Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] завернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом мотивуючи його тим, що 25.09.2014 помер [PERSON]. На час смерті [PERSON] залишився лише його племінник по материній лінії [PERSON]. Оскільки, [PERSON] був неодружений та не мав дітей, його племінник [PERSON] доглядав за ним та утримував його. Всі витрати, які повязані з організацією поховання свого дядька повністю поніс [PERSON] Після смерті [PERSON] була відкрита спадщина, до складу якої входив садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Ленінградська буд. 63. 16.03.2015 [PERSON], звернувся до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Проте, 10.11.2016 [PERSON] помер. На час смерті залишилася лише його донька - [PERSON]. Інших спадкоємців у [PERSON] немає. Після смерті [PERSON] була відкрита спадщина, зокрема це: 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Ленінградська буд. 8 та житловий будинок дядька, право власності на який спадкодавець не встиг оформити за життя. 17.02.2017 вона особисто звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. 18.09.2017 позивач отримала на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво- Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Ленінградська буд. 8. 24.10.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок №63, що знаходиться на вулиці Ленінградській в селі Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності померлого [PERSON] на житловий будинок, право власності на який не було переоформлено померлим спадкодавцем, який прийняв спадщину після свого дядька. Також в постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії зазначено, що «в документах в спадковій справі №3/2015, яка була заведена після померлого 25.09.2014 року гр. [PERSON], [INFO], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], існують певні розбіжності в документах, які встановлюють родинний зв'язок [PERSON] з його дядьком [PERSON]. А саме, в свідоцтві про народження [PERSON] (до реєстрації шлюбу - Павленко), яка являється матірю [PERSON], та в копії актового запису про народження [PERSON] (до реєстрації шлюбу прізвище - Павленко), зазначена дата її народження 02.02.1939 року, а в копії паспорта [PERSON], що знаходиться в спадковій справі №3/2015, вказана дата народження 22.02.1939 року». Тому позивач просила визнати за нею право власності на садибний (індивідуальний) житловий будинок №63 по вулиці Ленінградській, село Крюківщина Києво-Святошинського району Київської області, загальною площею 72,4 кв.м., та житловою площею 55, 5 кв.м. У судове засідання позивач не зявилась, згідно заяви представника просила слухати справу у свою відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] сільська рада Києво-Святошинського району Київської області у судове засідання не зявилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно заяви просила слухати справу у свою відсутність. Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. При розгляді справи судом встановлено, що 25.09.2014 \~ \~ \~ \~помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №54 від 30.09.2014. На час\~смерті [PERSON]\~залишився лише\~його племінник\~по материній\~лінії [PERSON].\~Оскільки,\~[PERSON]\~був неодружений\~та не\~мав дітей,\~його племінник\~[PERSON]\~доглядав за\~ним та\~утримував його.\~Всі витрати,\~які повязані\~з організацією\~поховання свого\~дядька повністю\~поніс [PERSON].\~що підтверджується\~договором-замовлення\~про надання\~ритуальних послуг\~№422\~від 30.09.2014. Після смерті [PERSON] була відкрита спадщина, до складу якої входив садибний (індивідуальний) житловий будинок, який знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Ленінградська буд. 63 та був збудований [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих від 14.10.1969 року №313/28 та виписки з протоколу №10 засідання виконавчого комітету [PERSON] сільської ради депутатів трудящих від 30.05.1968. 16.03.2015 [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Києво-Святошинського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Проте, 10.11.2016 [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Києво- Святошинського району Київської області №55 від 10.11.2016. На час смерті [PERSON] залишилася його донька - [PERSON]. Після смерті [PERSON] була відкрита спадщина, до складу якої увійшло, зокрема: 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Ленінградська буд. 8 та житловий будинок дядька, право власності на який [PERSON] не встиг оформити за життя. 17.02.2017 позивач звернулася до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. 18.09.2017 позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом 1/2 частини домоволодіння, що знаходиться за адресою: Київська обл., Києво- Святошинський р-н, с. Крюківщина, вул. Ленінградська буд. 8. 24.10.2017 приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовила позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок №63, що знаходиться на вулиці Ленінградській в селі Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, оскільки відсутні документи, які підтверджують право власності померлого [PERSON] на житловий будинок, право власності на який не було переоформлено померлим [PERSON], який прийняв спадщину після свого дядька. Факт належності житлового будинку [PERSON], підтверджується технічним паспортом від 07.04.1988, інвентаризаційний номер 679, виданим Київським міжміським бюро технічної інвентаризації, відповідно до якого, єдиним власником житлового будинку, збудованого в 1969 році, є [PERSON]. У матеріалах справи міститься інвентаризаційна справа №679, надана Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області», власником будинку зазначений [PERSON]. Відповідно до п. 3.1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13, при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Житловий будинок був збудований в 1969 році, а тому за нормою ч. 1 ст. 105 Цивільного кодексу Української PCP в редакції від 17.07.1963 року, що діяла станом на час будівництва житлового будинку - 1969 рік, громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною йог (продавати, дарувати, здавати в найом тощо). Рішенням виконавчого комітету Києво-Святошинської районної ради депутатів трудящих від 14.10.1969 №313/28 та випискою з протоколу №10 засідання виконавчого комітету [PERSON] сільської ради депутатів трудящих від 30.05.1968 року [PERSON] надано дозвіл на будівництво житлового будинку і затверджено будівництво за типовим проектом №346-3. Відповідно до п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої Наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України №127 від 24.05.2001 року, не належать до самочинного будівництва: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 24.03.2015 року, інвентаризаційна справа № 679, житловий будинок загальною площею 72,4 кв.м був побудований в 1969 році, а тому не є обєктом самочинного будівництва та не підлягає введенню в експлуатацію, а його відповідність будівельним правилам та нормам підтверджується технічним паспортом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до абз. З ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно з ч. 2 ст. З Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року № 1952-ІУ речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Проте, після набрання чинності ЦК України та ЗУ про державну реєстрацію [PERSON] не зареєстрував своє право власності на житловий будинок, що також підтверджується інформаційною довідкою № 260 від 02.04.2015 року виданою КП «БТІ КСРРКО», що міститься в матеріалах інвентаризаційної справи №679, в якій зазначено, що право власності на відповідний житловий будинок в Бюро технічної інвентаризації не зареєстровано. В постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії №217/02-31 від 24.10.2017 зазначено, що «в документах в спадковій справі №3/2015, яка була заведена після померлого 25.09.2014 року [PERSON], [INFO], приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області [PERSON], існують певні розбіжності в документах, які встановлюють родинний зв'язок [PERSON] з його дядьком [PERSON]. А саме, в свідоцтві про народження [PERSON] (до реєстрації шлюбу - Павленко), яка являється матірю [PERSON], та в копії актового запису про народження [PERSON] (до реєстрації шлюбу прізвище - Павленко), зазначена дата її народження 02.02.1939 року, а в копії паспорта [PERSON], що знаходиться в спадковій справі №3/2015, вказана дата народження 22.02.1939 року». Як вбачається з копії паспорта, паспорт серії СМ № 037920 був виданий [PERSON] Вишнівським МВМ ГУ МВС України в Київській області 29.12.1998. Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] (до реєстрації шлюбу - Павленко) серія ЯС №490678 датою її народження є 02.02.1939. У відповіді на запит щодо надання інформації про дату народження відносно [PERSON] Києво-Святошинський районний відділ Державної міграційної служби України у Київській області повідомляє, що згідно обліків Києво-Святошинського РВ УДМС України в Київській області, [PERSON], уродженка с. Крюківщина, Києво-Святошинського району Київської області, дійсно була документована паспортом громадянина України серії IV -БК 534205 виданий Києво- Святошинським РВ УДМС України в Київській області 07.02.1979 року, дата народження зазначена 02.02.1939 року. Також Києво-Святошинський районний відділ Державної міграційної служби України у Київській області зазначає, що 29.12.1998 року цією ж громадянкою в звязку з обміном паспорта зразка 1994 року, на підставі вищезазначеного паспорта видано новий паспорт серії СМ № 037920 з датою народження 22.02.1939. З даного листа вбачається, що [PERSON] з датою народження 02.02.1939 року в паспорті зразка 1994 року та [PERSON] з датою народження 22.02.1939 року в паспорті виданому у 1998 році, це одна і таж особа. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Стаття 1261 ЦК України визначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З урахуванням викладеного суд вважає можливим визнати за позивачем право власності на житловий будинок у порядку спадкування.

Outcome: approved