Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] пред’явив до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов про визнання втратившими право на користування житловим будинком [ADDRESS] В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що він є власником житлового будинку [ADDRESS] У вказаному будинку, він зареєстрував свою дочку [PERSON], її чоловіка [PERSON] та їх дітей - [PERSON] та [PERSON] (відповідачів у справі). Проте, останні у 2000 році виїхали на постійне місце проживання в США. В даному будинку відсутнє їхнє майно та особисті речі. Реєстрація відповідачів у належному йому житлі перешкоджає вільно володіти, користуватись та розпоряджатись власним майном, а також призводить до додаткових витрат по оплаті комунальних послуг. Позивач [PERSON] в судове засідання не з’явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти проведення судом заочного розгляду справи. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з’явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча були завчасно, належним чином, повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті "Судова влада". Заяви про розгляд справи без їх участі на адресу суду не подавали. При таких обставинах суд визнав неявку відповідачів неповажною та розглянув справу у їх відсутності, провівши на підставі вимог ст. 281 ЦПК України заочний розгляд справи. Небажання відповідачів надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи, дав оцінку зібраним доказам, вважає, що неявка відповідача не є перешкодою для розгляду справи, оскільки в матеріалах справи достатньо доказів про права та взаємовідносини сторін і позов слід задовольнити, ухваливши заочне рішення. Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно із ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. З долученого до матеріалів справи копії Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від однієї до п’яти, який посвідчений державним нотаріусом Жидачівської державної нотаріальної контори Львівської області 20 квітня 1970 року та зареєстрованого у Стрийському МБТІ 20.08.1991 року за реєстровим № 949, встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить цілий житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 16). Також судом встановлено та підтверджується долученою копією будинкової книги, що [PERSON] (дочка позивача), [PERSON] (зять позивача), [PERSON] (онука позивача) та [PERSON] (онук позивача) зареєстрували своє місце проживання (арк. справи 13-15). Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою, також підтверджується відповідями на запит суду в порядку ст.187 ЦПК України з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ Державної міграційної служби України у Львівській області. ( арк. справи 29-30). Згідно із ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Разом з тим, судом встановлено, що відповідачі не проживають у спірному житлі з 2000 року. Це підтверджується відомостями, які містяться в Актах обстеження житлово-побутових умов, виданих виконкомом Жидачівської міської ради Львівської області, які складено комісійно та згідно із якими, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у [ADDRESS] зареєстровані, але фактично не проживають (арк. справи 9-12). Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням майном, хоч би ці порушення не були пов'язані із позбавленням володіння. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в будинку [ADDRESS] як члени сім'ї власника - зять, дочка та онуки. На даний час, відповідачі з 2000 року житлом не користується, а відтак втратили право на користування житловим приміщенням. Оскільки на даний час відсутня будь-яка домовленість між власником та відповідачами на право користування житловим будинком, позивач одноосібно несе витрати по його утриманню, а відповідачі втративши право на житло, в добровільному порядку звільнити таке, шляхом зняття з реєстрації, наміру не виявляють, тому, суд дійшов висновку, що право власності позивача підлягає судовому захисту, шляхом визнання відповідачів таким, що втратили право на користування житлом. Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Outcome: approved