Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

Головний лікар\~ Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 [PERSON] звернулася до суду з заявою про госпіталізацію недієздатної особи [PERSON], [INFO], мешканця [INFO]. [PERSON] страждає на психічний розлад у формі пфропфшизофренії, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром (шифр захворювання за F 20.8 за МКХ 10:). На момент госпіталізації в Київську міську психоневрологічну лікарню №3 05.09.2016 року о 14 годині 10 хвилин, [PERSON] доступний формальному контакту, дезорієнтований у часі, на запитання відповідає не завжди по суті. Словарний запас бідний, судження поверхневі, примітивні. Настрій знижений. Емоційно лабільний. Швидко афектує. На зауваження не реагує. На місці не втримується. Ходить по кабінету, з кимось розмовляє, розмахує руками. Мислення конкретно-предметне з елементами паралогіки. Абстракція відсутня. Рахунок за Крепеліним не виконує. Зміст приказок не пояснює. Память та інтелект знижені. Відчуває слухові галюцинації. Періодично висловлює маячні ідеї відношення. Критика відсутня, до госпіталізації байдужий. Саме такий психічний стан хворого став підставою для госпіталізації в КМПНЛ № 3. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заяву підтримала та просила прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], як особи, визнаної у судовому поряду недієздатною. Представник лікарні [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала. Опікун [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Лікар психіатр [PERSON] в судовому засіданні вказав на необхідність задоволення заяви. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти госпіталізації до психіатричного закладу, зазначив, що йому все одно. Прокурор Черниш Я.О. заяву підтримав, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Жашківського районного суду Черкаської області в складі від 29 грудня 2015 року [PERSON], [INFO] визнано недієздатним. Згідно з висновком огляду комісії лікарів-психіатрів КМПНЛ № 3 діагноз [PERSON] - пфропфшизофренії, безперервний перебіг, галюцинаторно-параноїдний синдром (шифр захворювання за F 20.8 за МКХ 10). В звязку з цим комісією прийнято рішення, що на момент огляду хворий потребує негайної стаціонарної госпіталізації в умовах КМПНЛ № 3. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В звязку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved