Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та про стягнення аліментів на утримання дружини. Позивачка вказує, що з відповідачем вона зареєструвала шлюб [INFO] . Від даного шлюбу в сторін є неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , яка як вказує позивачка, повністю знаходиться на її утриманні. Відповідач повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї неповнолітньої дитини, але не бажає робити цього добровільно, ухиляється від цього обов`язку. З грудня 2019 року відповідач не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Обставин, які мають суттєве значення для звільнення відповідача від обов`язку утримання своєї дитини до повноліття, він не має. Позивачка просить суд стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня її звернення до суду з позовом і до повноліття дитини. Стягнути з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] аліменти на утримання дружини, з якою проживає їх спільна дитина в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму поточного року щомісячно, починаючи з дня її звернення до суду і до досягнення дитиною трьох років. Позивачка в підготовче судове засідання не прибула, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, але надала до суду заяву, в якій просила слухати справу за її відсутності, вказала, що позов підтримує повністю та просила позов задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не прибув, але надав до суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, позов визнав повністю. Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши надані позивачкою письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані, не суперечать законодавству, та підлягають задоволенню. До такого висновку суд прийшов виходячи з наступного. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно свідоцтва про шлюб - сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 березня 2018 р. ( аркуш 4). Згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 29 червня 2018 р., зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області - [PERSON] народилась [INFO] , актовий запис № 157. ЇЇ батьками є [PERSON] та [PERSON] . (аркуш 5). Суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , так як батьки згідно ст.180 Сімейного Кодексу України зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Також суд вважає, що необхідно стягнути з [PERSON] на користь позивачки аліменти на її утримання, так як статтею 84 СК України передбачено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При цьому суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, а також інші обставини, які мають істотне значення по справі. Норми права, які застосував суд. Згідно ч. 1 ст. 179 Сімейного кодексу України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Згідно ч. 2 ст. 179 Сімейного кодексу України той з батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Частиною 2 ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України чітко визначено загальний обов`язок батьків утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. У Декларації прав людини проголошено, що дитині законом та іншими заходами повинен бути забезпечений спеціальний захист та надані можливості та умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та в соціальному відношенні здоровим та нормальним шляхом, що дитина повинна рости під піклуванням та відповідальністю своїх батьків та у будь-якому разі в атмосфері матеріальної забезпеченості, що суспільство та органи публічної влади повинні здійснювати особливе піклування про дитину, яка не має достатніх коштів для існування, що дитина за будь-яких обставин повинна бути серед тих, хто першим отримує захист та допомогу. Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 СК України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частина 1 ст. 182 СК України вказує на обставини, які мають враховуватися при визначені розміру аліментів. Як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, при цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того, зі змісту позовної заяви вбачається, позивачка не працює у зв`язку із доглядом за дитиною до досягнення трьох років, а відповідач матеріальну допомогу на її утримання не надає. Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню. Суд стягує з відповідача [PERSON] судові витрати у відповідності зі ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved