Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Пушкінської сільської ради, третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] року померла її матір - [PERSON], після смерті якої залишилося спадкове майно, а саме - земельні ділянки площею 1,17 га та 0,20 га, які належали спадкодавцю згідно державного акту на право приватної власності на землю. На випадок смерті мати позивачки залишила заповіт, яким все своє майно заповіла позивачці. За прийняттям спадщини позивачка звернулася до нотаріуса, однак останнім їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку, оригінал державного акту втрачено, виготовлення його дублікату є неможливим. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на спірні земельні ділянки. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивачки подав до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги заяви підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Представником відповідача подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають повністю, оскільки обставини позову відповідають дійсності. Представник третьої особи, повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не з'явився, заяв та клопотань не подавав. Розгляд справи проведено без його участі на підставі поданих доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. [INFO] р. в м.Виноградів Закарпатської області померла матір позивачки - [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2010 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складалася із земельних ділянок площею 1,17 га та 0,20 га з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Перехрестівської сільської ради, які належали спадкодавцю на підставі державного акту серії [NUMBER] виданого 08.12.2000 року, зареєстрованого в книзі записів державних актів на право власності на землю за №4251. Згідно заповіту, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Перехрестівської сільської ради 22.10.2002 року за реєстровим №279, [PERSON] все своє майно заповіла дочці [PERSON] Рішенням Виноградівського районного суду від 31.07.2018 року у справі №299/1259/18-ц за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок в [ADDRESS] та земельну частку (пай) серії [NUMBER] Спадкоємцями до майна померлого є позивачка, яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері до Виноградівської районної державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців на спадкове майно немає. Позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. З листа Виноградівської РДА №03-10/2628 від 16.11.2018 року слідує, що РДА не здійснює виготовлення дублікатів державних актів на право власності на земельну ділянку. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Виходячи з вимог ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1234 ЦК України передбачено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті спадкодавця [PERSON] має законне право на визнання права власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті матері.

Outcome: approved