Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-02 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON], в інтересах якої діє [PERSON], з позовною заявою до Покровської міської ради про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що згідно наказу № 97-к від 11.10.2004 року вона була призначена директором Красноармійського державного лісового господарства. На той час вона немала свого житла і зі слів знайо\-мих в 2005 року позивачкою була знайдена квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] Кому належала кватира їй не було ві\-доме. Так як квартира знаходилась в занедбаному стані, позивачкою був зроблений ремонт, а саме заміна труб центрального та холодного водопостачання на пластикові, заміна каналізаційних стоків. Встановлені металеві вхідні двері, на вікна встановлені металеві решітки. Виконаний косметичний ремонт в квартирі, поклеєні шпалери, пофарбовані підлога, двері, радіатори. В даній квартирі позивачка фактично проживає з травня 2005 року, а зареєстрована з 15.08.2016 року. Позивачка вважала, що квартира в якій вона проживає, ні кому не належить та почала збирати до\-кументи для отримання свідоцтва про право власності на житло на квартиру, яка розташова\-на за адресою: [ADDRESS]. Але згідно довідки КП «БТІ» дана квартира належала [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності. Позивачка звернулась до ПП «Красноармійськ - Реал -Сервіс» до підприємства, яке обслугову\-вало даний багатоповерховий дім, де їй повідомили, що власники спірної квартири помер\-ли. Після смерті власників квартири ні хто не звертався для оформлення спадщини на квар\-тиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. З часу фактичного проживання в спірній квартирі та по теперішній час позивачка сплачує ко\-мунальні послуги, добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає та утримує його в належному стані, постійно робить поточний ремонт. Позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивачка та представник позивачки в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог. В запереченнях на позов зазначили, що позивачка почала мешкати у квартирі з 2005 року. Співласники цього житлового приміщення [PERSON] померла [INFO], а [PERSON] померла [INFO]. Відповідно до частині 1 статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №15 від 21 грудня 2012 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Для визначення поняття «добросовісність», на думку відповідача, можна використати критерії визначення добросовісного набувача (ст. 330 ЦК), власника (ст. 390 ЦК), особи, яка виготовила рухому річ шляхом переробки з матеріалу, що їй не належить (ст. 332 ЦК), та ряду інших (статей 1212, 1215 ЦК). Критерії добросовісності володільця за давністю володіння можна визначити за змістом ст. 388 ЦК, згідно з якою добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати, що здійснює придбання майна в особи, яка не мала права його відчужувати. Позивач на час заселення в це приміщення знала про відсутність у неї підстав для набуття права власності, що знаходить своє підтвердження в позові. Позивач зареєстрована у цьому житловому приміщенні з 15.08.2006 року, але не зазначено у позові на яких підставах вона зареєстрована та відповідні докази не надано. Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 передбачено, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Вважають, що позивач [PERSON] не є добросовісним набувачем цього майна, так як підстави для набуття права власності цим майном та обґрунтованого вселення у це майно відсутні. Просять відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. [PERSON], [INFO], відповідно до відмітки у паспорті громадянина України, зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.3-4). Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] станом на 2.05.2014 року на ім'я [PERSON] (а.с.6-7). Відповідно до акту від 24.12.2007 р., складеного майстром ПП «Красноармійськ-Реал-Сервіс», [PERSON] мешкає за адресою:[ADDRESS] з 2005 року. Власником проведено ремонт у квартирі, замінено труби по центральному та холодному водоспачанню на пластик, каналізації. Встановлено залізні двері, металеві решітки, виконано поточний ремонт у квартирі (а.с.8). Позивачка зареєстрована у квартирі з 15.08.2006 року по теперішній час, що підтверджується довідкою сектору реєстрації місця проживання фізичних осіб ЦНАП від 05.10.2016 року (а.с.9). Чоловік позивачки [PERSON] з 24.10.2006 року по 3.08.2012 року також був зареєстрований у даній квартирі (а.с.14, 64). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] померла [INFO] року у м. Красноармійськ, актовий запис про смерть 648 (а.с.47). Відповідно до повного витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть [PERSON] померла [INFO] року у м. Красноармійськ (а.с.48). За повідомленням Першої красноармійської державної нотаріальної контори та Другої красноармійської державної нотаріальної контори щодо майна померлої [PERSON] та [PERSON] спадкові справи не відкривались (а.с.50-52, 54-56). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № 128 від 1.04.1994 року, виданого відділом соціального розвитку ВАТ «Красноармійський динасовий завод» квартира [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] (а.с.67). За повідомленням КП «Бюро технічної інвентаризації» від 02.02.2017р., до 1 січня 2013 року квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності виданого ВАТ «Красноармійський динасовий завод» відділ соціального розвитку від 1.04.1994р. (а.с.68). За договором найму квартири КП «Жилищник» від 10 лютого 2005 року, укладеного між КП «Жилищник» в особі начальника та [PERSON], КП «Жилищник» передає, а наймач бере у володіння та користування квартиру за адресою: [ADDRESS], площею 37,2 кв.м., на строк відсутності основного квартиронаймача. Наймач бере на себе обов'язки щодо сплати комунальних послуг (а.с.69-71). За актом прийому-передачі від 10.02.2005 року квартира передана [PERSON] (а.с.72). 26 березня 1978 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.66), шлюб розірвано 29.01.2001 року (а.с.65), уклала шлюб з [PERSON] 18.08.2006 року та розірвано шлюб 4.09.2012 року (а.с.4). В період з 2006 року [PERSON] сплачує комунальні послуги (а.с.17-27). Свідок [PERSON] суду пояснила, що знайома з позивачкою з 2005 року. Позивачка коли влаштувалась на роботу до Красноармійського держлісгоспу, їй надали цю квартиру. Квартира була дуже в поганому стані. Вони разом робили ремонт в квартирі. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Під час розгляду даної справи встановлено, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном, уклала договір найму квартири. Під час вселення як позивачці так і комунальному підприємству, яке уклало з нею договір, не було відомо про власників цієї квартири. Факт володіння позивачка не приховує, тобто відкрито володіє даною квартирою. З 2005 року і по день розгляду справи, тобто більше ніж 10 років, позивачка безперервно володіє квартирою, що підтверджується як поясненнями самої позивачки, показаннями свідка, матеріалами справи. Крім того, позивачка за власний рахунок проводить ремонт квартири та сплачує комунальні послуги. Протягом часу проживання позивачки у квартирі, претензій щодо неправомірного її проживання, до позивачки не надходило. Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивачка дійсно відкрито і добросовісно володіє квартирою [ADDRESS], інші особи, які б претендували на квартиру не встановлені, з чого слідує, що позивачка є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на квартиру за позивачкою за набувальною давністю підлягають задоволенню. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Outcome: approved