Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] у липні 2018 року звернулась з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, який обґрунтовувала тим, що вона зустрічалися з відповідачем, між ними виникли почуття любові. Під час близьких стосунків з відповідачем, вона завагітніла та [INFO] народила сина [PERSON] . Його батьком, відповідно до ст. 135 СК України, записаний [PERSON] . Відповідач визнав, що [PERSON] є його сином, однак з моменту народження дитини матеріальної допомоги на його утримання не надає, життям сина не цікавиться, всі витрати по його утриманню вона несе самостійно. На підставі викладеного, позивач просить суд визнати відповідача, батьком [PERSON] , а також стягнути з нього аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Крім того просила стягнути понесені витрати на правову допомогу. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва позовну заяву було залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Відповідно до протоколу повторного авторозподілу судової справи між суддями від 16.05.2019 вказану справу передано для розгляду судді Мицик Ю.С. Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.05.2019 по вказаній справі відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження в підготовче судове засідання. 23.09.2019 ухвалою суду підготовче судове засідання було закрито та призначено справу до розгляду по суті. 07.10.2019 через канцелярію суду від відповідача надійшов відзив, в якому останній зазначив, що позовні вимоги, про визнання батьківства він визнає. Позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання сина визнає частково, та не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до повноліття дитини. Вважає, що розмір вказаний у позовній заяві є завищеним, оскільки ним сплачуються аліменти на утримання сина [PERSON] від першого шлюбу в розмірі 5 605,91 грн. Крім того, на його утриманні також знаходяться [PERSON] , з якою 02.01.2013 він вдруге уклав шлюб та її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] . При прийнятті рішення просив врахувати вказані обставини. Щодо стягнення витрат на правову допомогу заперечував, оскільки позивачем не надано доказів понесення таких витрат. 08.10.2019 ухвалою суду постановлено здіснювати розгляд справи 11.12.2019 в режимі відеоконференції. 21.10.2019\~ через канцелярію суду від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій остання зазначила, що доводи відповідача щодо стягнення аліментів в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку не заслуговують на увагу суду, оскільки відповідачем не доведено жодними доказами його скрутне матеріальне становище, через яке він не може сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку. 11.12.2019 ухвалою суду постановлено здіснювати розгляд справи 18.12.2019 в режимі відеоконференції. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просила його задовольнити, з підстав, що викладені в заявах по суті справи. Пояснила, що сина [PERSON] вирішила виховувати самостійно, оскільки відповідач одружився та мав на утриманні іншу дитину. Син проживає разом з нею, навчається в 11 класі, має проблеми з зором. Вона працює в компанії "Ліга Закон" та отримує заробітну плату в розмірі 10000 грн. Вказала, що утримує дитину самостійно, відповідач сином не цікавиться, не приймає участі у його вихованні, матеріальну допомогу не надає. Відповідач в судовому засіданні підтримав обставини, викладені у відзиві на позов. Зазначив, що працює у військовій частині Національної гвардії України та отримує заробітну плату у розмірі 22 000 грн., іншого рухомого або нерухомого майна у нього не має. Вказав, що на утриманні має жінку від другого шлюбу та її дочку, сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] від першого шлюбу, має нормальний стан здоров`я. Вказав, що відповідач чинила йому перешкоди у побаченнях з сином. Суд, заслухавши виступи сторін, дослідивши матеріали справи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. З пояснень сторін вбачається, що з січня 2017 року по вересень 2017 року вони перебували у близьких стосунках, під час яких позивач завагітніла. 17.03.2003 позивач народила сина [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві 22.05.2003 року, актовий запис № 683. Батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON] . Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, сформованого 17.11.2015, державна реєстрація народження [PERSON] , здійснена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилась до [INFO] , необхідно застосовувати відповідні норми КпШС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір`ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Відповідно до ст. 53 КпШС України,\~\~походження дитини від батьків, які не перебувають між собою в шлюбі, встановлюється шляхом подачі спільної заяви батьком і матір`ю дитини в державні органи реєстрації актів громадянського стану. \~В разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. \~При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір`ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Ні КпШС України, ні діючий на даний час Сімейний кодекс, не передбачають строку давності до вимог про визнання батьківства. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. А згідно з частиною 4 цієї статті у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Враховуючи викладене, аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, а саме: пояснення позивача, щодо перебування у близьких стосунках з відповідачем в період зачаття дитини; визнання відповідачем факту батьківства по відношенню до [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи з 31.08.2002 відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 06.12.2010 шлюб було розірвано. Від даного шлюбу відповідач має неповнолітнього сина - [PERSON] [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження, серія [NUMBER] , виданого 05.02.2003 Відділом реєстрації актів громадянського стану Южноукраїнського міського управління юстиції Миколаївської області, актовий запис № 36. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 26.04.2011 з відповідача стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання непов\-нолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31.03.2011 і до повноліття дитини. Розмір заробітної плати відповідача становить близько 27 000,00 гривень на місяць, що підтверджується довідкою № 29 від 20.09.2019, виданої за підписом керівника військової частини № 3044 Національної гвардії України. Як вбачається з довідки Южноукраїнського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області від 01.10.2019 № 26620589, згідно постанови № 6872 від 31.05.2011 із заробітної плати відповідача вираховуються кошти у розмірі 25% за виконавчим листом № 2-370 від 19.05.2011. 12.01.2013 відповідач вдруге уклав шлюб з [PERSON] . Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту та аналізу зазначених статей слідує, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому ст. 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема - матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. За вимогами ст.ст.12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи те, що законодавець встановив імперативне правило, відповідно до якого доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, які не тільки не підтверджуються жодними фактичними даними, а й потребують самостійного доказування, суд дійшов висновку, що доводи відповідача про те, що у нього на утриманні знаходиться дружина [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки доказів на підтвердження вказаних обставин суду не надано. Зокрема, що дружина відповідача не має самостійного доходу та що батько [PERSON] не сплачує аліменти на користь останньої. Не надано суду доказів на підтвердження того, що відповідач витрачає кошти на оренду квартири, зокрема копії договору оренди житла. Суд бере до уваги, що за рішенням суду з відповідача стягується аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до його повноліття, водночас стягнення аліментів на користь позивача у розмірі 1/6 частки на утримання сина [PERSON] буде суперечити інтересам останнього та порушить принцип співмірності інтересів обох дітей відповідача. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення аліментів є законними, оскільки в судовому засіданні повністю доведено, що основний тягар по утриманню дитини несе позивач. Враховуючи стан здоров`я відповідача, його матеріальний стан, наявність на утриманні сина [PERSON] , суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, достатніх потреб дітей, дійсної участі батьків у їх утриманні, з відповідача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття\~але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04.07.2018. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Задовольняючи позовні\~вимоги суд\~вирішує питання\~про стягнення\~з відповідача\~судових витрат\~по справі.\~Так, суд вважає за необхідне на підставі ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судові витрати у справі, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом. Крім того, позивачка просила стягнути понесені нею витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу. Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, представництво інтересів позивача в суді здійснювалося адвокатом Кравчуком Василем Івановичем відповідно до Договору про надання правової допомоги від 05.03.2019. З документів, долучених до матеріалів справи, вбачається, що позивачу в межах цивільної справи надавались наступні юридичні послуги: складання та подання належним чином оформленої позовної заяви, збір доказів, представництво в судових засіданнях. Відповідно до додаткової угоди до договору про надання правової допомоги від 05.03.2019 № 8 вартість наданих послуг адвокатом становить 5000 грн. Позивач на виконання умов договору про надання правової допомоги сплатила 5000 грн. на рахунок [PERSON] , що підтверджується квитанцією № RC_IP4H595JTDW99LK13ZH0N0 від 08.07.2019 з призначенням платежу - надання адвокатських послуг. Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Враховуючи, вищевикладене, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правничу допомогу у розмірі 5000 грн.

Outcome: approved