Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

Заочним рішенням Совєтського районного суду м. Макіївки Донецької області від 20 листопада 2013 року у задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено у зв'язку з пропуском строку позовної давності. В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги посилаючись, на те що рішення постановлено з порушенням норм діючого матеріального та процесуального законодавства, в обґрунтування доводів зазначає, що відповідно до ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» мова йде про позасудовий порядок повернення споживчого кредиту, а не про судовий порядок, а також позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі зробленою до винесення рішення, а отже суд першої інстанції не мав законних підстав застосовувати позовну давність до вимог банку, оскільки у справі не має заяви відповідача про застосування позовної давності. Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за кредитним договором, зазначивши, що відповідно до умов кредитного договору № DOXRR503090457 «Розстрочка» від 23.09.2008 року, відповідачу був наданий кредит у розмірі у розмірі 4 326, 26 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.07. 2009 року. На погашення заборгованості за кредитом відповідач зобов'язаний був сплачувати щомісячний платіж, який складається зі сплати основної суми кредиту, відсотків та комісії, проте зобов'язання за договором не виконав, має заборгованість за кредитним договором, яка станом на 09 вересня 2013 року складає 34 319,19 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3 442,71 грн, заборгованість за процентами - 1,65 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - 28 764,39 грн., а також штраф у розмірі 500 грн., (фіксована частина) та штраф у розмірі 1 610,44 гривень (процентна складова), тому позивач просив стягнути з відповідача зазначену заборгованість за кредитним договором та понесені судові витрати . Відповідач [PERSON] в судове засідання апеляційного суду не з»явивися, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки. Заслухавши доповідача, представника Банку, який просив задовольнити апеляційну скаргу, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Відмовляючи у задоволенні позову Банку суд першої інстанції виходив з того, що Банк при звернення до суду пропустив строк позовної давності, який становить 3 роки, зазначивши, що кінцевий термін повернення кредиту 23.07.2009 року, а до суду Банк звернувся 26.09 2013 року, тоб-то поза межами 3 річного строку, строк позовної давності у 5 років, який визначений п.5.5. Умов кредитного договору суд не прийняв до уваги, оскільки на його думку зазначені умови підписані тільки з боку Банку і відсутня підпис відповідача. Однак такі висновки суду першої інстанції є помилковими. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа /кредитодавець/ зобов'язується надати грошові кошти / кредит/ у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з частиною ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (стаття 627 ЦК України). Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом першої інстанції встановлено, що між публічним акціонерним товариством комерційний банк "Приватбанк" та відповідачем укладено кредитний договір, який складається з Заяви позичальника та Умов надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) /а.с.21/. Заява позичальника підписана відповідачем особисто, і в цій заяві значено, що [PERSON] ознайомився та згідний із Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були надані йому у письмовій формі Своїм підписом він підтвердив факт про надану йому повну інформацію про умови кредитування в «Приватбанку». Відповідно до умов кредитного договору № DOXRR503090457 «Розстрочка» від 23.09.2008 року, відповідачу був наданий кредит у розмірі у розмірі 4 326, 26 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23.07. 2009 року, відповідач зобов'язаний був сплачувати щомісячний платіж, який складається зі сплати основної суми кредиту, відсотків та комісії, проте зобов'язання за договором не виконав, Станом на 09 вересня 2013 року складає 34 319,19 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 3 442,71 грн, заборгованість за процентами - 1,65 грн., пеня за несвоєчасне виконання зобов»язань за договором - 28 764,39 грн., а також штраф у розмірі 500 грн., (фіксована частина) та штраф у розмірі 1 610,44 гривень (процентна складова). Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, та встановлений договором розмір нарахованих процентів. Незважаючи на зазначені вимоги закону, відповідач заборгованість за кредитним договором не сплатив. Відповідно до ст. 550 ЦК України, незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих виконанням або неналежним виконанням зобов'язання, у нього виникає право на неустойку, штраф пеню). З цих підстав позивач має право на одержання від відповідача суми заборгованості та неустойки за прострочення обумовлених договором платежів. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у гри роки. Згідно з ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до п. 5.5. Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю у п'ять років. Таким чином, сторони у письмовій формі домовились про збільшення строку позовної давності відносно стягнення заборгованості за кредитом до п'яти років, що не заборонено ст. 259 ЦК України. Як слідує з заяви позичальника кінцевий строк повернення кредиту 23.07. 2009 року, отже відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України перебіг п'ятирічного строку позовної давності за вимогами ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором почався 24.07.2009 року та спливає 24.07.2014 року, а позов Банком було пред'явлено до суду у вересні 2013 року.

Outcome: approved