Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-24 00:00:00

Заступник керівника Вінницької місцевої прокуратури звернувся до суду з позовною заявою, яка подана в інтересах держави в особі Вінницької міської ради до [PERSON], [PERSON], третя особа без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину в сумі 11336,92 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від 24.10.2016 року у кримінальному провадженні №127/11392/16-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 104 КК України, у виді звільнення обвинуваченого [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Зазначеним вироком суду встановлено, що 13 листопада 2015 року, приблизно, о 14.35 год. у дворі будинку [ADDRESS] між обвинуваченим [PERSON] та [PERSON] на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт в ході якого обвинувачений [PERSON], маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар ногою в область лівого стегна [PERSON], внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді травми лівої ноги, від чого впав сідницею на землю. В подальшому, обвинувачений [PERSON] наніс ще один удар ногою по спині потерпілого [PERSON] Відповідно до висновку експерта №356 від 10 березня - 24 березня 2016 року [PERSON] отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки у верхній третині (черезвертлюговий) зі зміщенням уламків та відривом малого вертлюга. Вказане тілесне ушкодження не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалось загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинило тривалий (більше 21 дня) розлад здоров'я. В подальшому [PERSON] звернувся за медичною допомогою до міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги і перебував на лікуванні в травматологічному відділенні з 13.11.2015 року по 26.11.2015 року, та з 27.11.2015 року по 22.12.2015 року. Згідно з довідкою №01'26/237 від 02.03.2017 року виданої міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, вартість одного ліжко-дня за вищевказаний період у відділенні складала 249,16 грн. Фактично в травматологічному відділенні потерпілий [PERSON] провів 38 ліжко-днів. Таким чином, вартість перебування потерпілого в травматологічному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги склала 9468,08 грн. Крім того, як вбачається з довідки №01'26/237 від 02.03.2017 року виданої міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги [PERSON] перебував на лікуванні у відділенні внестезіології з ліжками для інтенсивної терапії №1 з 26.11.2015р. по 27.11.2015р. Середня вартість одного ліжко - дня складала 1868,84 гпн. Фактично в даному відділенні потерпілий провів 1 ліжко - день. Таким чином, вартість перебування потерпілого у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії №1 склала 1868,84 грн. Відповідач не відшкодував завдані його діями збитки, що є порушенням державних інтересів та підставою звернення прокурора до суду з даним позовом. Представник Вінницької місцевої прокуратури в судове засідання призначене на 25.05.2017р. не з'явився, однак 25.05.2017р. прокурором Лащуком В.М. було подано до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Вінницької місцевої прокуратури, у якій останній також зазначив про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник позивача в судове засідання також не з'явився, однак 25.05.2017 року [PERSON], яка діє на підставі довіреності подала до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника Вінницької міської ради, у якій також зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник третьої особи - міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, про що свідчить розписка наявна в матеріалах справи. (а.с. 43) Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання призначене на 27.04.2017р. не з'явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином. Конверти з повістками повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового зв'язку "за закінченням терміну зберігання", що розцінюється судом як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. (а.с. 33-34, 35-36) В судове засідання призначене на 25.05.2017р. відповідачі також не з'явилися з невідомих суду причин, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені завчасно та належним чином, що підтверджують рекомендовані повідомлення, які повернулися на адресу суду та на яких містяться підписи [PERSON] та [PERSON] про вручення судових повісток останнім 05.05.2017р. (а.с. 49,50) Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з частиною другою статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що вироком Вінницького міського суду Вінницької області від від 24.10.2016 року у кримінальному провадженні №127/11392/16-к [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, та призначено покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі, із застосуванням ст. 75, 104 КК України, у виді звільнення обвинуваченого [PERSON] від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом років іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов'язки. Зокрема при розгляді справи судом встановлено, що 13 листопада 2015 року, приблизно, о 14.35 год. у дворі будинку [ADDRESS] між обвинуваченим [PERSON] та [PERSON] на ґрунті особистих неприязних відносин виник конфлікт в ході якого обвинувачений [PERSON], маючи умисел на умисне спричинення тілесних ушкоджень, наніс один удар ногою в область лівого стегна [PERSON], внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження у вигляді травми лівої ноги, від чого впав сідницею на землю. В подальшому, обвинувачений [PERSON] наніс ще один удар ногою по спині потерпілого [PERSON] Відповідно до висновку експерта №356 від 10 березня - 24 березня 2016 року [PERSON] отримав тілесне ушкодження у вигляді закритого уламкового перелому лівої стегнової кістки у верхній третині (черезвертлюговий) зі зміщенням уламків та відривом малого вертлюга. Вказане тілесне ушкодження не являлось небезпечним для життя в момент спричинення і не супроводжувалось загрозливими для життя явищами, за ступенем тяжкості належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером спричинило тривалий (більше 21 дня) розлад здоров'я. (а.с. 6-8) В подальшому [PERSON] звернувся за медичною допомогою до міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги і перебував на лікуванні в травматологічному відділенні з 13.11.2015 року по 26.11.2015 року, та з 27.11.2015 року по 22.12.2015 року. Згідно з довідкою №01'26/237 від 02.03.2017 року виданою міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, вартість одного ліжко-дня за вищевказаний період у відділенні складала 249,16 грн. Фактично в травматологічному відділенні потерпілий [PERSON] провів 38 ліжко-днів. Таким чином, вартість перебування потерпілого в травматологічному відділенні Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги склала 9468,08 грн. (а.с. 5) Крім того, як вбачається з довідки №01'26/237 від 02.03.2017 року виданої міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги [PERSON] перебував на лікуванні у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії №1 з 26.11.2015р. по 27.11.2015р. Середня вартість одного ліжко - дня складала 1868,84 гпн. Фактично в даному відділенні потерпілий провів 1 ліжко - день. Таким чином, вартість перебування потерпілого у відділенні анестезіології з ліжками для інтенсивної терапії №1 склала 1868,84 грн. (а.с. 5) Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з частиною першою, частиною третьою статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як вбачається з вимог статті 1179 ЦК України, неповнолітня особа (у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. У разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 03 жовтня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. З характеристики №619 від 09.12.2016р. вбачається, що [PERSON], [INFO] являється учнем 9-Б класу Загальноосвітньої школи I-III ступенів №26 м. Вінниці. Враховуючи те, що на момент пред'явлення позову та на даний час [PERSON] виповнилося 15 років, а також те, що він навчається у 9-му класі загальноосвітньої школи I-III ступенів №26 м. Вінниці, останній не має можливості самостійно відшкодувати завдану ним шкоду, а тому її зобовязані відшкодувати його батьки - [PERSON] та [PERSON] Обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, визначене Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №545 від 16.07.1993 року, із змінами від 19.09.2012 року (надалі - Порядок). Згідно з пунктами 2, 3 Порядку сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров`я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі, та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної карти стаціонарного хворого (форма 003/у) або інших документів, які підтверджують дату госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. У разі, коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. Крім того, пунктом 4 Порядку передбачено, що стягнуті в установленому порядку кошти, залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Згідно з інформацією, розміщеною у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги - це комунальний заклад, який є власністю територіальної громади міста Вінниці, управління яким здійснює Вінницька міська рада. Засновником міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги є Вінницька міська рада. Оскільки фінансування міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги здійснюється за рахунок коштів міського бюджету, відсутність відшкодування коштів, витрачених міською клінічною лікарнею швидкої медичної допомоги, є порушенням прав територіальної громади міста Вінниці, що в свою чергу завдає суттєвої шкоди інтересам держави. Відповідно до статті 142 Конституції України матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти. У зв'язку з цим, відповідач своїми діями порушує матеріальні інтереси територіальних громад Вінницької області. Пунктом 6 вищезазначеного Порядку також передбачено, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікуванні. Згідно з частиною четвертою статті 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Аналізуючи досліджені докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що між діями [PERSON] та перебуванням потерпілого [PERSON] на лікуванні існує причинний зв'язок. Враховуючи вищевикладене, відповідачі зобов`язані відшкодувати витрати закладу охорони здоров`я на лікування потерпілого, яке було надано останньому внаслідок завдання тілесних ушкоджень в результаті протиправних дій [PERSON] Згідно з частиною третьою статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в дохід держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved