Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у судові засідання, які призначалися, будучи належним чином сповіщені, не явилися, про причину неявки суд не сповістили, були попереджені, що на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки без поважних причин або неповідомлення суду про причини неявки справа буде розглянута у їх відсутності на підставі даних, що є в матеріалах справи. Представник третьої особи виконавчого комітету Ренійської міської ради, проти задоволення позовних вимог позивачів не заперечував, просив розгляну справу у його відсутності, про що надав відповідну заяву. Позивачі позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили справу розглянути у їх відсутності. У звязку із цими обставинами суд прийняв рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних доказів. Позивачі проти заочного розгляду справи не заперечували. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON], [PERSON] звернулися до суду із вищевказаними вимогами до відповідачів, зазначивши, що вони на підставі свідоцтва про право власності на житло № 97 від 03.03.2000 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстр № 2599 від 16.11.2006 р. є власниками квартир № 157 та № 159 в будинку № 235 по вул. 28 Червня, в м. Рені Одеської області. Вищевказані квартири № 157 та № 159 розташовані на одній сходовій клітці разом із квартирою № 158 в будинку № 235 по вул. 28 Червня, в м. Рені Одеської області, яка на момент подання вищевказаного позову до суду належала відповідачам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 254 від 25.11.1998 р. та свідоцтва про право на спадщину за законом, реєстр 2055 від 17.12.2013 р., які, як стало відомо пізніше, продали вищевказану квартиру № 158 співвідповідачу [PERSON], згідно договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за № 794 від 27.05.2014 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 50 від 25.02.2009 року здійснили роботи з переобладнання частини спільного з позивачами коридору, належних їм квартир № 157, № 158 та № 159, в тамбур для квартири з улаштуванням дверного блоку. Вищевказане рішення Ренійської міської ради було прийнято без погодження позивачів, як співвласників допоміжного приміщення, чим було порушено вимоги ст. 369 ЦК України, згідно якої співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно , якщо інше встановлено домовленістю між ними. Отже, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Так як ніякої згоди з приводу переобладнання частини спільного коридору, між належними сторонам квартир № 157, № 158 та № 159, в тамбур для квартири з улаштуванням дверного блоку, між позивачами та відповідачами досягнуто не було, за заявою позивачів з цього приводу, рішенням Ренійської міської ради № 196 від 26.08.2009 року, рішення Ренійської міської ради № 50 від 25.02.2009 року було скасовано. Враховуючи вищевикладені обставини, дії здійснені відповідачами, що виразились в переобладнанні спільного з позивачами майна (коридору) квартир № 157, № 158 та № 159, в тамбур для квартири з улаштуванням дверного блоку, без погодження позивачів, як співвласників вказаного майна, були протиправними, тобто такими що порушують право володіти та користуватися спільним майном. Таким чином, враховуючи вищезазначене, позивачі звернулися до суду із позовом, яким просили суд зобовязати відповідачів поновити положення, що існувало до порушення, а саме: знести стіну та дверний блок в загальному коридорі квартир № № 157-159 в будинку № 235 по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області. Під час розгляду справи судом, відповідачами було подано до суду адміністративний позов до виконавчого комітету Ренійської міської ради, про визнання протиправними та скасування рішення № 196 від 26.08.2009 року. Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 27.11.2012 року вказаний позов було задоволено. Наполягаючи і далі на незаконному проведенні переобладнання спільного коридору в окрему частину належну відповідачам квартири № 158, позивачі подали адміністративний позов до суду про визнання незаконним рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 50 від 25.02.2009 року. Постановою суду від 11.04.2014 року вказаний позов було задоволено в повному обсязі. Після цього, позивачі звернулися до суду із заявою про поновлення провадження у цивільній справі № 2-289/11 за позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про зобовязання вчинити певні дії, однак після поновлення провадження у цій справі, відповідачі надали до суду заяву із копією договору купівлі-продажу від 07.05.2014 року, згідно якого відповідачі продали квартиру [ADDRESS], загальною площею 41, 3 м? [PERSON], яку, після виявлення цих обставин, було залучено у вказаній справі в якості співвідповідача. Згодом виявлено, що в абзаці 2 п. 1 вищевказаного договору купівлі-продажу квартири № 158, було зазначено, що ця квартира належить продавцям, тобто відповідачам у справі, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області 25.11.1998 року за № 254 та свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого Ренійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 17.12.2013 року. Так, згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області 25.11.1998 року за № 254, загальна площа квартири [ADDRESS], складає 36,20 м?. В свідоцтві про право на спадщину за законом, посвідченого Ренійською районною державною нотаріальною конторою Одеської області 17.12.2013 року, зазначена загальна площа квартири [ADDRESS], складає 41,30 м?. Виходячи із змісту вищевказаних документів, 17.12.2013 року відповідачка [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину квартири [ADDRESS], де загальна площа квартири складає 41,30 м?, таким чином площу квартири № 158 було збільшено за рахунок самочинно реконструйованого тамбуру спільного коридору належних сторонам квартир № № 157, 158 та 159 в будинку № 235 по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, хоча згідно свідоцтва про право власності на житло за № 254, виданого виконавчим комітетом Ренійської міської ради Одеської області 25.11.1998 року, померлому [PERSON] належала ? частина квартири [ADDRESS], загальною площею 36,20 м?. Таким чином, за вказаними обставинами, навесні 2009 року самочинна реконструкція відповідачами коридору, належних сторонам квартир № № 157, 158 та 159 в будинку № 235 по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області, у тамбур, без згоди позивачів, була завершена. Вивчивши матеріали справи, дослідивши всі обставини та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду України», власники квартир багатоквартирних будинків та жилої площі в гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобовязані брати участь у загальних витратах, повязаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (комори, сараї, тощо), передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. У відповідності до п. 1.1. резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України N 4-рп/2004 від 02.03.2004 року, допоміжні приміщення (підвали, сараї, комори, горища, колясочні, тощо), передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення обєднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Таким чином, відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на підставі рішення виконавчого комітету Ренійської міської ради № 50 від 25.02.2009 року, здійснили роботи з переобладнання частини спільного з позивачами коридору, належних їм квартир № 157, № 158 та № 159, в тамбур для квартири з улаштуванням двірного блоку. Вказане рішення Ренійської міської ради було прийнято без погодження позивачів, як співвласників допоміжного приміщення, чим було порушено вимоги ст. 369 ЦК України, згідно якої співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Отже, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до пункту 1.4.4 «Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 №76, який зареєстровано в Мін'юсті України 25.09.05 №927/11207, перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається. Пізніше, вищевказане рішення Ренійської міської ради від 25.02.2009 року, було визнано протиправним та скасовано постановою суду від 11.04.2014 року. У відповідності до п. 8.1. «Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, № 7/5 від 07.02.2002 року, яке діяло на той час, оформлення права власності на нерухоме майно проводилось з видачею свідоцтва про право власності, за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані об'єкти нерухомого майна, за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом об'єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам. Таким чином, виконавчий комітет Ренійської міської ради Одеської області не видав відповідачам свідоцтво про право власності на реконструйовану квартиру [ADDRESS], тому суд вважає, що підстав для видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2013 р., реєстр № 2055, на ? частину квартири [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого 09.09.2011 року, а саме із зазначенням загальної площі в 41,30 м?, у нотаріуса не було, так як спадкодавець не був власником квартири з такими характеристиками. У відповідності до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видано не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Таким чином, вищевказане свідоцтво про право на спадщину, видане [PERSON] є недійсною, в частині розміру загальної площі квартири, з наступних підстав. У відповідності до ч. 1 ст. 4 З У "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, зокрема право власності на нерухоме майно. У відповідності до ч. 2 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо), виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та нині померлий [PERSON], здійснили реконструкцію загального коридору, в тамбур їх окремої квартири № 158 без якого-небудь дозволу на виконання будівельних робіт. Реконструйовану квартиру вони не здали в експлуатацію та не отримали відповідного свідоцтва про право власності і не зареєстрували своє право на цю квартиру. У відповідності до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Враховуючи, що [PERSON] не був власником ? частини квартири загальною площею в 41,30 м?, то право власності на таке майно не входило до складу спадщини і [PERSON] не мала права на спадкування такого майна, таким чином, суд вважає, що є підстави для визнання свідоцтва про право на спадщину від 17.12.2013 р., реєстр № 2055 - недійсним. В п. 10 постанови ВССУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року зазначено, що норма ч. 1 ст. 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК України. У відповідності до ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Таким чином, судом встановлено, що позивачі є співвласниками коридору, який є допоміжним приміщенням багатоквартирного будинку, і який було без їх згоди реконструйовано відповідачами, в частину квартири [ADDRESS], що нині належить [PERSON], чим було позбавлено позивачів права володіння та користування цим коридором. Так як самочинно реконструйоване відповідачами допоміжне приміщення, а саме загальний для користування сторонами коридор, в тамбур належної [PERSON] квартири [ADDRESS], вибуло з володіння позивачів не з їх волі, суд витребує частину спільного з позивачами коридору у теперішнього власника, [PERSON], та зобовязує відповідачів відновити становище, що існувало до порушення, а саме знести стіну та дверний блок в загальному коридорі квартир № № 157, 158 та 159 в будинку № 235 по вул. 28 Червня в м. Рені Одеської області.

Outcome: approved