Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа: Миргородська міська рада як орган опіки та піклування. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначила, що з відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 25 липня 2009 року по 21 листопада 2013 року, котрий розірваний за рішенням суду. Від шлюбу мають двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які після розлучення проживають з позивачем за позовом та на утримання яких відповідач згідно судового рішення повинен сплачувати аліменти, чого не робить майже два роки. Внаслідок чого станом на 01.01.2018 склалась заборгованість понад 23000 грн. Крім того відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дітей, не бажає і не бачиться з ними, не спілкується з ними навіть по мобільному телефону, не піклується і не цікавиться їх життям, здоров'ям, фізичним та духовним розвитком, навчанням, матеріальним становищем - відповідач абсолютно байдужий до дітей. Тому позивач просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач позовні вимоги підтримала, просила позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Будь-яких інших заяв та клопотань що стосуються предмету позовних вимог не подала. Відповідач в судове засідання не з'явився, причин неявки не повідомив, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлений (а.с.32, 44, 61). Відзиву на позовну заяву, клопотань та зустрічного позову не подав. Представник третьої особи Миргородської міської ради як органу опіки та піклування в судовому засіданні вважала, що позов підлягає до задоволення оскільки з часу перебування справи в суді орган опіки та піклування впевнився, що відповідач по справі [PERSON] як батько неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] не цікавиться життям дітей, з ними не спілкується, їх матеріально не забезпечує Враховуючи згоду позивача суд вважає за можливе проводити розгляд справи у відсутність відповідача на підставі наявних у справі даних та доказів, відповідно до ст.223 ч.4 ЦПК України та ухвалення заочного рішення відповідно до ст.280 ЦПК України. В зв?язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ст.247 ч.2 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши надані матеріали та проаналізувавши письмові докази по справі і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 263 ЦПК України передбачає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідності до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також матеріально утримувати до досягнення нею повноліття. На підставі п.2. ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав згідно ст.165 СК України мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.4. 5). Рішенням Миргородського міськрайонного суду від 21.11.2013 шлюб між батьками неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - позивачем та відповідачем по справі - розірвано (а.с.3). Неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають в сім'ї позивача [PERSON] в квартирі [ADDRESS] та знаходяться на її матеріальному утриманні і вихованні, їм створені належні умови для навчання, фізичного та духовного розвитку. Місцезнаходження батька неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] - відповідача по справі [PERSON] невідоме, причин невконання ним батьківських обов'язків органу опіки та піклування Миргородської міської ради встановити не має можливості, як і не має можливості з'ясувати ставлення відповідача до цього питання, тому орган опіки та піклування Миргородської міської ради не може в даній ситуації надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] (а.с.38). Відповідач не проявляє дітям уваги та батьківської турботи по відношенню до них, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, не цікавиться життям, здоров'ям дітей, виявляючи тим самим свою байдужість до їх долі, участі у вихованні не приймає, що протирічить ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та вимогам ст.ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства». Крім того, відповідно до розрахунку №465 від 16.01.2018 наданому Миргородським міськрайонним відділом державної виконавчої служби заборгованість по аліментах відповідача за позовом [PERSON] на утримання неповнолітніх сина [PERSON] та доньки [PERSON] за 2016 рік становить 8962,58 грн., за 2017 рік становить 14589,00 грн. Всього заборгованість по сплаті аліментів станом на 01.01.2018 становить 23551,58 грн. (а.с.6. 7). Відповідач по справі [PERSON] не бере активної участі у вихованні свого сина [PERSON], учня 1-В класу, не спілкується з класним керівником, не бере участі у батьківських зборах (а.с.65). А також не займається вихованням [PERSON], не цікавиться життям дитини в групі (а.с.66). Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування з боку батьків. З огляду на викладене, повно, всебічно та об'єктивно з'ясувавши всі обставини, суд приходить до висновку, що відповідач свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками та навмисно не виконує їх, що в відповідності до п.п.15,16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", є підставами для позбавлення [PERSON] батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Обставин, які перешкоджали б відповідачеві по справі [PERSON] виконувати свої батьківські обов'язки не встановлено. Беручи до уваги вищенаведене позовна вимога позивача [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 141 ЦПК України із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню 704 гривень 80 копійок судового збору сплаченого позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

Outcome: approved