Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

В жовтні 2017 року [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом, в якому просила розірвати шлюб між нею та [PERSON], посилаючись на те, що спільне життя у неї з відповідачем не склалось, між ними виникла стійка психологічна несумісність, що призвела до частих сварок, які повністю руйнують їх відносини, фактичні шлюбні відносини вони не підтримують тривалий час, проживають окремо, у них різні погляди на шлюб та сім»ю. В даний час сім»я сторін розпалась остаточно, спільних інтересів не мають. Спору щодо місця проживання дітей та їх утримання на даний час немає. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року було відкрито провадження та її було призначено до розгляду за участю сторін. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 22 лютого 2018 року по справі було призначено підготовче судове засідання за участю сторін. В судове засідання Позивач не з"явилась, але надала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з"явився, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав. Відповідно до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши зібрані в справі письмові докази, вважає за можливе винести рішення у підготовчому судовому засіданні у зв»язку з існуванням визначених ч.3 ст.200 ЦПК України умов та позовні вимоги задовольнити з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 05 серпня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції в м. Києві, актовий запис №1002 від 05.08.2014 року (а.с. 5). Від шлюбу у сторін народились донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Відповідно до ст.ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб грунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Доказів примирення стороною відповідача надано не було. Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами існує формально, вони проживають окремо тривалий час та не підтримують сімейні стосунки, сім'я сторін розпалась остаточно і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їх дітей,а тому позовну заяву можливо задовольнити і шлюб потрібно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved