Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19.11.2011 року вони зареєстрували шлюб у Розкішненській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №5. Від спільного проживання мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з позивачем. Позивач вказує на те, що причиною розпаду сім'ї стало те, що відповідач допустив подружню невірність. Подружні стосунки між ними припинились, спільно з відповідачем не проживають з січня 2017 року, вважає, що сім'я розпалась остаточно, на примирення не згодна. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON] та стягнути на її користь судовий збір. В судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву, в якій свої вимоги підтримала в повному обсязі, просить справу розглядати в її відсутність. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем. В порядку ст. 158 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і постановити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 19 листопада 2011 року сторони зареєстрували шлюб у Розкішненській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №5, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER], виданого 19 листопада 2011 року виконкомом Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 6). Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 17 вересня 2014 року виконавчим комітетом Розкішненської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 7). Як вбачається з довідки за №133, виданої 10.02.2017 року Розкішненською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, [PERSON] проживає разом з позивачем в с. Новосілка Голованівського району Кіровоградської області (а.с. 8). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, з січня 2017 разом не проживають. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 640 грн., виходячи з розміру, встановленого п. 3 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved