Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

В грудні 2020 року [PERSON] звернулася в Шевченківський районний суд м. Чернівці з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар Микола Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. В позові посилається на те, 18 жовтня 2007 р. між нею та ПАТ «Банк Фінанси та кредит» було укладено кредитний договір №1740 рv 11-07, згідно якого вона отримала споживчий кредит для придбання автомобіля у сумі 17543,00 дол. США зі строком кредитування по 18 жовтня 2014 р. Вказаний кредитний договір нотаріально не посвідчений. 18.06.2020 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 6641, про стягнення з неї на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованості за кредитним договором №1740 рv 11-07 від 18.10.2007 р. в розмірі 375 469,63 грн. за період з 12.11.2018 р. по 16.06.2020 р. та 400,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього - 375 869,63 грн. У вказаному виконавчому написі зазначено, що ТОВ «Росвен Інвест Україна» є правонаступником усіх прав та обов`язків ПАТ «Банк Фінанси та кредит», що випливають з укладеного з нею кредитного договору №1740 рv11-07 від 18.10.2007 року, так як на підставі договору про відступлення права вимоги, б/н, укладеного 12.11.2018 р. ТОВ «Росвен Інвест Україна» набуло прав кредитора. 01.10.2020 року на підставі оскаржуваного виконавчого напису нотаріуса, приватним виконавцем Доготар М.В. було винесено постанову про відкриття ВП 63176538. Вважає, що виконавчий напис від 18.06.2020 р., зареєстрований в реєстрі за № 6641, про якій їй стало відомо 08.12.2020 року, не підлягає виконанню. Так, укладений між ПАТ «Фінанси та кредит» та нею кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. У спірному виконавчому написі нотаріусом зазначено, що строк платежу за кредитним договором настав, однак не зазначено якої саме дати настав строк платежу за кредитним договором, що у свою чергу унеможливлює визначення дати з якої у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. З урахуванням терміну дії кредитного договору (до 18 жовтня 2014 року включно), останнім днем, коли вона повинна була своєчасно виконати зобов`язання є 18 жовтня 2014 року, право примусового стягнення боргу у банку виникло 18 жовтня 2014 року, відповідно саме вказану дату слід вважати такою, коли настав строк виконання зобов`язання за кредитним договором. Останнім можливим днем вчинення виконавчого напису є 18 жовтня 2017 року, однак виконавчий напис вчинено тільки 18 червня 2020 року, тобто, поза межами трирічного строку, визначеного ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 18.06.2020 року зареєстрований в реєстрі за №6641 що вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким Ігорем Вікторовичем, щодо стягнення з неї на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість в розмірі 375 469,63 грн. за період з 12.11.2018 року по 16.06.2020 року та 400,00 грн. плати за вчинення виконавчого напису, а всього - 375 869,63 грн. Стягнути судові витрати, що складаються із сплаченого судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрат на оплату професійної правничої допомоги у розмірі 8000,00 грн. Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 17 грудня 2020 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Павалюк Галина Василівна до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький Ігор Вікторович, приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар Микола Вікторович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.27). 11 січня 2021 року на адресу суду надійшли письмові пояснення від представника відповідача ТОВ «Росвен Інвест Україна», де останній зазначив, що позов не визнає. Виходячи з норм чинного законодавства, закінчення строку дії договору не є підставою для припинення зобов*язань, оскільки згідно зі ст. 599 ЦК України такою підставою є виконання, проведене належним чином. Вказав, що позивачкою порушено умови взятого на себе зобов*язання щодо повернення кредиту, доказів щодо повернення боргу після цього позивачем не надано, саме невиконання боржником своїх зобов*язань призвело до звернення стягувача до приватного нотаріуса для захисту своїх прав шляхом вчинення виконавчого напису. Зазначив, що виходячи з норм чинного законодавства приватним нотаріусом оскаржуваний виконавчий напис було вчинено в межах строків, визначених ст. 88 Закону України «Про нотаріат», твердження позивачки, що були пропущені строки давності є безпідставними, та такими, що не відповідають матеріалам справи. Просив в задоволенні позову відмовити, а також заявив клопотання щодо зменшення витрат на професійну правничу допомогу (а.с.38-41). Ухвалою Шевченківського райсуду м. Чернівці від 14 січня 2021 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті (ак.с.49-50). Представник позивачки Павалюк Г.В. до початку судового засідання спрямувала заяву з проханням справу розглядати у її та позивачки відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. До початку судового засідання спрямував до суду клопотання про розгляд справи у їх відсутність. Просили в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Баршацький І.В., приватний виконавець виконавчого округу Чернівецької області Доготар Микола Вікторович в судове засідання не з`явилися повторно, про день та час розгляду справи повідомлені завчасно належним чином повістками, про поважні причини неявки суд не повідомили. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Суд, виходячи з даних вимог закону, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.97 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4,7 та 11 Конвенції" і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Судом встановлено, що 18.10.2007 року між позивачкою та Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та кредит» укладено кредитний договір №1740 рv11-07 за умовами, якого позивач отримав кошти для придбання автомобіля у розмірі 17543,00 доларів США зі строком кредитування по 18 жовтня 2014 року (а.с.6-9). 18.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Баршацьким І.В. вчинено виконавчий напис №6641 про звернення стягнення з [PERSON] , яка є боржником за кредитним договором №1740 рv11-07 від 18.10.2007 року, укладеним з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», право вимоги за яким перейшло до ТОВ «Росвен Інвест Україна», на підставі договору про відступлення право вимоги, б/н, укладеного 12.11.2018 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «Росвен Інвест Україна», на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с.10). 01.10.2020 року приватним виконавцем виконавчого округу Чернівецької області Доготар Миколою Вікторовичем на підставі зазначеного виконавчого напису №6641 від 18.06.2020 року та заяви стягувача відкрито виконавче провадження №63176538 про стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором в розмірі 375469,63 грн., а також 400,00 грн. - плата за вчинення виконавчого напису нотаріуса (а.с.11-12). Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Статтями 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. У виконавчому написі повинні зазначатися: дата (рік, місяць, число) його вчинення, посада, прізвище, ім`я, по батькові нотаріуса, який вчинив виконавчий напис; найменування та адреса стягувача; найменування, адреса, дата і місце народження боржника, місце роботи (для громадян), номери рахунків в установах банків (для юридичних осіб); строк, за який провадиться стягнення; суми, що підлягають стягненню, або предмети, які підлягають витребуванню, в тому числі пеня, проценти, якщо такі належать до стягнення; розмір плати, сума державного мита, сплачуваного стягувачем, або мита, яке підлягає стягненню з боржника; номер, за яким виконавчий напис зареєстровано; дата набрання юридичної сили; строк пред`явлення виконавчого напису до виконання. Виконавчий напис скріплюється підписом і печаткою нотаріуса. Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 №1172 (далі - Перелік) встановлено, що нотаріуси вчиняють виконавчі написи щодо стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, а саме : нотаріально посвідчених договорів, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а саме кредитних договорів, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом Міністерства Юстиції України 22.02.2012 за №296/5 (далі - Порядок) визначено порядок вчинення виконавчих написів Так пунктом 1 глави 16 розділу ІІ, підпунктами 2.1, 2.2, 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріуси відмовляють у вчиненні виконавчого напису у випадках, коли витребовується майно, звернення стягнення на яке забороняється законодавством України або здійснюється виключно на підставі рішення суду. Виконавчий напис вчинюється нотаріусом незалежно від місця виконання вимоги, місцезнаходження боржника або стягувача. Для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Пунктом 3 глави 16 розділу ІІ Порядку встановлено умови вчинення виконавчого напису. Так вказаним пунктом передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком Якщо для вимоги, за якою вчиняється виконавчий напис, законом установлено інший строк давності, виконавчий напис вчиняється у межах цього строку. Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку. У разі вчинення виконавчого напису за договором іпотеки нотаріус перевіряє за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, отриманою шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру, наявність чи відсутність заставної, наявність чи відсутність інших іпотекодержателів. За наявності заставної вчинення виконавчого напису може бути здійснено лише на підставі заяви (вимоги) власника заставної. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами, і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05 липня 2017 року по справі № 754/9711/14-ц безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Крім цього, слід вказати що оскаржуваний виконавчий напис вчинений нотаріусом 18.06.2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. При цьому, укладений між ПАТ «Фінанси та кредит» та [PERSON] кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічної правової думки дотримується і Верховний Суд у своїх постановах від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц та постанові від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17. У вказаних постановах Верховний суд дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. З огляду на вищевикладене, оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанові Кабінету Міністрів України № 1172 від 29 червня 1999р., оскільки вчинений на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, а тому не підлягає виконанню. При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Отже, на думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача. За встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки, позивач при зверненні до суду з позовними вимогами сплатив судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп., приймаючи до уваги, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір за звернення із позовом до суду в розмірі 840,80 грн. Статтею 59 Конституції України визначено, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Частиною 2 ст.15 ЦПК України визначено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Частиною 1 ст.26 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги. У пункті 4 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Відповідно до правової позиції Конституційного Суду України таке право є гарантованою Конституцією України можливістю фізичної особи одержати юридичні (правові) послуги (абзац другий пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 16 листопада 2000 року №13-рп/2000). Це право є одним із конституційних, невід`ємних прав людини і має загальний характер; реалізація права на правову допомогу не може залежати від статусу особи та характеру її правовідносин з іншими суб`єктами права; вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати; конституційне право кожного на правову допомогу за своєю суттю є гарантією реалізації, захисту та охорони інших прав і свобод людини і громадянина, і в цьому полягає його соціальна значимість (абзаци третій, четвертий, п`ятий підпункту 3.1, абзац перший підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009). Звернення до суду для захисту конституційного права кожного на правову допомогу безпосередньо на підставі частини третьої статті 8 Конституції України гарантується. Статтею 19 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» визначено, що видами адвокатської діяльності є: 1) надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; 2) складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; 6) представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами. Судом встановлено, що адвокат Павалюк Г.В. здійснює свою діяльність на підставі свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ЧЦ №000156, виданого Чернівецькою обласною КДКА від 28.07.2017 року. Відомості про отримувача коштів - адвоката Павалюк Г.В. внесено до Єдиного реєстру адвокатів України, в якому відсутні які-небудь відмітки про зупинення або заборону на зайняття адвокатською діяльністю за весь час в т.ч. в період надання правової допомоги позивачу. Доступ до реєстру є загальнодоступним в мережі Інтернет. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та адвокатом Павалюк Г.В. укладено договір про надання правової допомоги від 08 грудня 2020 року на представництво інтересів позивача у вказаній цивільній справі, що підтверджується договором №78 та додатком №3 до даного договору (а.с.16-17). Відповідно до розрахунку суми гонорару за надану правову допомогу від 11.12.2020 року та акту наданих послуг від 11.12.2020 року вбачається, що між [PERSON] та адвокатом Павалюк Г.В. погоджено розрахунок суми гонорару за надану правову допомогу на загальну суму 8000,00 грн. (а.с.18). Згідно з наданої до суду розрахункової квитанції №369722 від 11.12.2020 року адвокатом Павалюк Г.В. прийнято від [PERSON] відповідно до Договору про надання юридичної (правничої) допомоги від 08.12.2020 року - 8000,00 гривень (а.с.20). Суд вважає, що розмір заявлених позивачем витрат на правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт; часом, витраченим на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт. Крім того, враховуючи принципи справедливості та верховенства права, розмір витрат на правничу допомогу є обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Згідно з ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені позивачем судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 8000,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved