Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-23 00:00:00

[PERSON] \~звернулась до\~суду з\~позовом до\~ [PERSON] \~про захист честі та гідності. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] в позовній заяві зазначено, що 26 серпня 2019 року на воротах її власного будинку та на стіні гаражу, на думку позивача, відповідачем було здійснено напис з її зображенням, що нібито позивач отруїла собаку [PERSON] . В подальшому вказані написи були розміщені на автобусних зупинках та на стовпах. 27 серпня 2019 року о 10 год 40 хв. відповідачем на особистій сторінці та на сторінці групи «Защита животних» у соціальній мережі FacebooK за посиланнямhttps://www.facebook.com/permalink/php?story_fbid=2386764691588608&id-100007653017934 було опубліковано пост наступного змісту ( мовою оригіналу) : « Одесса SOS !!! В нашем дворе 13 лет живет Арбат добрейшая собака с больными лапами. Хозяйка [PERSON] с одобрения жильцов выпускала его лежать во дворе. Арбат стал реликвией двора, НО!!!! В ее подъезде живет [PERSON] учитель русского и литературы в СШ 38, дико не любящая животных да и людей, начала доводить хозяйку инвалида 2 группы заставляя убрать собаку, ходила жаловаться к председателю ОСББ. В итоге от угроз перешла к делу: [PERSON] от отравления еле спас ветврач, хозяйка увезла собаку за город, сама по скорей уехала в реанимацию кардиоцентра к нам в парк [PERSON] . Скоро похолодает, собака страшно привозить в город. Написали жалобы в Департамент, директору школы, участковому . [PERSON] надо спасать. [PERSON] ваша поддержка , резонанс. Посмотрите на пса-как ему можно дать отраву ?????? и посмотрите на « Любителя» Животных преподавателя. Интересно, как и чему этот человек учит детей ???? Одесса, спасем [PERSON] от нового отравления и издевательства над его хозяйкой». Вказану інформацію позивач вважає недостовірною та такою,що порочить честь та гідність, тому просить визнати поширену інформацію [PERSON] на особистій сторінці в соціальній мережі Інтернету «Фейсбук» відносно [PERSON] недостовірною та такою, що принижує гідність та честь; визнати поширену інформацію [PERSON] на сторінці «Товариство захисту тварин» в соціальній мережі Інтернету «Фейсбук» відносно [PERSON] недостовірною та такою, що принижує гідність, честь та ділову репутацію; зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію розповсюджену на особистій сторінці [PERSON] в соціальній мережі Інтернету «Фейсбук» відносно [PERSON] протягом п`яти календарних днів з дня набрання рішенням законної сили; зобов`язати [PERSON] спростувати недостовірну інформацію розповсюджену на сторінці « Товариство захисту тварин» в соціальній мережі Інтернету «Фейсбук» відносно [PERSON] протягом п`яти днів календарних днів з дня набрання рішенням законної сили. Ухвалою суду від 05 листопада 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання на 19 листопада 2019 року. У підготовче засідання 19 листопада 2019 року з`явилась позивач. Відповідач у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась. До суду від відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи для надання можливості ознайомитись з матеріалами справи. Підготовче засідання відкладено на 30 січня 2020 року. До суду 24 грудня 2019 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву. Відзив поданий з дотриманням вимоги визначених ст. 178 ЦПК України. У відзиві на позовну заяву відповідач просила відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, зазначивши, що у позивача склались неприязні відносини з усіма мешканцями будинку, вона неодноразово заявляла про те, що має намір позбутися тварин, у тому числі собак, які проживають у нашому дворі. Також зазначила, що пост, який нею був розповсюджений у соціальній мережі «FacebooK» відносно позивача відповідає дійсним обставинам, тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог. У підготовче засідання 30 січня 2020 року з`явились позивач, відповідач та її представник. Підготовче засідання відкладено на 12 березня 2020 року, за заявою представника відповідача для можливості надати додаткових доказів. У підготовче засідання 12 березня 2020 року з`явились позивач та відповідач. Оголошено перерву на 14 квітня 2020 року, з підстав хвороби представника відповідача. До суду 20 березня 2020 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що доводи на які посилається відповідач у відзиві на позовну заяву є такими, що не відповідають обставинам справи, оскільки будь-яких дій, що могли б спричини шкоду тваринам, позивачем, не вчинялось. А розповсюджувана відповідачем неправдива інформація шляхом розміщення фотознімок позивача та написанням неправдивих постів у соціальній мережі «FacebooK» порочать її честь та гідність. У підготовче засідання 14 квітня 2020 року сторони не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Від позивача та представника відповідача до суду надійшли клопотання про відкладення розгляду справи, з підстав запровадження на території України карантинних заходів. Підготовче засідання відкладено на 21 травня 2020 року. У підготовче засідання 21 травня 2020 року з`явились, позивач, відповідач та її представник. Протокольною ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 04 серпня 2020 року. У судове засідання 04 серпня 2020 року з`явилась позивач. Від відповідача та її представника надійшло клопотання про відкладення розгляду справи з підстав хвороби [PERSON] . Судове засідання відкладено на 19 жовтня 2020 року. У судове засідання 19 жовтня 2020 року з`явились позивач, відповідач та її представник. Позивач позовні вимоги підтримав та просив суд задовольнити у повному обсязі, посилаючись на доводи викладені у позовній заяві. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог, з підстав їх необґрунтованості. Відповідач у судовому засіданні пояснила, що дійсно [INFO] на її особистій сторінці та сторінці «Товариство захисту тварин» у соціальній мережі «FacebooK» був опублікований пост відносно позивача, однак опублікована інформація відповідає дійсним обставинам, оскільки позивач постійно має конфлікт із мешканцями будинку, неодноразово погрожувала знищити у їхньому дворі собак. Також пояснила, що на момент опублікування посту у соціальній мережі «FacebooK» вона перебувала у розлюченому емоційному стані, який був спричинений жорстокою поведінкою позивача із собаками. Також зазначила, що опублікований нею пост відносно позивача, видалила зі своєї особистої сторінки та сторінки «Товариство захисту тварин» у соціальній мережі «FacebooK» в травні місяці 2020 року, тому просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із\~Конституцією України\~кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до частини четвертої\~статті 32 Конституції України\~кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Разом з тим відповідно до\~статті 68 Конституції України\~кожен зобов`язаний неухильно додержуватися\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Судом встановлено, що [INFO] [PERSON] на особистій сторінці та на сторінці групи «Защита животних» у соціальній мережі FacebooK за посиланням [INFO] ?story_fbid= [NUMBER] &id [NUMBER] та за посиланням : [INFO] було опубліковано пост наступного змісту ( мовою оригіналу) : « Одесса SOS !!! В нашем дворе 13 лет живет Арбат добрейшая собака с больными лапами. Хозяйка [PERSON] с одобрения жильцов выпускала его лежать во дворе. Арбат стал реликвией двора, НО!!!! В ее подъезде живет [PERSON] учитель русского и литературы в СШ 38, дико не любящая животных да и людей, начала доводить хозяйку инвалида 2 группы заставляя убрать собаку, ходила жаловаться к председателю ОСББ. В итоге от угроз перешла к делу: [PERSON] от отравления еле спас ветврач, хозяйка увезла собаку за город, сама по скорей уехала в реанимацию кардиоцентра к нам в парк [PERSON] . Скоро похолодает, собака страшно привозить в город. Написали жалобы в Департамент, директору школы, участковому . Арбата надо спасать. [PERSON] ваша поддержка , резонанс. Посмотрите на пса-как ему можно дать отраву ?????? и посмотрите на « Любителя» Животных преподавателя. Интересно, как и чему этот человек учит детей ???? Одесса, спасем [PERSON] от нового отравления и издевательства над его хозяйкой». Згідно зі\~статтею 299 ЦК України\~фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків. Позови про захист гідності, честі чи ділової репутації має право пред`явити, зокрема, фізична особа в разі поширення про неї недостовірної інформації, що порушує її особисті немайнові права. Згідно з п.15\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Із наведеного вбачається, що в справах про захист честі, гідності та ділової репутації, захисту підлягають порушені немайнові права особи у разі сукупності таких обставин як поширення інформації, інформація стосується певної фізичної особи, інформація є недостовірною (не відповідає дійсності), поширення такої інформації порушує особисті немайнові права. Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 19 постанови від 27 лютого 2009 року №1«Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснив судам, що беручи до уваги положення статей 32, 34 Конституції України, суди при вирішенні справ про захист гідності, честі та ділової репутації повинні забезпечувати баланс між конституційним правом на свободу думки і слова, правом на вільне вираження своїх поглядів та переконань, з одного боку, та правом на повагу до людської гідності, конституційними гарантіями невтручання в особисте і сімейне життя, судовим захистом права на спростування недостовірної інформації про особу, з іншого боку. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Таким чином, згідно статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Суду слід уважно розрізняти факти та оціночні судження. Наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень не можна. Що ж стосується оціночних суджень, цю вимогу неможливо виконати, і вона є порушенням самої свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії»). Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини свобода вираження поглядів є однією з важливих засад демократичного суспільства та однією з базових умов прогресу суспільства в цілому і самореалізації кожної окремої особи. Відповідно до пункту 2 статті 10 Конвенції вона стосується не тільки «інформації» чи «ідей», які сприймаються зі схваленням чи розглядаються як необразливі або нейтральні, але й тих, які можуть ображати, шокувати чи непокоїти. Саме такими є вимоги плюралізму, толерантності та широти поглядів, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі «Карпюк та інші проти України» від 06 жовтня 2015 року). Суд враховує правову позицію Європейського суду з прав людини щодо різниці між поняттями «оціночне судження» та «факти». Так, у пункті 39 рішення Європейського суду з прав людини від 28 березня 2013 року у справі «Нова Газета і Бородянський проти Росії» вказано, що правдивість оціночних суджень не піддається доведенню і їх потрібно відрізняти від фактів, існування яких може бути доведено. У пункті 75 рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2001 року у справі «Фельдек проти Словаччини» суд зазначив, що на відміну від оціночних суджень, реальність фактів можна довести. Частиною другою статті 302 ЦК України передбачено обов`язок особи, яка поширює інформацію, переконатися в її достовірності. Аналіз чинного законодавства дає підстави стверджувати про існування презумпції неправдивості відомостей, які завдають шкоди честі, гідності та діловій репутації, а тому обов`язок доведення правдивості такої інформації покладається на особу, яка таку інформацію поширила. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4, п. 5 Постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року за № 1, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь /поведінки/ загальноприйнятим уявленням про добро та зло. Фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також, на спростування цієї інформації. Відповідно до п. 15, п. 21 вказаної постанови, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Однією із складових правопорушення, наявність якої може бути підставою для задоволення позову, є поширення недостовірної інформації. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Як визначено в ст. 201 ЦК України, особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є, зокрема, честь, гідність і ділова репутація. Відповідно до Конституції України, життя і здоров`я людини, її честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 1,2 ст. 299 ЦК України, фізична особа має\~право\~на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Так, відповідно до положення ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з ч. 4 ст. 277 ЦК України, спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. За ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Також, за ч. 7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. У пункті 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27 лютого 2009 року зазначено, що обов`язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. У пункті 25 Пленум Верховного суду України зазначив, що спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію. Отже, вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, права на недоторканість ділової репутації, належить позивачеві. У судовому засіданні встановлено, що, що відносно позивача на стовпах біля будинку та школи, у якій вона працювала вчителем російської мови та літератури, були розклеєні листівки, що також підтверджується фотознімками, які містяться в матеріалах справи. У судову засіданні встановлено, що [PERSON] дійсно [INFO] на особистій сторінці та на сторінці групи «Защита животних» у соціальній мережі FacebooK за посиланням [INFO] ?story_fbid= [NUMBER] &id [NUMBER] та за посиланням: [INFO] було опубліковано пост наступного змісту ( мовою оригіналу) : « Одесса SOS !!! В нашем дворе 13 лет живет Арбат добрейшая собака с больными лапами. Хозяйка [PERSON] с одобрения жильцов выпускала его лежать во дворе. Арбат стал реликвией двора, НО!!!! В ее подъезде живет [PERSON] учитель русского и литературы в СШ 38, дико не любящая животных да и людей, начала доводить хозяйку инвалида 2 группы заставляя убрать собаку, ходила жаловаться к председателю ОСББ. В итоге от угроз перешла к делу: [PERSON] от отравления еле спас ветврач, хозяйка увезла собаку за город, сама по скорей уехала в реанимацию кардиоцентра к нам в парк [PERSON] . Скоро похолодает, собака страшно привозить в город. Написали жалобы в Департамент, директору школы, участковому . [PERSON] надо спасать. [PERSON] ваша поддержка , резонанс. Посмотрите на пса-как ему можно дать отраву ?????? и посмотрите на « Любителя» Животных преподавателя. Интересно, как и чему этот человек учит детей ???? Одесса, спасем [PERSON] от нового отравления и издевательства над его хозяйкой». Встановлені судом обставини відповідачем у судовому засіданні не заперечувались. При цьому, суд приходить до висновку, що спірна інформація не є оціночним судженням в розумінні частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію», оскільки не є вираженням суб`єктивної думки та не містить у собі винятково оціночні судження, не є такою, де використовуються мовні засоби, зокрема гіперболи, алегорії, сатири, а навпаки містить фактичні твердження. [PERSON] не надано жодних доказів достовірності інформації, яка була викладена у статті та оприлюднена її персональній сторінці та на сторінці групи «Защита животних» у соціальній мережі « FacebooK» за посиланням [INFO] ?story_fbid= [NUMBER] &id [NUMBER] та за посиланням : [INFO] щодо позивача. Відповідачем підтвердження того, що в травні місяці 2020 року поширений нею пост в соціальній мережі « FacebooK» відносно [PERSON] був видалений до суду не надано. Враховуючи вищевикладене, оскільки наведена інформація викладена [INFO] [PERSON] на її персональній сторінці та на сторінці групи «Защита животних» у соціальній мережі « FacebooK» відносно [PERSON] \~у формі категоричних стверджень про існування конкретних обставин (фактів), які нічим не підтверджені, є негативною, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.\~11\~ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. На підставі наведеного та

Outcome: approved