Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Центрального ВДВС міста Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Хмельницький) про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги мотивує тим, що 23.01.2019 позивачем придбано квартиру [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ясінською О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 84, яка належала на праві власності [PERSON] . Після купівлі квартири позивач дізналась про наявність на неї обтяження. Згідно інформаційної довідки №196061821 від 13.01.2020 по вказаній квартирі є обтяження, а саме: арешт накладений на підставі повідомлення ДВС Ленінського району ДВ-5-Л від 15.03.2000, номер запису про обтяження 29888322. При цьому вказується, що особа майно якої обтяжується - [PERSON] . Звернувшись до продавця квартири позивач дізналась, що при отримані [PERSON] (попередній власник) квартири, ордер від 07.05.1992 за №0821 був виданий і на сина власниці - [PERSON] , 1976 року народження, як особи, що має родинні відносини з тим на кого видано ордер, а також повідомлено, що [PERSON] помер [INFO] . Позивач звернулась із заявою до Центрального відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області з проханням зняти вищевказаний арешт з її квартири. Однак, згідно відповіді останнього зняти арешт накладений на підставі повідомлення ДВС Ленінського району ДВ-5-Л від 15.03.2000 є неможливим, оскільки неможливо в повній мірі встановити підставу даного обтяження. Крім того, листом повідомлено про те, що виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні, що позбавляє державного виконавця підстав для зняття вказаного арешту. В зв`язку з тим, що арешт накладений на майно позивача, що обмежує її права як власника на розпорядження майном вона просить суд захистити порушене право шляхом скасування арешту. Ухвалою суду від 24.06.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою\~суду від\~23.07.2020\~(\~без винесення\~окремого процесуального\~документа із\~занесення до\~протоколу судового\~засідання)\~до участі\~в справі\~як співвідповідач залучене Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області та витребувано інформацію з архіву суду щодо притягнення до кримінальної відповідальності [PERSON] . Головне управління Державної податкової служби у Вінницькій області надало відзив на позовну заяву, вказуючи, що позивач не має податкового боргу, недоїмки зі сплати соціального внеску, іншої заборгованості. Центральний\~ВДВС міста\~Вінниці Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Хмельницький) відзив на позов не надав, однак подав заяву в якій вказував, що у відділі відсутні на виконанні виконавчі провадження боржником яких є [PERSON] та при ухвалені рішення покладаються на думку суду. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник відповідача Головного управління Державної податкової служби України у Вінницькій області у судовому засіданні надав пояснення аналогічні, викладеним у відзиві. Представник\~Центрального ВДВС\~міста Вінниці\~Центрально-Західного\~міжрегіонального управління\~Міністерства юстиції\~(м.Хмельницький) в судове засідання не з`явився. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Стаття 391 ЦК України зазначає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом установлено, що квартира [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Вінницької міської ради 10.01.2019 на підставі рішення №47 від 10.01.2019 відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Відповідно до рішення 2 сесії 7 скликання Вінницької ради №71 від 25.12.2015 «Про перейменування площ, вулиць, провулків, проїздів, тупиків в місті Вінниця» вулицю [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 23.01.2019 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Ясінською О.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 84, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] (а.с.7). За даними інформаційної довідки №196061821 від 13.01.2020 по вказаній квартирі є обтяження, а саме: арешт зареєстрований Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10142 на підставі повідомлення ДВС Ленінського району ДВ-5-Л від 15.03.2000, реєстраційний номер обтяження до 01.01.2013 - 5337002, номер запису про обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 29888322. При цьому вказується, що особа майно якої обтяжується - [PERSON] . За даними повідомлення ДВС Ленінського району за ДВ-5-Л від 15.03.2000, особа, яка є боржником зазначено « [PERSON] , 1976 р.н., проживаючий по [ADDRESS] , засуджений по кримінальній справі з конфіскацією майна». Як слідує з ордера на жиле приміщення, виданого на підставі рішення міської ради народних депутатів від 07.05.1992 №0821, на ім`я [PERSON] [PERSON] входить до складу сім`ї, як син наймача (а.с.14-15)(запис вчинено російською мовою). З повідомлення Центрального відділу ДВС ГТУЮ у Вінницькій області від 05.12.2019 за №128435 слідує, що виконавчі провадження щодо [PERSON] відсутні. За даними відділу ведення архівних справ Вінницького міського суду Вінницької області згідно алфавітного покажчика кримінальних справ Замостянського, Ленінського, Староміського районних суддів м.Вінниці за 1999-2000 року, матеріали за обвинуваченням [PERSON] не зареєстрованою. Однак, в алфавітному покажчику кримінальних справ Ленінського районного суду м. Вінниці зареєстровано кримінальну справу № 1-665/1999 за обвинуваченням [PERSON] , [INFO] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] , за скоєння злочину, передбаченого ч.3 ст.81 КК України, також надано копію вироку суду від 22.12.1999. Як слідує з вироку Ленінського районного суду м. Вінниці № 1- 665/1999 від 22.12.1999, [PERSON] , [INFO] , визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.81 КК України, та призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі в колонії посиленого режиму з конфіскацією всього майна, яке є особистою власністю засудженого. Вирок набрав законної сили згідно ухвали апеляційного суду від 16.02.2000 (а.с. 33-37). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 20.12.2018. Позивач, звертаючись до суду, вказує на порушення її права як власника. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч 1 ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ч 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Частиною 1 ст. 57 «Про виконавче провадження» визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Аналіз вказаної норми свідчить, що накладення арешту на майно боржника в процедурі виконавчого провадження застосовується державним виконавцем як виконавча дія спрямована на забезпечення реального виконання рішення. Тобто накладення арешту на майно є одним із заходів реалізації наданих державному виконавцю Законом України "Про виконавче провадження" прав в процедурі виконавчого провадження спрямованих на реальне виконання рішення, в даному випадку встановити яке ж рішення має виконуватись завдяки вказаному арешту неможливо. Згідно ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», усіх інших випадках, ніж передбачених ч. 4 цієї статті, арешт може бути знятий за рішенням суду. Верховний Суд України в п. 16 Постанови Пленуму від 26.12.2003 № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» звернув увагу на те, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками, але володіють ним на законних підставах. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як установлено судом арешт на квартиру [ADDRESS] накладений Першою вінницькою державною нотаріальною конторою за реєстровим № 10142 на підставі повідомлення ДВС Ленінського району ДВ-5-Л від 15.03.2000, номер запису про обтяження 29888322, щодо боржника [PERSON] , який вказаний, що проживав за цією адресою. Разом з тим слід врахувати, що будь-які виконавчі провадження щодо цього боржника відсутні. При цьому слід звернути увагу, що за цією адресою проживав [PERSON] , який був засуджений вироком Ленінського районного суду м. Вінниці № 1- 665/1999 від 22.12.1999, та якому призначено покарання у вигляді 4-х років позбавлення волі з конфіскацією всього майна, що є особистою власністю . [PERSON] помер. Суд також звертає увагу, що на момент накладення арешту квартира була об`єктом права державної власності і лише в січні 2019 року була приватизована [PERSON] на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради від 10.01.2019 №47. Судом враховано відсутність у [PERSON] податкового боргу, недоїмки зі сплати єдиного внеску, іншої заборгованості з платежів контроль за справлянням яких покладено на контролюючі органи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що підстави обтяження відсутні та права позивача підлягають захисту шляхом зняття арешту з квартири [ADDRESS] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved