Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

В лютому 2021 року представник позивача [PERSON] - [PERSON] звернувся до Фастівського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що відповідно до наказу Національної академії аграрних наук України від 24.03.2020 №112-к [PERSON] з 25.03.2020 призначений в. о. директора ДП «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України. 13.11.2020 року [PERSON] звільнено з вищевказаної посади. В той же час, [PERSON] за весь час роботи на посаді, не виплачувалась заробітна плата. Крім того, в день звільнення [PERSON] з посади з останнім не було проведено розрахунку та не виплачено нараховану заробітну плату. В день звільнення, виплата всіх сум, що належать від підприємства-роботодавця, позивачеві проведена не була, вона не здійснена й на день звернення до суду. Таким чином, позивач має право стягнути середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку. Крім цього, позивач має право стягнути з відповідача компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. Представник позивача зазначив, що більш детальні розрахунки нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільнені та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати буде наданий пізніше. На підставі викладеного, просив стягнути з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату з 25.03.2020 року по 13.11.2020 року; середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати та стягнути судові витрати. Ухвалою суду від 11.03.2021 рокувідкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін в судове засідання, витребувано у ДП «ДГ «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, належним чином завірену довідку про розмір заробітної плати, яка нараховувалась та повинна була бути виплачена [PERSON] за період з 25.03.2020 по 13.11.2020. 26.03.2021 року електронною поштою на адресу суду та 01.04.2021 року через канцелярію суду надійшло письмове пояснення третьої особи- Національної академії аграрних наук України, в якому зазначили, що позов не підлягає задоволенню оскільки, виплата заробітної плати працівникам та усіх виплат працівнику в день його звільнення, в повному обсязі та своєчасно є обов`язком роботодавця. Таким чином, відповідальність за невиплату заробітної плати (та інших обов`язкових виплат) працівникам (в тому числі і керівнику), покладається виключно на самого керівника ДП «ДГ «Білокриницьке», виконання обов`язків якого, на той час, було покладено на [PERSON] . Також було встановлено, що заробітна плата працівникам ДП «ДГ «Білокриницьке» не виплачувалась щонайменше чотири місяці. Тому, враховуючи вищезазначені, та інші, порушення законодавства, наказом НААН від 13.11.2020, було звільнено [PERSON] від виконання обов`язків директора ДП «ДГ «Білокриницьке» на підставі п. 11 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. На підставі викладеного, просили суд в задоволенні позову відмовити. Ухвалою від 22.04.2021 року заяву представника відповідача - адвоката Ткаченко А.В. про проведення судового засідання в режимі відео конференції поза межами приміщення суду за допомогою програмного забезпечення «EasyCon» - задоволено. 26.05.2021 року електронною поштою на адресу суду представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що [PERSON] обіймав посаду в.о. Директора ДП «ДГ «Білокриницьке» з 25.03.2020 по 13.11.2020. Протягом вказаного періоду позивачем, як керівником ДП «ДГ «Білокриницьке» у відповідності до положень ЗУ «Про бухгалтерський облік» повинна була нараховуватися та виплачуватися заробітна плата. Тому в період з 25.03.2020 по 13.11.2020 саме позивач мав нарахувати та виплатити собі заробітну плату, але цього не зробив. А отже, саме позивачем були порушенні норми КЗпП України, щодо оплати праці, оскільки ніщо не заважало останньому отримати свою заробітну плату. Також вважають, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку з часу затримки розрахунку у зв`язку із звільненням, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, не підлягають задоволенню, оскільки вказані порушення виникли безпосередньо з вини самого позивача. Крім цього зазначив, що підставою для звільнення позивача з посади слугувала інформація відображена у Звіті із праці за вересень 2020 року у якій було виявлено, що заборгованість з виплати заробітної плати станом на 01.11.2020 становила 715 000,00 грн., враховуючи фонд оплати праці усіх працівників за звітний місяць у розмірі 159 000,80 грн. Тож, окрім себе позивач не виплачував заробітну плату й іншим працівникам підприємства. Тобто, позивач свідомо не вживав жодних дій для отримання власної заробітної плати, а тому вважають вимоги позивача щодо стягнення з відповідача середнього заробітку з часу затримки розрахунку у зв`язку із звільненням, компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати безпідставними. На підставі викладеного просив відмовити у задоволенні позову в цій частині. Ухвалою від 28.05.2021 року клопотання представника позивача про витребування доказів - задоволено. Витребувано у Національній академії аграрних наук України (належним чином завірену копію розкладу ДП «ДГ «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН на 2020 рік, затвердженого НААН України, з зазначенням розміру посадового окладу директора; належним чином завірену довідку про встановлений розмір оплати праці (посадовий оклад з всіма встановленими надбавками та доплатами) [PERSON] за час його перебування на посаді виконуючого обов`язки ДП «ДГ «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся НААН та копії документів, якими встановлено/змінено розмір оплати праці. 19.09.2021 року представником позивача подане клопотання про долучення доказів (документ було сформовано в системі «Електронний суд») в якому зазначив, що заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідача станом на 20.09.2021 року становить 389 096,07 грн., яка складається з: 161 147,35 грн. - невиплачена заробітна плата; 218 698,66 грн. - середній заробіток за час затримки розрахунку; 9 340,06 грн. - компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Щодо судових витрат, зазначив, що протягом п`яти днів після оголошення рішення, має намір подати заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат. Представник відповідача в судовому засіданні визнав позов частково, не заперечував проти стягнення на користь позивача 12 120,01 гривень, проти задоволення решти вимог категорично заперечував. Третя особа в судове засідання не з`явилась, в письмових поясненнях просили розгляд справи здійснювати без участі представника НААН. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 43 Конституції України кожна особа має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (стаття 21 Закону України «Про оплату праці»). Обов`язок роботодавця здійснити розрахунок з працівником в день його звільнення. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (стаття 116 КЗпП України). Право працівника на компенсацію втрати частини доходів. Підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів (статті 1 і 2Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати). У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга статті 233 КЗпП України). Судом встановлено, що відповідно до наказу Національної академії аграрних наук України від 24.03.2020 №112-к [PERSON] з 25.03.2020 призначений на посаду в. о. директора ДП «Дослідне господарство «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України. 13.11.2020 року [PERSON] звільнено з вищевказаної посади. В день звільнення [PERSON] з посади, з останнім не було проведено розрахунку та не виплачено нараховану заробітну плату. В день звільнення виплата всіх сум, що належать від підприємства-роботодавця, позивачеві проведена не була. Як стверджує представник відповідача, оскільки [PERSON] обіймав посаду в.о. Директора ДП «ДГ «Білокриницьке» з 25.03.2020 по 13.11.2020, протягом вказаного періоду, тобто був керівником ДП «ДГ «Білокриницьке», то , у відповідності до положень ЗУ «Про бухгалтерський облік», то саме останній мав обов`язок нараховувати та виплачувати заробітна плату. Тому, в період з 25.03.2020 по 13.11.2020 саме позивач мав нарахувати та виплатити собі заробітну плату, але цього не зробив. А отже, саме позивачем були порушенні норми КЗпП України, щодо оплати праці, оскільки ніщо не заважало останньому отримувати заробітну плату. Суд критично оцінює дані твердження відповідача, з урахуванням наступного. Згідно ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості та інших обставин. Згідно статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Компенсація провадиться відповідно до Закону № 2050 та Порядку № 159. Відповідно до частини першої статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Частиною першою статті 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові суму строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до статті 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до пункту третього постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, в т.ч. заробітна плата (грошове забезпечення). У Рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013 у справі № 1-18/2013 за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України викладено наступний правовий висновок: в аспекті конституційного звернення положення частини другої статті 223 Кодексу законів про працю України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем (пункт 1 резолютивної частини рішення). В порушення ст.ст. 116,117 КЗпП України у день звільнення повний розрахунок належних позивачу виплат здійснений не був. В постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 у справі № 6-76цс14 суд дійшов висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є обставини невиплати належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Таким чином, чинним законодавством покладено на роботодавця, обов`язок щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Як роз`яснено п. 20 постанови Пленуму Верхового Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, позивач має право на стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку,сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати. При цьому, суд враховує, що відповідно до штатного розпису Державного підприємства «Дослідного господарства «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України на 2020 рік, заробітна плата для посади «директор» за місяць становить 21758,00 грн. та складається з посадового окладу у розмірі 14505,00 гривень та надбавки за інтенсивність праці у розмірі 7253,00 гривень. Судом встановлено, що наказом Національної академії аграрних наук України від 13.11.2020 № 423-К [PERSON] був звільнений з займаної посади 13.11.2020. В день звільнення виплата всіх сум, що належать підприємству - роботодавця, позивачеві проведена не була. Відповідно до абз. 3 п. 2 розділ II Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, далі-Порядок, обчислення середньої заробітної плати (не для цілей розрахунку суми для оплати часу відпусток або для виплати компенсації за невикористані відпустки) проводиться виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів, тощо (п. З розділ III Порядку). Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів, а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період (п. 8 розділ IV Порядку). Отже, для розрахунку беруться останні два календарні місяці, в які працював [PERSON] , а саме: жовтень 2020 р. та листопад 2020 р. Загальна кількість відпрацьованих днів у жовтні 2020 р. та листопаді 2020 р. складає (21+10) 31 день. Загальна сума нарахованої заробітної плати за жовтень 2020 р. та листопад 2020 р. дорівнює: 21758,00 + 10360,90 = 32118,00 гривень. Середньоденна заробітна плата дорівнює: 32118,00 грн. : 31 день = 1036,06 гривень. Отже, станом на 20.09.2021 року, сума середнього заробітку, який відповідач зобов`язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку за період з 14.11.2020 по 20.09.2021 складає загалом - 218 608,66 гривень (розрахунок додається). При цьому, сума невиплаченої заробітної плати становить 161 147,35 гривень (розрахунок додано до позову). Щодо позовної вимоги про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, то суд враховуючи наступне. Відповідно до вимог ст. 34 Закону України «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до ст. 3 ЗУ «Про компенсацію громадянам частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу, при цьому, інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться. Сума невиплаченого доходу (не виплачена заробітна плата на дату звільнення) за вирахуванням податків та обов`язкових платежів становить: 161147,35 грн. -18% (податок на доходи фізичних осіб) -1,5% (військовий збір) = 129 723,61 гривень. Позивачем, з урахуванням показників індексу інфляції, що розміщено в загальному доступі на офіційному сайті Державної служби статистки України, здійснено розрахунок, відповідно до якого компенсація працівнику [PERSON] втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, становить 9 340,06 гривень. Отже, згідно розрахунків позивача, які на думку суду є вірними, загальний розмір вимог [PERSON] становить 389186,07 гривень,з яких нарахована, але не виплачена заробітна плата з 25.03.2020 року по 13.11.2020 року в розмірі 161 147,35 гривень; середня заробітна плата за час затримки розрахунку при звільнення в розмірі 218 698,66 гривень; компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів їх виплати в розмірі 9 340,06 гривень. Таким чином, в ході судового розгляду позивачем підтверджено факт заборгованості відповідача перед позивачем, що виникла через порушення трудових прав [PERSON] та відсутність якої представником відповідача - Державного підприємства «Дослідного господарства «Білокриницьке» Інституту сільського господарства Західного Полісся Національної академії аграрних наук України, в установленому порядку не спростовано, а тому розмір загальної заборгованості в сумі 389186,07 гривень підлягає стягненню в повному обсязіна користь позивача. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до статті 78 ЦПК України, обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в даній справі, але не більше ніж за один місяць.

Outcome: approved