Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

Заступник директора Івано-Франківської обсласної дирекції АБ Укргазбанк [PERSON] звернувся до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 9 040,66 дол. США (еквівалент в національній валюті станом на дату сплати судового збору 190 386,36 грн.) та 163 155,89 грн. за кредитним договором № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 року, за період з 04.10.2012 року по 12.06.2015 року, з яких: 111,12 дол. США заборгованість по процентах поточна, 8 929,54 дол. США заборгованість по процентах прострочена, 15 994,35 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 130 396,54 грн. - пеня за не своєчасну сплату процентів, 16 765,00 грн. - штраф згідно п.4.2 Договору іпотеки. 14.09.2015 року представником позивача подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої з відповідача слід стягнути на користь позивача 9 596,57 дол. США та 168 143,38 грн. за кредитним договором № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 року, з яких: 101,94 дол. США заборгованість по процентах поточна за період з 01.08.2015 року по 11.08.2015 року, 9 494,63 дол. США заборгованість по процентах прострочена станом на 11.08.2015, 19 803,25 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності, 148 340,13 грн. - пеня за не своєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності, 16 765,00 грн. - штраф згідно п.4.2 Договору іпотеки. Крім цього, просила стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу у вигляді курсової різниці за кредитним договором № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 року у розмірі 368 128,27 грн., яка складається з : 334 583,68 грн. - заборгованість у вигляді курсової різниці за невиконання зобовязання по поверненню кредиту станом на 11.08.2015 року; 33 544,59 грн. - заборгованість у вигляді курсової різниці за невиконання зобовязання по поверненню нарахованих процентів за користування кредитними коштами станом на 11.08.2015 року та понесені судові витрати (а.с.87-91). 29.10.2015 року повторно подала до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої просила стягнути з відповідача на користь позивача 9 596,57 дол. США та 552 471,65 грн. за кредитним договором № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 року, з яких: 101,94 дол. США заборгованість по процентах поточна за період з 01.08.2015 року по 11.08.2015 року, 9 494,63 дол. США заборгованість по процентах прострочена станом на 11.08.2015, 19 803,25 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності, 148 340,13 грн. - пеня за не своєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності, 16 765,00 грн. - штраф згідно п.4.2 Договору іпотеки, 334 583,68 грн. - заборгованість у вигляді курсової різниці за невиконання зобовязання по поверненню кредиту станом на 11.08.2015 року; 32 979,59 грн. - заборгованість у вигляді курсової різниці за невиконання зобовязання по поверненню нарахованих процентів за користування кредитними коштами станом на 11.08.2015 року та понесені судові витрати (а.с.131-136). Позовні вимоги мотивувала тим, що відповідно до кредитного договору № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 року відповідач [PERSON] отримав у позивача кредит в сумі 35 000,00 дол. США на строк з 01.04.2008 року по 31.03.2028 року або по день, визначений в п.п.3.3.11. Кредитного договору зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,3% річних. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.03.2013 року з відповідача на користь позивача стягнуто суму заборгованості у розмірі 224 779,72 грн. згідно розрахунку станом на 04.10.2012 року по курсу НБУ 7,9930 грн. за дол. США. Оскільки, кредитний договір був укладений на строк до 2028 року, зобовязання по ньому зі сторони відповідача належним чином не виконані, а отже з відповідача слід стягнути заборгованість по процентах поточну, заборгованість по процентах прострочену, пеню за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності та пеню за не своєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності. Крім цього п.4.2 Договору іпотеки передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання п.п. 3.3.1-3.3.13 договору іпотеки, іпотекодавець сплачує на користь іпотекодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета іпотеки згідно п.2.3 дійсного договору. Відповідачем був наданий банку договір страхування заставного майна №04-0901-0125 від 01.04.2010 року, однак його строк дії закінчився 01.04.2011 року. Будь-яких інших договорів страхування та доказів сплати страхових платежів, які б підтверджували дію договору страхування предмету застави відповідачем позивачу не надано. А тому, з відповідача слід стягнути 16 765,00 грн. штрафу. Оскільки, кредитний договір було укладено в іноземній валюті, доларах США, з врахуванням того, що курс долара США відносно гривні значно зріс, то у відповідача перед позивачем виник залишок заборгованості в сумі боргу у вигляді курсової разниці за кредитним договором у розмірі 367 563,27 грн. Представник позивача в судове засідання не з"явилась, попередньо подала до суду заяву, відповідно до якої просила розгляд справи проводити без участі представника банку, позовні вимоги підтри мує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився повторно, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с.81-86, 124-127) Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Отже, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву позивача, в якій він не заперечував проти винесення заочного рішення, з огляду на подання позивачем достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, судом встановлено наступне. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. 01.04.2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк, правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство акціонерний банк Укргазбанк та громадянином [PERSON] було укладено кредитний договір № 02-ІФ/08-47, відповідно до пункту 1.1 якого банк надав позичальнику кредит в сумі 35 000,00 дол. США. на строк з 01.04.2008 року по 31.03.2028 року або по день визначений в п.3.3.11 цього договору зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 13,3% річних. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору в забезпечення зобовязань за дійсним договором банком прийнято в іпотеку 3-кімнатну квартиру, загальною площею 64,0 кв.м., житловою площею 38,7 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул. Чорновола (вул.Пушкіна)[ADDRESS] (а.с.138-140). Як підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем, позивач в повному обсязі виконав зобовязання, визначені в кредитному договорі № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 року, надавши позичальнику [PERSON] кредитні кошти. Заочним Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.03.2013 року стягнуто з [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], ідентифікаційний №3069403533 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», місцезнаходження: вул. Мельника, 11а, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ 23697280 заборгованість у розмірі 224779 гривень 72 коп. за договором №02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 року. Стягнуто з [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [INFO], ідентифікаційний №3069403533 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», місцезнаходження: вул. Мельника, 11а, м. Івано-Франківськ, код ЄДРПОУ 23697280, 2247 грн. 80 коп. витрат по оплаті судового збору (а.с.50, 51). Із вказаного рішення вбачається, що розрахунок заборгованості позивачем проведено на 04.10.2012 року. Відповідно до частини 1 статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Загальні умови виконання зобовязань визначено статтею 526 ЦК України. Так, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту (частина 1 статті 527 ЦК України). Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Частиною 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (частина 1, 2 статті 612 ЦК України). Згідно зі статтею 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов'язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов'язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов'язання або воно припиняється. При цьому, відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як зазначив представник позивача в позовній заяві, незважаючи на взяті на себе за кредитним договором зобов'язання, відповідач і в подальшому після винесення заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.03.2013 року не виконував їх належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи, а саме розрахунком заборгованості за кредитним договором № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 р.(а.с. 97-99) Доказів, які б спростовували проведений Позивачем розрахунок заборгованості в частині заборгованості за відсотками та пені за новий період за вищевказаним кредитним договором № 02-ІФ/08-47 [PERSON] суду не надано, як і не надано доказів виконання зобовязань за кредитним договором у період з 05.10.2012 р. по 11.08.2015 р. належним чином, в повному обсязі та у встановлені строки. Отже, відповідно до розрахунку заборгованості по кредитниму договору № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 р. заборгованість відповідача станом на час розгляду справи за період з 05.10.2012 р. по 11.08.2015 р. становить: 9 596,57 дол. США та 168 143,38 грн. за кредитним договором № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 року, з яких: 101,94 дол. США заборгованість по процентах поточна за період з 01.08.2015 року по 11.08.2015 року, 9 494,63 дол. США заборгованість по процентах прострочена станом на 11.08.2015, 19 803,25 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності, 148 340,13 грн. - пеня за не своєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності Відповідно до частини 1, 2 статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання. Відповідачем в даній справі не було надано доказів на підтвердження відсутності своєї вини у неналежному виконанні умов зобовязання, визначеного Договором. Враховуючи вищевказані положення закону, а також факт неналежного виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № 02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 р., позивач звернувся до суду з вимогою про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками та пені за новий період в сумі 9 596,57 дол. США та 168 143,38 грн. Відповідно до п.3.3.12 кредитного договору позичальник зобовязується одночасно з укладенням цього договору надати банку укладений договір страхування майна, яке береться в іпотеку, визначеного в п.2.1 цього договору, від ризиків зазначених у п.3.2.5. цього договору, а також надати банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дію договору страхування на строк не менший ніж на півроку. Пунктом 3.3.13. Кредитного договору передбачено, що позичальник зобовязаний вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування квартири, визначеної у п.2.1. цього договору, зокрема вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший, ніж той, в межах якого позичальник виконає всі зобовязання за цим кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік. Відповідно до п. 3.3.14. Кредитного договору позичальник зобовязаний не пізніше, ніж за 3 календарних дні до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше, ніж за 1 календарний день до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, надавати до банку докази таких сплат. Пунктом 1 ст. 28 Закону України «Про страхування» встановлено, що договір страхування припиняє свою дію у разі закінчення строку дії. Позичальником був наданий банку договір добровільного страхування заставного майна №04-0901-0125 від 01.04.2010 року зі строком дії по 01 квітня 2011 року, дія якого забезпечена здійсненим позичальником страховим платежем, що підтверджується квитанцією 1524612 від 01.04.2010 року. Тобто договір страхування припинив свою дію. Будь-яких інших договорів страхування та доказів сплати страхових платежів, які б підтверджували дію договору страхування предмету застави, позичальником до банку надано не було. Внаслідок порушення обовязку щодо страхування предмету іпотеки позичальник зобовязаний сплатити на користь банку штраф у розмірі 16 765 гривень (335 300,00 гривень X 5%) передбачений кредитним договором та п.4.2.Договору іпотеки (а.с.15). Стосовно позовної вимоги про стягнення з [PERSON] курсової різниці в сумі 334 583,68 грн. (за тілом кредиту) та 32 979,59 грн. (за відсотками), суд звертає увагу на наступне. Курсова різниця це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти за різних валютних курсів. Відповідно до статті 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно зі статтею 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Отже, положення чинного законодавства не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни Національним банком України курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти. За статтями 11, 16, 509, 526, 610, 611,612, 614 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений законом строк. При цьому, недопустима одностороння відмова від виконання зобов'язань. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Внаслідок неналежного виконання відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість і заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14.03.2013 року з відповідача вже було стягнуто заборгованість в розмірі 224 779 гривень 72 коп. Тобто, позивач скористався своїм правом на пред'явлення вимоги до відповідача. Разом з тим, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, та не звільняє позичальника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, оскільки, зобов'язання залишається належним чином не виконаним (ст. 598, ст. 599 ЦК України). Така позиція викладена в п.17 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», де зазначено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Також, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 20.01.11 у справі № 10/25, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов'язальних правовідносин сторін договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України. Однак, в даній цивільній справі позивачем предявлено, в тому числі, позовну вимогу про стягнення курсової різниці, а не суми в порядку ст. 625 ЦК України. При цьому, суд звертає увагу на те, що чинне законодавство України не передбачає можливості стягнення курсової різниці після винесення судового рішення про стягнення з позичальника заборгованості у звязку зі зміною курсу валюти. Крім цього, позовна заява Публічного акціонерного товариства акціонерний банк Укргазбанк не містить жодного правового обґрунтування даної позовної вимоги. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для стягнення з відповідача курсової різниці за тілом кредиту в сумі 334 583,68 грн. та за відсотками в роз мірі 32 979,59 грн., а, тому, в цій частині позовних вимог слід відмовити. Отже, проаналізувавши матеріали справи, положення кредитного договору №02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 р., враховуючи вимоги чинного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача про стягнення з підповідача заборгованості за кредитним договором №02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 р. є частково обґрунтованими та такими, що підлягають до часткового задоволення, а саме у розмірі 9 596,57 дол. США та 184 908,38 грн., з яких: 101,94 дол. США заборгованість по процентах поточна за період з 01.08.2015 року по 11.08.2015 року, 9 494,63 дол. США заборгованість по процентах прострочена станом на 11.08.2015, 19 803,25 грн. пеня за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності, 148 340,13 грн. - пеня за не своєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності, 16 765,00 грн. - штраф згідно п.4.2 Договору іпотеки. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України. Відповідно до ст.ст. 192, 533 ЦК України та ст. 5 Декрету КМУ від 19.02.1993 року №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, - стягнути грошову суму в іноземній валюті. Як вбачається із матеріалів справи, представником позивача не надано суду ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а тому, стягнення заборгованості по кредитному договору №02-ІФ/08-47 від 01.04.2008 слід здійснювати в гривневому еквіваленті. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 524, 526, 527 ч.1, 530, 546 ч.1, 611, 612, 615, 1054 ч. 2, 16, 20 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 88 ч.1, 197 ЦПК України,

Outcome: approved