Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області про визнання права власності в порядку спадкування. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що 19 листопада 2012 року помер її рідний батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, а саме на земельні ділянки загальною площею 0,13га., та 0,47га. які знаходяться на території Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Раніше на ці дві земельні ділянки був виданий один державний акт на право власності. В теперішній час відповідно до витягу з ДЗК земельні ділянки мають окремі кадастрові номери. Вона є спадкоємцем за заповітом, та є рідною донькою померлого батька. При зверненні до нотаріальної контори із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, вона отримала від нотаріуса відмову у вчиненні нотаріальної дії, у звязку із тим що правовстановлюючий документ на земельну ділянку мав виправлення. Інше нерухоме майно, що належало її батьку було нею прийнято. Відповідно до звіту про оцінку нерухомості від 02.05.2018 року, ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,13га. кадастровий номер 2323086700:09:002:0088 становить 19752,00грн. та ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,47га. кадастровий номер 2323086700:09:002:0089 становить 35705,00грн., які знаходяться на території Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізькій області. На підставі викладеного, вона просить суд визнати за нею [PERSON] право власності на земельну ділянку загальною площею 0,13га. кадастровий номер 2323086700:09:002:0088, та земельну ділянку загальною площею 0,47га. кадастровий номер 2323086700:09:002:0089, які знаходяться на території Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізькій області, у порядку спадкування за заповітом після батька [PERSON], який помер 19 листопаді 2012 року. В судове засідання позивач не зявилася, але надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Фруктовської сільської ради - в судове засідання не зявився, але надав заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON] є спадкоємцем за заповітом після свого батька [PERSON], який помер 19 листопада 2012 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-ЖС №251225 виданим 22.11.2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мелітополю реєстраційної служби Мелітопольського міськрайонного управління юстиції (а.с.9). Згідно ч.1 ст. 1223 ЦПК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно матеріалів справи за життя спадкодавцю [PERSON] належали земельні ділянки загальною площею 0,13га., та 0,47га. які знаходяться на території Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, та були зареєстровані за спадкодавцем на підставі рішення Фруктовської сільської ради та державного акту на право власності на земельну ділянку II-ЗП №018487 (а.с.11). Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на земельні ділянки загальною площею 0,13 ГА, та 0,47 ГА які знаходяться на території Фруктовської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області. Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. 17.04.2018 року [PERSON] звернулася до Мелітопольської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак нотаріус [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки правовстановлюючий документ на земельну ділянку мав виправлення (а.с.10). Судом встановлено, що під час надання земельних ділянок загальною площею 0,13га. та 0,47га. спадкодавцю [PERSON] вони були обєднані та був виданий один державний акт на право власності на земельну ділянку II-ЗП №018487. Однак згідно витягів від 27.03.2018 року з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ-2304114382018 та №НВ-2304114552018, земельні ділянки мають окремі кадастрові номери, а саме: земельна ділянка площею 0,13га - 2323086700:09:002:0088 на підставі державного акту від 25.12.2001р. ЗП10Ф32843; земельна ділянка площею 0,47га - 2323086700:09:002:0089 на підставі державного акту від 25.12.2001р. ЗП10Ф32843 (а.с.12-17). Згідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При розгляді справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Згідно п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» відповідно до ст. 67 Закону України "Про нотаріат" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за заповітом, заповіт є дійсним, з заявою про відмову від прийняття спадщини до державної нотаріальної контори не зверталася, на даний час вона у звязку із тим, що у правовстановлюючому документі на землю є виправлення, а тому вона не має можливості надати нотаріусу необхідний належно оформлений правовстановлюючий документ для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, однак має бажання прийняти спадщину, відповідач проти задоволення позову не заперечує, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на спадкове майно за заповітом. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved