею та відповідачем розірвано, діти перебувають на її утриманні. Звернулася до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач в судове засідання не з»явився, через канцелярію суду надав заяву від 18 листопада 2015 року за вх.№4912 про розгляд справи у його відсутність, зазначивши, що позовні вимоги визнає повністю. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи те, що відповідач, будучи повідомленим вчасно та належним чином про розгляд справи, в судове засідання не з'явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду і слухає справу у його відсутності, на підставі наявних у ній даних та доказів. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Суд, вислухавши позивачку, розглянувши заяву відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення в силу наступного. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] 1-СР №198346 та [PERSON] 1-СР №198347, позивачка і відповідач є батьками неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.4-5). Згідно рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.6). Відповідно до довідки Городищенської міської ради Черкаської області від 04 вересня 2015 року неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають біля позивачки (а.с.7). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітньої дитини про стан здоров»я, її дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, що він не працюючий, перебуває в зоні антитерористичної операції, не має інших утриманців, фізично здоровий, і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, як такого, що має можливість сплачувати аліменти. Позов підтверджується: копією паспорта [PERSON], копією свідоцтва про шлюб, копією свідоцтв про народження [PERSON] та [PERSON], копією рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 15 лютого 2012 року, довідкою Городищенської міської ради від 04 вересня 2015 року. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved