Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-27 00:00:00

[PERSON] просить визнати за нею право власності в порядку успадкування на нерухоме майно, що знаходиться по вулиці [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] після смерті чоловіка - [PERSON] - залишилось нерухоме майно, спадкоємцем якого є позивач. Через відсутність державної реєстрації успадкованого вона не може оформити своїх прав. За таких обставин змушена звернутись до суду. Позивач на перенесену дату попереднього судового засідання не з'явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позов визнали, на перенесену дату попереднього судового засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Від відповідача - Любешівської селищної ради Любешівського району Волинської області -- надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника та визнання позову. На підставі частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (далі --ЦПК) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу 28 лютого 2014 року не здійснювалось. Відповідно до положень частини 4 статті 130 ЦПК при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку статті 174 цього ж Кодексу. Згідно з частиною 4 статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Оскільки викладені у позовній заяві обставини, на які позивач покладається в обґрунтування своїх вимог, сторонами фактично визнаються, то на підставі частини 1 статті 61 ЦПК суд визнає їх доведеними. В обґрунтуванні позову позивач вказує, що вона у встановлені на момент відкриття спадщини 03 червня 2000 року спосіб та строк її прийняла, а тому при вирішенні цього спору слід застосовувати чинне на той час законодавство. У відповідності з частиною 2 статті 12 Закону України "Про власність" громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. У частині 1 статті 13 згаданого вище Закону зазначено, що об'єктами права власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, інші цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення. Відповідно до статті 527 Цивільного кодексу Української РСР редакції 1963 року (далі -- ЦК УРСР) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті. Статтею 529 ЦК УРСР встановлено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною 2 статті 548 ЦК УРСР визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Враховуючи викладене, подані позивачем докази, суд вважає, що визнання відповідачами позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а рішення суду слугуватиме підставою для державної реєстрації прав [PERSON] на нерухоме майно.

Outcome: approved