Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-11 00:00:00

[PERSON], інтереси якого представляє адвокат [PERSON], звернувся в суд із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла його баба - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку в [ADDRESS]. Заповітом від 16.07.2007 року [PERSON] все своє майно заповіла онуку [PERSON], [INFO] Останній прийняв спадщину після смерті бабусі, оскільки на час її смерті був малолітнім за віком, прийняв спадщину, так як проживав разом зі спадкодавцем в житловому будинку, який входить до складу спадщини. Спадкодавець не була одруженою, однак мала двох дітей, які померли. [PERSON], мати неповнолітнього спадкодавця, як його законний представник, звернулася до Виноградівської ДНК для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на даний житловий будинок, але їй було відмовлено, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві. Позивач просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок в [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач [PERSON] та його законний представник [PERSON] подали до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги заяви підтримують повністю та просять суд такі задоволити, не заперечують проти розглянути справи без участі відповідачів. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, не заперечують відносно заявлених позовних вимог позивача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] померла баба позивача [PERSON] - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в [ADDRESS], на який відсутні належним чином зареєстровані правовстановлюючі документи. Заповітом, посвідченим 16.07.2007 року секретарем виконавчого комітету Олешницької сільської ради Попович С.М., [PERSON], ідентифікаційний номер [NUMBER], яка народилась в [INFO] в с. Олешник Виноградівського району та проживає в [ADDRESS], все своє майно, яке належатиме їй на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом матиме право, заповіла своєму онуку [PERSON], [INFO]. Станом на 03.03.2014 року заповіт не змінений і не скасований, згідно витягу № 23118556 від 12.03.2010 року він зареєстрований в Спадковому реєстрі за №49009055. Таким чином, спадкування проводилось в порядку спадкування за заповітом і позивач є спадкоємцем за заповітом. Позивач [PERSON] прийняв спадщину по даному заповіту після смерті своєї баби [PERSON] в порядку, передбаченому ч.4 ст.1268 Цивільного кодексу України, так як на час відкриття спадщини - [INFO], був малолітнім за віком - спадкодавцю було тільки дванадцять років, на даний час він вже неповнолітній - йому сімнадцять років. Також він прийняв спадщину і в розумінні ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України, так як на час відкриття спадщини постійно проживав разом зі спадкодавцем в житловому будинку, який входить до складу спадщини, що підтверджується доданими до позовної заяви довідками Олешницької сільської ради Виноградівського району. Спадкодавець [PERSON], яка померла [INFO], не була одруженою, однак мала двох дітей. Так, вона була матір'ю батька позивача - [PERSON], який помер ще значно раніше її самої - [INFO] у віці [INFO]. Інший син спадкодавця - [PERSON] помер [INFO] у віці [INFO], він був розлучений, дітей не мав. Згідно довідки Олешницької сільської ради Виноградівського району № 02-10/2062 від 07.09.2017 року [PERSON], який помер [INFO], на час смерті був зареєстрований та проживав в [ADDRESS]. Згідно довідки Олешницької сільської ради Виноградівського району № 02-10/2060 від 07.09.2017 року разом з [PERSON], який помер [INFO] проживали та були зареєстровані: [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] - син, [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON], [INFO] - дочка, [PERSON], [INFO] - брат, [PERSON], [INFO] - мати. Згідно довідки Олешницької сільської ради Виноградівського району № 02-10/2059 від 07.09.2017 року [PERSON], яка померла [INFO], на час смерті була зареєстрована та проживала в [ADDRESS]. Згідно довідки Олешницької сільської ради Виноградівського району № 02-10/2061 від 07.09.2017 року разом з [PERSON], яка померла [INFO], проживали та були зареєстровані: [PERSON], [INFO] - невістка, [PERSON], [INFO] - онук, [PERSON], [INFO] - онук, [PERSON], [INFO] - онучка, [PERSON], [INFO] - онучка, [PERSON], [INFO] - онучка, [PERSON], [INFO] - син. Згідно довідки Олешницької сільської ради Виноградівського району № 02-10/2058 від 07.09.2017 року дворогосподарство в [ADDRESS], відповідно до записів погосподарської книги № 10 особовий рахунок [NUMBER], рахується за [PERSON], яка померла [INFO]. За дворогосподарством закріплено адресний номер [ADDRESS]. Рішенням виконавчого комітету Олешницької сільської ради № 36 від 18.07.2007 року за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований в [ADDRESS] та рекомендовано їй замовити виготовлення інвентарної справи на даний житловий будинок, а Виноградівському бюро технічної інвентаризації рекомендовано видати свідоцтво про право власності та провести необхідну інвентаризацію, однак за життя баба позивача [PERSON] так і не оформила на свій житловий будинок правовстановлюючий документ у відповідності до чинного законодавства України. З даними документами [PERSON] - мати неповнолітнього спадкодавця, як його законний представник, звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на даний житловий будинок, але листом № 396/01-17 від 18.07.2017 року їй було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на даний житловий будинок, що залишився після померлої [PERSON], яка померла [INFO] - немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ щодо належності спадкового майна спадкодавцеві, який повинен бути зареєстрованим в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що передбачено п.4.15 та п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та в разі відсутності вказаних документів рекомендовано звернутись до суду. Згідно довідки КП «Виноградівського РБТІ» № 609 від 01.09.2017 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] будівництвом завершений та на підставі довідки виконкому Олешницької сільської ради від 03.08.2017 року № 02-10/1864 рахується за [PERSON]. Згідно архівних даних КП «Виноградівське РБТІ» станом на 01.01.2013 року правовстановлюючих документів на житловий будинок не оформлено. Вартість будинку станом на серпень 2017 року становить 104 961 грн., згідно даних технічного паспорта він побудований в 1975 році. Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ч.3 ст.1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.4 ст.1268 Цивільного кодексу України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого гуду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 га статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 01.07.2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності На будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РCP 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року №56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті спадкодавця [PERSON] має законне право на визнання права власності на спірний житловий будинок в порядку спадкування за заповітом після смерті бабусі.

Outcome: approved