Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду із позовом, в якому просить зняти арешт з належного [PERSON] на праві власності нерухомого майна, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1890762080000, номер запису про обтяження: 7836463 та стягнути з відповідача судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У серпні 2019 позивач дізналась від нотаріуса, що на зазначену квартиру накладено обтяження у вигляді арешту нерухомого майна у виконавчому провадженні № 31383789 за виконавчим листом № 2-4413, виданим Комінтернівським районним судом м. Харкова, яким на все майно [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] було накладено арешт та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна. Проте, позивач зазначає, що вона [PERSON] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] і наразі мешкає у м. Київ та ніколи не була зареєстрована та не проживала за вказаною вище адресою у м. Харкові. Ні про існування постанови, ні про існування рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 2-4413 позивач не знала, жодного з документів по цим справам не отримувала. Враховуючи наведене, позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2019 відкрито провадження по справі та призначено проводити розгляд в загальному позовному провадженні та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 25.06.2020 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Представник позивача адвокат Єрмоленко О.О. в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлений в установленому порядку, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності представника позивача [PERSON] . Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлені в установленому порядку, будь-яких заяв не надали. Суд вважає можливим провести розгляд справи за відсутності представника Відповідача, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності позивач [PERSON] є власником квартири загальною площею 49,1 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1890762080000. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Києва від 30.07.2010 позов Відкритого акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги газопостачання задоволено. Стягнуто солідарно з [PERSON] , [PERSON] на користь ВАТ по газопостачанню та газифікації «Харківміськгаз» заборгованість за надані послуги газопостачання в сумі 1267,97 грн, а також стягнуто витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. У вказаному рішенні відсутні будь-які ідентифікаційні дані відповідачів (паспортні дані, РНОКПП та інші), крім адреси: [ADDRESS] . Відповідно до копії паспорта позивача адреса реєстрації зазначена: [ADDRESS] , як зазначила позивач на сьогоднішній день вона проживає у м. Київ. Також позивач зазначила, що жодного відношення до адреси: [ADDRESS] та наявності боргу з газопостачання за нею не має. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] , не є боржником у виконавчому провадженні № 31383789, а тому накладення арешту на її майно та оголошення заборони на його відчуження для забезпечення виконання рішення суду, є помилковим. Позивач звернулась з письмовою заявою про зняття арешту до відповідача, проте у відповідь отримала письмову відмову, а саме лист № 44172 від 01.10.2019, мотивовану тим, що скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП № 31383789 від 25.11.2014 не вбачається можливим, оскільки відповідно до ч. 2 Розділу ХІ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених Наказом Міністерства юстиції України № 1829/5 від 07.06.2017 строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Як вбачається з постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження за виконавчим провадженням № 31383789, виданої 25.11.2014 Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (нині - Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області), номер запису про обтяження: 7836463. Згідно постанови, державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Н.І. Удовенко у виконавчому провадженні № 31383789 за виконавчим листом № 2-4413, виданим 10.08.2010 Комінтернівським районним судом м. Харкова, на все майно [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] , було накладено арешт та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, стягувачем за виконавчим провадженням № 31383789 є ВАТ «Харківміськгаз». Згідно з частиною першою статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, виконавче провадження підлягає закінченню у разі: 1) визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду; 2) визнання судом мирової угоди між стягувачем і боржником у процесі виконання; 3) смерті або оголошення померлим стягувача чи боржника, визнання безвісно відсутнім боржника або стягувача, ліквідації юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання їх обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва; 3-1) прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 4) скасування рішення суду або іншого органу (посадової особи), на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; 5) письмової відмови стягувача від одержання предметів, вилучених у боржника під час виконання рішення про передачу їх стягувачу, або знищення речі, що має бути передана стягувачу в натурі; 6) закінчення строку, передбаченого законом для відповідного виду стягнення; 7) визнання боржника банкрутом; 8) фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом; 9) повернення виконавчого документа без виконання на вимогу суду або іншого органу (посадової особи), який видав виконавчий документ; 10) направлення виконавчого документа за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби; 11) повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо рішення фактично виконано під час виконання рішення Європейського суду з прав людини; 13) непред`явлення виконавчого документа за відновленим виконавчим провадженням у строки, визначені статтею 51 цього Закону; 14) списання згідно із Законом України "Про деякі питання заборгованості за спожитий природний газ та електричну енергію" заборгованості, встановленої рішенням суду, яке підлягало виконанню на підставі виконавчого документа. Відповідно до частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Як зазначив представник Позивача, Позивач не отримував жодного документу по вищевказаній справі та виконавчому провадженню. Згідно пункту 3.19., абзаців 1 та 4 пункту 3.20. Інструкції з діловодства в органах державної виконавчої служби, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 470/7 від 05 липня 1999 року, строк зберігання переданих до архіву завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. Знищення виконавчих проваджень, які передано до архіву, здійснюється комісією один раз у півріччя, про що складається акт у двох примірниках за встановленою формою (додаток 17). Знищення виконавчих проваджень, переданих до архіву, здійснюється паперорізальними машинами або шляхом спалення, про що зазначається в акті. Відповідно до частини 4 статті 59 та частини 5 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. За змістом частини 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частин 1, 2 статті 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Крім того, відповідно до статті 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. За змістом статей 58, 59 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно з абзацом першим частини 1, частин 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до статей 1-3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд вважає, що Позивачем надано достатньо належних допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог. Таким чином, враховуючи ту обставину, що позивачу на праві власності належить нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1890762080000, проте позивач не є боржником за виконавчим провадженням № 31383789, тому накладення арешту на її майно за постановою від 25.11.2014 є безпідставним в підлягає скасуванню. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved