Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа ТОВ "Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації" про визнання права власності за договором про сумісну діяльність. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 22.01.2006 р. між позивачем та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність, згідно якого останній взяв у неї 305712,00 доларів США для придбання нежитлового приміщення. Згідно цього ж договору позивачу належить 272,92 м2 та в загальному користуванні 86,43 м2 за адресою [ADDRESS]. 29 грудня 2003 року [PERSON] подарувала [PERSON] в дар 3/100 частини нежитлової будівлі літ.А-2, А1-2 в майновому комплексі нежитловою площею 57,24 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 14.10.2012 року [PERSON] помер. 03 серпня 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким всі належні йому на праві власності об'єкти нерухомого майна (нежитлові приміщення), розташовані за адресою: [ADDRESS], заповів - [PERSON], та дочці [PERSON] в рівних частках кожному. Таким чином, [PERSON] за життя склав заповіт яким розпорядився усім нежитловим приміщенням за адресою: [ADDRESS], в тому числі й часткою яка належить позивачу згідно з договором про спільну діяльність. За життя [PERSON] позивач не зареєструвала за собою право власності на належну їй частину нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], тому вимушена звернутись до суду. Посилаючись на зазначені обставини, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд встановити факт, що право власності на 272,92 м2 за адресою: [ADDRESS], виникло у [PERSON] 22.01.2006 року, виділити в натурі [PERSON] в приміщенні 1-В актову залу №57 площею 209,3 м.кв., кімнату №58 площею 6,97 м.кв., кімнату №58-1 площею 4,3 м.кв., кімнату №61 площею 8,2 м.кв., кімнату №62 площею 6,87 м.кв., частину кімнати №53 площею 11,15 м.кв., вмивальник №63 площею 4,9 м.кв., туалет №63-1 площею 1,2 м.кв., туалет №63-2 площею 1,2 м.кв., загальною площею 254,09 м.кв.; в загальне користування виділити сходову клітину №52 площею 24,7 м.кв., частину кімнати №53 площею 12,96 м.кв., загальною площею 37, 66 м.кв. за адресою: [ADDRESS], відповідно II варіанту висновку експертизи №24 від 12.12.2014 року, провести переобладнання приміщення 1-В шляхом встановлення перегородки між проектируваними кімнатами площею 11,15 м.кв., площею 12,96 м.кв., площею 31,2 м.кв., закласти дверний отвір між кімнатами №55 та №57.визнати за [PERSON] право власності на 272,92 м за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву, якою просить суд розглянути справу без його участі, посилаючись на обставини, викладені в уточненому позові, просить позов задовольнити в повному обсязі, проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, місце та час судового розгляду справи повідомлена належним чином. Її неявка не перешкоджає розгляду справи, оскільки наявних матеріалів в справі достатньо для розгляду її суті. Представник третьої особи ТОВ «ЗМБТІ» у судове засідання не з'явився, про дату, місце та час судового розгляду справи повідомлений належним чином. Його неявка не перешкоджає розгляду справи. За клопотанням представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши матеріали справи, матеріали інвентаризаційної - реєстраційної справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2005 року [PERSON] виділено в натурі 9/50 частин нежилої будівлі літ. А-2, А1-2, розташованої за адресою: [ADDRESS], що складається із наступних приміщень: № 52 - сходова клітина, пл.. 24, 7 кв.м., № 53 - кімната , пл.. 56, 9 кв. м., № 55 - кімната, пл.. 36, 4 кв. м., № 57 актова зала , пл.. 209, 3 кв. м., № 58 кімната, пл. 6, 97 кв.м., № 61 кімната - пл. 12, 5 кв.м., № 62- кімната , пл.. 6, 87 кв. м., № 63 вмивальник - , пл.. 8, 6 кв.м, загальною площею 362,2 кв.м. та присвоєно цьому об'єкту нерухомості номер 1-В літ. А-2, А1-2. Визнано за [PERSON] право власності на об'єкт нерухомого майна - приміщення № 1-В літ. А-2, А1-2, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Рішення суду зареєстровано в ЗМБТІ , що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8416780 від 22.09.2005 р. Відповідно до договору дарування від 29 грудня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] подарувала [PERSON] в дар 3/100 частини нежитлової будівлі літ.А-2, А1-2 в майновому комплексі нежитловою площею 57,24 м2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], де у власність переходить у приміщенні VII першого поверху кімната №7 площею 36,94 м.кв., кімната №8 площею 20.3 м.кв. В загальному користуванні в приміщенні VII у підвалі - коридор №1 площею 14,58 м.кв., кладова №2 площею 2,3 м.кв., вмивальник №3 площею 3,11 м.кв., туалет №4 площею 5,59 м.кв., 1 поверх - тамбур №5 площею 2,86 м.кв., коридор №6 площею 44,0 м.кв., туалет №22 площею 5,67 м.кв., вмивальник №23 площею 3,10 м.кв. На земельній ділянці площею 2373 м.кв розташовано: адміністративна будівля, матеріал стін: цегла, зазначена на плані літерою А-2. адміністративна будівля, матеріал стін: цегла, зазначена на плані літерою А1-2; гараж, назначений на плані літерою В; замощення, зазначені на плані 1; паркани, зазначені на плані шифрами №1.2. Загальна площа 1948,17 м.кв. Відповідно до договору купівлі-продажу від 11.09.2012 р. , посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] , [PERSON] придбав у [PERSON] 1/50 частину нежитлової будівлі , літ. А-2, А1-2, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 22.01.2006 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про спільну діяльність, згідно з умов якого [PERSON] взяв у [PERSON] 305712,00 доларів США для придбання нежитлового приміщення. Згідно з умовами договору позивачу належить 272,92 м2 та в загальному користуванні 86,43 м2 за адресою : [ADDRESS]. Статтею 1134 ЦК України встановлено, внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди та доходи є спільною часткової власністю учасників, якщо інше не встановлено договором або законом. Позивач позовні вимоги належної їй частини приміщення та визнання права власності на частину приміщення за адресою: [ADDRESS], обґрунтовує із посиланням на норми ст. 321, 331, 392 ЦК України та зазначає, що за життя [PERSON] , позивач не зареєструвала за собою право власності на належну їй частину нежитлового приміщення за адресою: [ADDRESS], тому вимушена звернутись до суду із позовом про визнання права власності . Відповідно до ст. 3 ЦПК України, заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу. Згідно ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Як вбачається з договору про спільну діяльність від 22.01.2006 року, [PERSON] належить 272,92 м.кв. та в загальному користуванні 86,43 м.кв. приміщення за адресою: [ADDRESS]. Згідно з частинами 1-2 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до п.1 ч.2 ст.16 ЦК України, одним з способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно зі ст.204 ЦК України правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом. Відповідно до ч.1 ст.626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, він є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Outcome: approved