Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася з до суду з позовом, посилаючись на те, що являється власником 1/4 частини будинковолодіння № 220 по вул.Кавказькій в м.Черкаси, відповідачі є співвласниками ? частини вказаного домоволодіння. Між сторонами виник спір щодо поділу житлового будинку та порядку користування земельною ділянкою. Просила поділити житловий будинок та надвірні споруди між сторонами, виділити в натурі ? частину будинковолодіння та встановити порядок володіння та користування присадибною земельною ділянкою. Ухвалою суду від 24.09.2015р. позивач у справі замінений на [PERSON], правонаступника [PERSON], яка померла 08.03.2015р., [PERSON], [PERSON], [PERSON] звернулись до суду з зустрічним позовом, вказуючи, що між сторонами виник спір щодо виділу кожній з сторін в натурі належної частини домоволодіння., який належить здійснити по фактичному користуванню та у відповідності до договору 14.06.1975р. поділу будинку попередніми власниками. Просили суд припинити право часткової власності позивача на водоколонку, виділити в натурі відповідачам ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд та припинити право часткової спільної власності сторін. Ухвалою суду від 16.09.2015р. в якості третьої особи по справі залучено Черкаську міську раду. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав, зустрічний позов визнав частково, пояснив, що в даний час користується в житловому будинку з прибудовами тими згідно з договором 14.06.1975р. приміщеннями загальною площею 26 кв.м, однак згідно державних норм мінімальна площа однокімнатної квартири має становити 30 кв.м, тому фактично займану ним площу будинку необхідно збільшити за рахунок надання кімнати 11,8 кв.м, відповідно зменшивши частину будинку відповідачів, в звязку з чим він згодний на виплату співвласникам компенсації. Порядок користування ділянкою просив встановити згідно ІІ варіанту висновку № 105/989-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 18 жовтня 2011 року. Відповідач [PERSON], адвокат [PERSON], первісний позов визнали частково, зустрічний підтримали, просили виділити в натурі ? частину житлового будинку, яка являє собою відокремлену квартиру у їх фактичному користуванні згідно з договором 14.06.1975р. попередніх власників. Заперечили проти зменшення відповідачам частини будинку за рахунок кімнати 11,08 кв.м, вказуючи, що в такий спосіб будуть істотно порушені їх права як співвласників на зменшення належної частини будинку. Порядок користування земельною ділянкою просили визначити згідно І варіанту висновку № 105/989-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 18 жовтня 2011 року, щодо надвірних споруд вказували, що крім водоколонки та огорожі, інші надвірні споруди не являються спільною власністю з позивачем, так як побудовані відповідачами після набуття права власності на частку в домоволодінні. [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник третьої особи Черкаської міської ради [PERSON] в судовому засідання пропонувала вирішити позов на розсуд суду, вказувала, що між попередніми співвласниками будинку 14.06.1975 року укладено договір конкретного користування будинком, надвірними спорудами та будівлями, посвідчений нотаріально, який є обовязковим і для нових власників цих часток будинку. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.317,319 ЦК України). Згідно з ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен з співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як розяснив Пленум Верховного Суду України» в постанові № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок» в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Це можливо, якщо кожній з сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним входом. Відповідно до ч.2 ст.367 ЦК України у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Судом встановлено, що сторони являються співвласниками домоволодіння по вул.Кавказька,220, м.Черкаси. Рішення виконавчого комітету Черкаської міської ради № 1613 від 19.11.1953 р. за домоволодінням закріплено земельну ділянку по вул.Дзержинського,43 (нині Кавказька,220) площею 539 кв.м. ([PERSON]І.). По фактичному користуванню площа ділянки складає 547 кв.м, спори з суміжними землекористувачами відсутні. Позивач [PERSON] є власником ? частки в порядку спадкування після смерті [PERSON], якій вказана частка належала на підставі свідоцтва про права на спадщину від 10.12.1969р. та договору дарування від 12.09.1971р. Після смерті [PERSON] 08.03.2015р. спадкоємець за заповітом [PERSON] звернувся в установлений законом строк з заявою про прийняття спадщини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Відповідачі є власниками ? частини домоволодіння в рівних частках на підставі свідоцтв про право на спадщину від 19.04.2006р., в порядку спадкування після смерті [PERSON], правонаступника [PERSON], якій ? частина належала на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.1975р., укладеному з [PERSON] Відповідно до договору від 14.06.1975р. про встановлення порядку користування будинком та надвірними спорудами, укладеного між співвласниками на той час [PERSON] (3/4) та [PERSON] (1/4), в користування [PERSON] відходять приміщення 1-1 площею 3 кв.м, коридор 1-2 площею 4,4 кв.м, кладова 1-3 площею 1,5 кв.м, кухня 1-4 площею 10,4 кв.м, житлові кімнати 1-5 площею 8,3кв.м, 1-6 площею 14,6 кв.м, 2-3 площею 11,8 кв.м, сарай В, погріб Б, вбиральня Д, ? частина огорожі. В користування [PERSON] - приміщення 2-1 площею 4,2 кв.м, 2-2 площею 4 кв.м, 2-4 площею 6,2 кв.м, 2-5 площею 7, 5 кв.м, приміщення площею 3,8 кв.м, ? частина огорожі. Таким чином, до набуття кожної з сторін права власності на частини домоволодіння між попередніми співвласниками в 1975 була документально оформлена домовленість щодо встановлення порядку користування будинком, який фактично зберігався за участю нових співвласників, про що свідчить те, що при поточній інвентаризації 26.03.1986р. в будинковолодінні зафіксовані зміни про те, що для ізольованого користування вхід у кв.2 був облаштований з окремого ганку, а раніше існуючий вхід з ганка спільного користування замурований. В 2010 2014 роках відбувався судовий розгляд справи за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про розподіл земельної ділянки, за даним позовом були постановлені рішення суду першої та апеляційної інстанції про встановлення порядку користування земельною ділянкою згідно І варіанта висновку № 105/989-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 18 жовтня 2011 року, а також відмову у позові, які в подальшому були скасовані ухвалами суду касаційної інстанції з направленням на новий розгляд, в ході якого позов був залишений без розгляду за заявою позивачів без вирішення по суті. Відповідно до ухвал Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013р. та 09.04.2014р. суд касаційної інстанції встановив, що між попередніми співвласниками будинку 14.06.1975 року укладено договір конкретного користування будинком, надвірними спорудами та будівлями, посвідчений нотаріально, який є обовязковим і для нових власників цих часток будинку. Відповідно до висновку експерта № 18/СЕ-14 від 21.11.2014р. в даний час домоволодіння по вул.Кавказькій, 220, м.Черкаси складається: житловий будинок з прибудовами А-1, а,а1,а2,а3 загальною площею 88,7 кв.м варістю 58 429 грн., погріб Г вартістю 837 грн., погріб Л вартістю 2301 грн., гараж В вартістю 12064 грн., гараж Е вартістю 4691 грн., сараї Ж вартістю 1059 грн., сарай З вартістю 435 грн., вбиральні К вартістю 638 грн., хвіртка №1 вартістю 779 грн., ворота № 2 вартістю 3575 грн., огорожа № 4 вартістю 722 грн., огорожа № 5 вартістю 771 грн., водоколонка № 1 вартістю 458 грн. [PERSON] Н, вбиральня Д є самочинно побудованими, тому права власності на дані споруди не набуто у встановленому законом порядку. В користуванні власника ? частки та співвласників ? частки перебувають фактично відокремлені частини будинку з окремим входами: [PERSON] (кв.2) коридор 2-1 площею 4 кв.м, кухня 2-2 площею 7,8 кв.м, житлова кімната 2-3 площею 6,7 кв.м, коридор ІІ площею 3,3 кв.м, коридор ІІІ площею 4,2 кв.м, всього загальної площі 26 кв.м, що складає 29%. Співвласники ? частки відповідачі (кв.1) веранда 1-1 площею 9,3 кв.м, кухня 1-2 площею 10,5 кв.м, житлові кімнати 1-3 площею 8,3 кв.м, 1-4 площею 14,6 кв.м, 1-5 площею 11,8 кв.м, коридор І площею 8,2 кв.м, всього 62,7 кв.м, що складає 71 %. Таким чином, між сторонами фактично зберігається порядок користування житловим будинком, який був установлений попередніми співвласниками відповідно до нотаріально посвідченого договору від 14.06.1975р., який є обовязковим і для нових власників цих часток будинку, оскільки до особи, яка набула право власності на частину житлового будинку з надвірними спорудами переходить право користування спільним майном на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього співвласника. Враховуючи викладене, суд вважає, що поділ будинку в натурі з виділенням кожній з сторін її частини належить провести по фактичному користуванню та відповідно до договору від 14.06.1975р., при такому поділі кожній з сторін виділяється частина будинку пропорційно його частці у праві власності та не є необхідним виконання робіт по забезпеченню ізольованого користування, оскільки сторони фактично користуються частинами будинку, що на даний час є ізольованими та мають окремі входи. Що стосується доводів позивача про необхідність збільшення його житлової площі за рахунок житлової кімнати 11,8 кв.м з відповідним зменшення площі відповідачів з урахуванням нормативної мінімальної площі квартири, суд виходить з того, що при такому поділі позивачу буде виділена площа 26 + 11,8 = 37,8 кв.м, що складатиме 42 % житлового будинку, тоді як частка позивача у праві власності на даний час складає ? або 25%. Вказаним істотним відхиленням від ідеальної частки будуть суттєво порушені майнові права відповідачів як співвласників, оскільки в такий спосіб без передбачених законом підстав буде зменшено частку у праві власності відповідачів з 75% до 58%. Вирішуючи питання про поділ спільного майна в натурі суд виходить з наявного обсягу спільного майна, а також враховує частку від загальної площі будинку, що виділяється співвласнику, останній вправі в подальшому здійснювати поліпшення свого майна шляхом добудови до нормативної мінімальної площі однокімнатної квартири. Відповідно до ст.120 ЗК України на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Особи, яким належить будинок на праві спільної власності, користуються земельною ділянкою спільно. Порядок користування нею визначається співвласниками будинку залежно від розміру часток в спільній власності на будинок. Якщо згоди на користування спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується в порядку, встановленому статтею 167 цього Кодексу. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю чи споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача (ст.377 ЦК україни). Аналогічні розяснення дані пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» N 13 від 25.12.96, п.21 та пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 N 7. Суд приходить до висновку, що порядок користування земельною ділянкою сторонами належить визначити по ІІ варіанту висновку № 105/989-БТ судової будівельно-технічної експертизи від 18 жовтня 2011 року. При встановленні такого порядку користування ділянкою не будуть ущемлені права співвласників на виділення їм в користування площі земельної ділянки пропорційно ідеальних часток у праві власності, також співвласники будуть мати можливість проходу та обслуговування належних їм частин будинку та надвірних споруд. Згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України в постанові від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, в разі неможливості перенесення співвласником господарських будівель і насаджень на надану в його користування частину ділянки суд має обговорити питання про відповідну грошову компенсацію. Враховуючи розташування надвірних споруд на частині ділянки, яка надається в користування відповідачам, останнім підлягають виділенню ворота № 2, 50% огорожі № 4, 50% огорожі № 5, водоколонка № 1, при цьому за згодою відповідачів з них підлягає стягнення на користь позивача грошова компенсація ? частини вартості водоколонки № 1 в розмірі 458*1/4 = 114,50 грн. Позивачу підлягають виділенню надвірні споруди, розташовані на частині ділянки, що надається йому в користування, а саме хвіртка № 1, 50% огорожі № 4, 50% огорожі № 5. Сараї Ж,З, гаражі В, Е, погреби Г,Л, побудовані за рахунок відповідачів, тому підлягають виділенню останнім як власникам вказаних споруд, оскільки у правовстановлюючих документах на право власності [PERSON] (нині [PERSON]І.) належність вказаних надвірних споруд документально не підтверджується, також суд бере до уваги, що самочинно побудовані вбиральня Д та сарай Н без оформлення права власності на них у встановленому порядку не підлягають урахуванню при поділі. Таким чином, позовні вимоги про поділ домоволодіння, визначення порядку користування співвласниками земельною ділянкою та зустрічні вимоги про виділ частки \~та припинення спільної часткової власності підлягають до часткового задоволення. Відповідно до ст.79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать витрати на проведення судових експертиз. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. Позивачем понесені витрат на оплату проведення судової будівельної технічної експертизи в розмірі 1983,74 грн., що підтверджено квитанцією від 21.11.2014р., тому суд пропорційно до задоволеної частини позовних вимоги приходить до висновку про покладання даних витрат на сторони у рівних частках, в звязку з чим до стягнення з відповідачів на користь позивача підлягає ? частина понесених ним витрат на проведення експертизи в сумі 1983,74/2 = 991,87 грн.

Outcome: approved