Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон її неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] посилаючись на те, що відповідач не дає дозволу на виїзд дитини за кордон. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги позивача та пояснила, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином Республіки Польша [PERSON]. Постановою Мазовецького воєводи від 05 травня 2014 року надано їй та її синові [PERSON] тимчасовий дозвіл на проживання на території Республіка Польща до 04.05.2016 року. Відповідач є батьком [PERSON], близько восьми років не бере участі у вихованні та утриманні сина. Син не може повернутися в Республіку Польща без дозволу відповідача на виїзд дитини за межі України. Відповідач у судове засіданні не з»явився, однак належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Представник органу опіки та піклування Кременецької райдержадміністрації Мороз В.С. у судовому засідання пояснив, що жодна сторона в орган опіки та піклування з питанням про визначення місця проживання дитини не зверталася. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши представлені докази суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань. [PERSON] народився [INFO] року, його батьками є позивач та відповідач, що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Відповідно до скороченого витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про одруження 23.03.2013 року Дзюбінські Влодзімеж Єжи зареєстрував шлюб з [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини «[PERSON]» (а.с. 13). Постановою Мазовецького воєводи від 05 травня 2014 року [PERSON], [INFO] та її синові [PERSON] надано тимчасовий дозвіл на проживання на території Республіка Польща до 04.05.2016 року (а.с. 7,9). Відповідно до додатку до трудової угоди [PERSON] працює працівником у підприємця [PERSON] та отримує зарплату в розмірі 1500 злотих (а.с. 11). Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-сторони дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. При цьому, всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у вирішенні такого питання та викладати свою позицію. Суд вважає, що неповнолітня дитина має право на вільне пересування як в межах держави Україна так і за її межами й обмеження, які встановлює відповідач, не даючи згоди на перетин кордону, порушує її права.

Outcome: approved