Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-21 00:00:00

В серпні 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 78-15 від 07.08.2007 року у розмірі 100532,36 та витрати по сплаті судового збору. В обґрунтування вимог позиву зазначає, що 07.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 78-15 , за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 18035,45 доларів США у тимчасове користування до 07.08.2013 року на умовах забезпеченості, строковості, платності (13 % річних). Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту та інших платежів не виконує, в звязку з чим виникла заборгованість за кредитом у вищевказаному розмірі, що порушує права позивача, а тому останній просить суд задовольнити позовні вимоги повністю та стягнути вказану суму заборгованості та судові витрати понесені позивачем при подачі позову до суду. 26.09.2017 року судом було відкрито провадження та призначено справу до судового розгляду. В подальшому, ухвалою суду від 26.09.2017 року в звязку з тим, що ПАТ «ВіЕйБі Банк» визнано неплатоспроможним, було відстрочено\~ позивачу сплату судового збору в розмірі 1600,00 гривень при пред'явленні до суду даного позову ( а.с.52-53). Разом з тим, 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального\~кодексу\~України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу XIII ПЕРЕХІДНІ ПОЛОЖЕННЯ\~ЦПК\~України (в редакції від 03.10.2017), справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно положень п. 2 ч. 2 ст.\~19\~ЦПК\~України (в редакції від 03.10.2017), цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З метою недопущення порушень прав сторін та оскільки від сторін не надходило клопотань про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, виходячи зі змісту позовних вимог, характеру спірних правовідносин, ухвалою суду від 23.04.2018 року було призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними в справі матеріалами (а.с.70). Сторони не подавали клопотання про розгляд справи у загальному позовному провадженні чи про призначення судового засідання у спрощеному провадженні з викликом сторін. Відповідач у встановлений судом строк не скористався своїм правом та не подав відзиву на позов, у зв'язку з чим суд вирішив розглянути справу на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача подав до суду клопотання, в якому просить проводити розгляд справи у його відсутності, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечив. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи неодноразово повідомлений судом через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, а тому в силу вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України вважається повідомленим належним чином. На підставі статті 280 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого вирішення справи. Зважаючи на вищевикладене, суд ухвалив розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження, ухваливши заочне рішення на підставі наявних матеріалів справи. Крім того, враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не зявились, відповідно до\~ вимог ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши докази, які містяться в матеріалах справи, суд на основі повно і всебічно з'ясованих обставин дійшов наступних висновків. В силу вимог ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. \~Відповідно до ч.1\~ст.13 ЦПК України суд\~розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено,\~що у зв'язку із змінами у діючому законодавстві, Відкрите акціонерне товариство Всеукраїнський [PERSON]» було перейменовано на Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський [PERSON]» (скорочена назва ПАТ «ВіЕйБі Банк»). 18.05.2010 р. у Єдиному державному реєстрі юридичних та фізичних осіб-підприємців зареєстровано зміни найменування юридичної особи. ПАТ «ВіЕйБі Банк» є повним правонаступником Відкритого акціонерного товариства «Всеукраїнський [PERSON]». На підставі постанови Правління Національного банку України від 19.03.2015 року №188 «Про відкликанні банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ВСЕУКРАЇНСЬКИЙ [PERSON]», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 20.03.2015 року № 63 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ВіЕйБі Банк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким з 20.03.2015 року розпочато процедуру ліквідації та призначено\~\~уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк». Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» призначено [PERSON] строком на 1 рік з 20.03.2015 року по 19.03.2016 року включно. Рішенням № 213 від 22.02.2016 року виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб повноваження на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків [PERSON] продовжено на два роки строком до 19.03.2018 року. Пунктом 1 частини третьої\~статті 47 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~(що діяла станом на початок процедури ліквідації) передбачено, що уповноважена особа Фонду діє без довіреності від імені банку, що ліквідується, має право підпису будь-яких договорів (правочинів), інших документів від імені банку. Згідно із пунктом 5 частини першої\~статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~ (що діяла станом на початок процедури ліквідації) передбачено, що уповноважена особа Фонду у встановленому законодавством порядку вживає заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб. У відповідності до пункту 9 частини першої статті\~48\~ та пункту 5 частини другої статті\~37 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»\~(що діяла станом на початок процедури ліквідації) уповноважена особа Фонду має право заявляти від імені банку позови майнового та немайнового характеру до суду. Таким чином, з системного аналізу вищевказаних норм, суд вважає правомірним звернення Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБі Банк» [PERSON] з даним позовом до суду. Згідно з ч. 1 ст.\~1054\~ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. З матеріалів справи вбачаться, що 07.08.2007 року між Відкритим акціонерним товариством Всеукраїнський [PERSON]» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 78-15 , за умовами якого відповідачу було надано кредит в розмірі 18035,45 доларів США у тимчасове користування до 07.08.2013 року на умовах забезпеченості, строковості, платності (13 % річних)( а.с.8-16). Згідно із пунктом 2.5.1 договору Відповідач зобовязався щомісячно до дати, встановленої Графіком поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумі не меншій суми чергового погашення відповідної частини кредиту, процентів та інших виплат, встановлених у Графіку. Згідно пунктів 3.2.4. та 5.2. Кредитного договору, у випадку невиконання чи неналежного виконання відповідачем своїх зобов'язань за Кредитним договором Позивач має право вимагати від Відповідача дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним. У відповідності до п. 4.5. Кредитного договору за неналежне виконання грошових зобов'язань, Відповідач сплачує Позивачеві штраф у розмірі 20 (двадцять) відсотків від суми неповерненого кредиту та/або несплачених відсотків. Судом встановлено, що [PERSON] свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу суму кредиту. \~ \~ \~ \~В свою чергу відповідач взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, в звязку з чим, заочним рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2015 року з [PERSON] \~на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк"» було стягнуто\~ заборгованість за кредитним\~ договором № 78-15\~ від 07 серпня 2007 року\~ в сумі 647 503,88 гривень ( шістсот сорок сім тисяч п"ятсот три гривні 88 копійок) (а.с.24-26). Зі змісту заяви позивача (а.с.36) вбачається, що виконавчий лист, виданий на підставі вищевказаного рішення суду на виконанні у ДВС не перебуває, борг відповідачем не сплачений та в примусовому порядку не стягнутий. В силу вимог пункту17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК. Разом з тим, згідно розрахунку станом на 27.03.2017 року вбачається, що загальна сума заборгованість за кредитним договором № 78-15\~\~від 07\~серпня 2007\~року\~становить 878674,66 грн., з яких кредит )14315,80 доларів США; відсотки 17716,72 доларів США, комісія за РО -0,00 грн., неустойка за останній рік 9,806,68 грн.( а.с.6-7). При цьому, позивачем порушено питання стягнення з відповідача 100532,36 грн., що становить різницю нестягнутої суми заборгованості, згідно розрахунку, що міститься в позовній заяві (а.с.2). Суд бере до уваги та покладає в основу мотивування рішення розрахунок заборгованості, наданий позивачем і вважає такий вірним, у зв'язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість у розмірі 100532 грн. 36 коп. В укладеному кредитному договорі визначені чіткі умови виконання сторонами взятих на себе зобовязань. Банківською установою зобовязання за договором виконані в повному обсязі. Однак, [PERSON] взяті на себе зобовязання не виконав.\~ Інших даних, що спростовували б невиконання відповідачем умов кредитного договору, суду не надано. Статтею 509 Цивільного кодексу України\~передбачено, що зобов'язання виникають з договорів та інших правочинів. Відповідно до вимог\~статті 525 Цивільного кодексу України,\~одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно\~статті 526 Цивільного кодексу України,\~зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог\~Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства. Згідно із\~статтею 530 Цивільного кодексу України,\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно\~ст. 611 ЦК України\~у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки (штрафу, пені). Відповідно до вимог\~ст. 625 Цивільного кодексу України,\~боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Статтею 1050 ЦК України\~передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до\~статей 549 - 552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до\~статті 1048 цього Кодексу. Враховуючи викладене, аналізуючи зібрані докази, суд приходить до висновку, що відповідач належним чином не виконав умов кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, на стягнення якої позивач має право, а тому позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Вирішуючи питання стягнення судових витрат суд враховує наступне. Відповідно до розяснень, що містяться в пункті 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» - у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Враховуючи наведені\~вище положення\~та беручи\~до уваги,\~що позов\~ухвалено на\~користь позивача,\~який до ухвалення рішення у справі відстрочений судом судовий збір не сплатив, суд вважає за необхідне стягнути із відповідача на дохід Держави судовий збір в сумі 1600 грн.

Outcome: approved