Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

В грудні 2020 року орган опіки та піклування в інтересах неповнолітнього [PERSON] звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на те, що неповнолітній [PERSON] 05.02.2020 року звернувся у центр соціально-психологічної реабілітації служби у справах дітей Чернівецької обласної державної адміністрації у зв`язку з відсутністю житла, де перебував до 29.09.2020 року, за цей час батьки відвідували його двічі. За наслідками проведеної соціальної роботи було встановлено, що [PERSON] власного житла не має, його батько, [PERSON] , безхатченко, а дідусь хлопчика відмовив йому у прихистку. Таким чином, він опинився дитячому закладі та протягом семи місяців батьки так і не вирішили питання щодо повернення сина в сім`ю, а також можливості його подальшого навчання. Зазначав, що на даний час [PERSON] навчається в Чернівецькому професійному машинобудівному ліцеї, куди він був влаштований за сприяння соціальних служб, а саме службою у справах дітей міської ради, Чернівецьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та за погодженням дирекції Чернівецького професійного машинобудівного ліцею. Відповідно до інформації Хотинського територіального центру соціального обслуговування від 03.03.2020 pоку, зі спілкування з працівниками Ширівецької сільської раді стало відомо, що громадянка [PERSON] , яка проживала в с Владична, Хотинського району, на даний час там не перебуває, при цьому відомо, що [PERSON] веде аморальний спосіб життя, часто змінює співмешканців та місце проживання. На даний час її місцеперебування невідоме. Згідно із характеристикою, виданою Зарожанською сільською радою 13.11.2020 року громадянка [PERSON] проживає на території села з 14.07.2020 року та за останній період проживання зарекомендувала себе з негативної сторони, від мешканців с. Зарожани надходили скарги на поведінку останньої в сільську раду, а також з приводу її перебування в нетверезому стані в громадських місцях. Працівниками служби у справах дітей міської ради та Чернівецьким міським центром соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді вживались всі можливі заходи щодо залучення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків і повернення неповнолітнього в сім`ю. Таким чином, орган опіки та піклування вважає, що батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] фактично самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не виявляють бажання забрати його із дитячого закладу, не створили належні умови для проживання неповнолітнього, матеріальної допомоги не надають, не піклуються про фізичний та духовний розвиток, здоров`я та майбутнє дитини. Доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітнього сина [PERSON] підтверджується також витягом з рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 19.11.2020 року № 543/25 та висновком органу опіки та піклування від 28.10.2020 року. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, вище вказаний висновок органу опіки та піклування та рішення органу місцевого самоврядування, просив позбавити батьківських прав позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини; стягнути з відповідачів аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1200 грн. (одна тис. двісті грн.) щомісячно з кожного, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 грудня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у тексті позовної заяви. Вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвали заочне рішення, зазначав, що останні не проявляють інтересу до дитини, не цікавились ним за час його перебування у соціальному центрі, при цьому зі слів хлопчика, батькам відомо про розгляд даної справи, натомість вони не виявили бажання з`явитись до суду та не подали відзиву чи будь-яких інших заперечень, які б свідчили про те, що вони не визнають позов. Вказував на те, що і з матір`ю і батьком велась бесіда щодо повернення хлопчика з притулку, натомість останні не вчиняли будь-яких дій для цього, в подальшому батько не відповідав на телефоні дзвінки, а виїздом по місцю проживання матері було виявлено останню у стані алкогольного сп`яніння та остання не висловлювала свого бажання повернути сина. Також,у присутності представника Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді та педагога Чернівецького професійного машинобудівного ліцею свої пояснення з приводу даного спору надав неповнолітній [PERSON] , який суду пояснив, що він певний час проживав у м.Києві, оскільки хотів заробити грошей собі на освіту, натомість самостійно себе забезпечувати не міг, батьки йому будь-яким чином не допомагали, а тому він повернувся у м. Чернівці та у зв`язку з відсутністю житла звернувся у притулок. Зазначав, що останній раз бачив батька, коли приходив до нього на роботу, де він і проживає, оскільки власного житла не має, з матір`ю також бачився ще у 2020 році, вона проживає разом із співмешканцем та постійно перебуває у стані сп`яніння. Представник третьої особи позов підтримала та просила задовольнити з підстав зазначених у тексті позовної заяви. Їй відомо, що батько хлопчика не має постійного місця проживання, не має можливості забезпечувати дитину та виявляє бажання піклуватись про нього. Мати хлопчика часто змінює місце проживання і також не цікавиться хлопчиком. Справа слухалась у відсутності відповідачів, які не з`явились в судове засідання незважаючи на те, що належним чином були повідомлені судом про час та місце розгляду справи шляхом направлення на адресу їх останнього відомого місця проживання судових повісток та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України http://ptr.cv.court.gov.ua/sud2408/. Про причини своєї неявки відповідачі суд не повідомили і не подали відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи без їх участі, а також у встановлений строк не подала відзиву. Згідно ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Оскільки відповідачі, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилась, про причини неявки не повідомили та не направили відзиву, а представники позивача та третьої особи не заперечували проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, в судовому засіданні постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, заслухавши пояснення представників позивача та третьої особи, а також неповнолітнього [PERSON] дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною першою ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] та його батьками у свідоцтві про народження вказані [PERSON] та [PERSON] (а/с 6). Відповідно до листа Центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 10.11.2020 року №01-07/211 неповнолітній [PERSON] 05.02.2020 року самостійно звернувся у вказаний центр, де перебував до 29.09.2020 року. За цей час батьки відвідували хлопчика двічі, спочатку батько цікавився можливість забрати дитину, але в подальшому жодних дій для цього не вчиняв та не відповідав на телефонні дзвінки, мати також не проявляла ініціативи з метою забрати дитину з притулку (а/с 20). Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об`єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Гади Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об`єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 25.11.2020 року №01/02-24/2368, [PERSON] та [PERSON] належним чином вихованням та утриманням свого сина [PERSON] не займаються, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не забезпечують, фактично без поважних причин, самоусунулись від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до хлопчика, а тому орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити їх батьківських прав відносно сина [PERSON] (а/с 3-4). Вказаний висновком також встановлено, обставини на які представник позивача посилався в обґрунтування своїх позовних вимог. Пунктом 1.1 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 19.11.2020 року № 543/25 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до сина [PERSON] у зв`язку з тим, що вони ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини (а/с 5). Крім того, неналежне виконання відповідачами своїх обов`язків по відношенню до їх сина [PERSON] підтверджується іншими дослідженими та проаналізованими письмовими доказами по справі, зокрема висновком та листом Центру соціально-психологічної реабілітації дітей від 10.11.2020 року №01-07/211, листом Чернівецький міський центр соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді від 25.05.2020 року №01-17/476, довідкою Хотинського територіального центру соціального обслуговування від 03.03.2020 року про те, [PERSON] раніше проживала в с. Владична, де вела аморальний спосіб життя, часто змінювала співмешканців та на даний час не відоме її місце перебування, характеристикою Зарожанської сільської ради від 13.11.2020 року відповідно до якої [PERSON] проживає в с. Зарожани з 14.07.2020 року, зарекомендувала себе з негативної сторони, на неї надходять скарги від мешканців щодо перебування в нетверезому стані в громадських місцях, копією заяви [PERSON] від 20.02.2020 року, де він зобов`язувався у разі наявності будь-якого житла забрати сина, натомість станом на момент звернення з позовом до суду будь-яких спроб забрати хлопчика з притулку не вживав (а/с 10, 11, 13, 14, 20,22). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх неповнолітнього сина [PERSON] . У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За наслідками розгляду справи не встановлено, що відповідачі є непрацездатними, згідно наявних в матеріалах справи доказів, останні є особами працездатного віку, доказів перебування на їх утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб матеріали справи не містять, а тому, враховуючи об`єктивні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню та з відповідачів на утримання дитини підлягають стягненню аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до вимог ст. 141ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн. з кожного за ставками судового збору, які існували на момент звернення позивача з даним позовом до суду. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved