Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області надійшла заява [PERSON], заінтересовані особи Коржівська сільська рада Баришівського району Київської області, Баришівська районна державна адміністрація про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заява обґрунтована тим, що 20.02.2002 року заявниця [PERSON] отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220282800:07:033:0097 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,68 га, розташовану на території Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області. Звернувшись за укладенням договору оренди земельної ділянки, зясувалось, що у вказаному державному акті допущена помилка, а саме невірно зазначено по-батькові власника «Мілентіївна» замість вірного «Мелентіївна». Замінити вказаний документ у позасудовому порядку заявник змоги не має, так як з 01.01.2013 року державні акти на земельні ділянки не видаються, а внесення виправлень до них не допускається. Відтак, просить суд встановити факт, що вказаний державний акт серії Р1 № 219956, виданий 20.02.2002 року на імя [PERSON] на земельну ділянку з кадастровим номером 3220282800:07:033:0097 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,68 га, розташовану на території Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області, належить [PERSON]. Заявниця в\~судовому засіданні\~подану заяву підтримала у повному обсязі з підстав, в ній наведених, просила задовольнити. Заінтересовані особи в судове засідання не зявились, належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, 05.02.2019 та 11.02.2019 року через канцелярію суду направили заяви, в яких розгляд вказаної справи просили проводити без участі їхніх представників (а.с.16,19). Враховуючи положення ч. 3 ст. 211, ч. 3 ст. 294 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд вказаної справи за відсутності заінтересованих осіб. Суд, заслухавши пояснення заявниці, дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, на основі повно та всебічно з'ясованих обставин\~ встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи, державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 219956, виданий 20.02.2002 року Коржівською сільською Радою народних депутатів та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю № 956, що посвідчує право власності на земельну ділянку з кадастровим номером 3220282800:07:033:0097 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,68 га, розташовану на території Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області, видано на імя [PERSON] (а.с.10). Згідно з довідкою виконавчого комітету Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області від 12.11.2018 року № 623, за громадянкою [PERSON] рахується земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва № 97 площею 2,65 га (згідно державного акту площа земельної ділянки № 97 становить 2,68 га), яка розташована в адміністративних межах Коржівської сільської ради (а.с.11). Разом з тим, згідно наданих суду копій, паспорт серії СК №\~767451 видано Березанським МВ ГУ МВС України в Київській області 28.01.1998 року на імя [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). В картці фізичної особи-платника податків від 05.11.2002 року прізвище, імя та по-батькові платника податків зазначено як «Кудина Світлана Мелентіївна» (а.с.8). Частина 1\~статті 15 ЦК України\~закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право\~\~в порядку, встановленому цим Кодексом,\~\~звернутися\~\~до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як визначено ч. 1\~ст. 293 ЦПК України\~окреме провадження\~-\~це вид\~непозовного цивільного\~судочинства,\~в порядку\~якого розглядаються\~цивільні справи\~про підтвердження\~наявності або\~відсутності юридичних\~фактів,\~що мають\~значення для\~охорони прав,\~свобод та\~інтересів особи\~або створення\~умов здійснення\~нею особистих\~немайнових чи\~майнових прав\~або підтвердження\~наявності чи\~відсутності неоспорюваних\~прав. Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд в порядку окремого провадження розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема, належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті (п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України). У відповідності до роз'яснень, що містяться в пункті 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5, в\~судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як визначено п. 12\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали\~суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. У відповідності\~до положень\~ч.\~1\~ст.\~28\~ЦК України,\~фізична особа\~набуває прав\~та обов'язків\~і здійснює\~їх під\~своїм ім'ям. Ім'я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Частиною 1\~статті 316 ЦК України\~визначено, що право власності\~\~- це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України\~лише власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Як визначено ч. 1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.\~ При цьому, за ч. 1\~ст. 182 ЦК України\~право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ч. 2\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону (в тому числі право власності п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону), виникають з моменту такої реєстрації. Разом з тим, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав (ч. 3\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Як встановлено ч. 4 ст. 3 вказаного Закону, будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених\~статтею 28\~цього Закону. Згідно приписів ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції від 01.01.2002 року, чинній на момент видачі державного акту заявниці, єдиним документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку, визнавався державний акт. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний акт на право приватної власності на землю є одним із документів, на підставі якого проводиться державна реєстрація прав. Вимоги щодо складання та оформлення державних актів на момент видачі 20.02.2002 року державного акту заявниці встановлювались Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року в редакції від 11.09.2001 року (далі Інструкція). Так, пунктом 3.1 вказаної Інструкції передбачалось, що державні акти на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю або на право постійного користування землею видаються міськими, селищними, сільськими радами. При цьому, вимогами п. 2.9 вказаної Інструкції в усіх редакціях встановлювалось, що при заповненні державних актів усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Вказана Інструкція втратила чинність 23.08.2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 03.07.2013 року № 404 «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких наказів». Водночас, Законом України\~від 07.07.2011\~року №\~3613-VI статтю 126\~ЗК\~України викладено в новій редакції, яка набрала чинності 01.01.2013 року та встановила, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відтак, з 01.01.2013 року право власності на земельну ділянку при її формуванні, посвідчується на загальних засадах посвідчення права власності на об'єкти нерухомого майна, тобто свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, а видача державних актів як правовстановлюючих документів припинила своє існування як інститут права. Згідно\~ч. 1 ст. 5 ЦПК України,\~здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень\~ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Таким чином, на момент звернення заявниці до суду чинне законодавство не передбачає видачі/заміни державних актів на право\~приватної власності\~на землю\~як правовстановлюючих\~документів,\~а внесення\~виправлень до\~них законодавчо\~заборонялось протягом\~всього часу,\~що минув\~з моменту\~видачі заявниці\~документу,\~відтак,\~внести зміни\~до державного\~акту заявниці\~у позасудовому\~порядку є\~неможливим. За таких\~обставин,\~державний акт\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії Р1\~№ 219956,\~виданий 20.02.2002\~року Коржівською сільською Радою народних депутатів, є належним правовстановлюючим документом, що посвідчує право власності заявниці на земельну ділянку з кадастровим номером 3220282800:07:033:0097 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,68 га, розташовану на території Коржівської сільської ради Баришівського району Київської області, є підставою для проведення державної реєстрації права власності на обєкт нерухомого майна в органах державної реєстрації прав, тому від встановлення факту належності його як правовстановлюючого документу заявниці залежить можливість реалізації останньою права розпорядження належним їй нерухомим майном, гарантоване ст. 41 Конституції України, відтак, встановлення даного юридичного факту має правове значення для заявниці. Аналізуючи в сукупності наявні в матеріалах справи документи, які підтверджують особу заявниці [PERSON], судом встановлено, що невідповідність в зазначенні її по-батькові в державному акті\~на право\~приватної власності\~на землю\~серії Р1\~№ 219956 як «Мілентіївна» замість вірного «Мелентіївна» виникла у зв'язку з допущенням орфографічної помилки при оформленні правовстановлюючого документу, усунення якої є неможливим у позасудовому порядку. Враховуючи вказане, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що факт належності правовстановлюючого документу заявнику знайшов своє підтвердження у судовому засіданні, відтак, заява є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 7\~ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення у справах окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи викладене,

Outcome: approved