Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-17 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що рішенням Рівненського районного суду від 29.05.2014 р. з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок. Однак відповідач не сплачує аліменти. Згідно листа відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції заборгованість по сплаті аліментів становить 6890 грн. станом на 01.02.2015 року. Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Так, позивачка подала розрахунок пені, яка складає станом на 11.09.2015 року суму 28 160, 82 грн. Позивачка просить суд постановити рішення про стягнення з відповідача на її користь неустойку (пеню) від суми несвоєчасно сплачених аліментів за період з 13.05.2015 р. по 11.09.2015 року; та судові витрати з сплати судового збору в сумі 243, 60 грн. Позивачка не зявилася в судове засідання. Представник позивачки позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. На думку представника, відповідач має змогу сплачувати аліменти, але ухиляється від цього обовязку. Тому просить стягнути пеню згідно наведеного розрахунку в заяві про збільшення розміру позовних вимог. Відповідач позов не визнав. Пояснив суду, що він має заборгованість зі сплати аліментів, але вона виникла через те, що відповідач не має грошових коштів для здійснення такої сплати. Він не працює, оскільки не може виконувати фізичну роботу. Позивачка живе в будинку, який належить мамі відповідача; вона вигнала відповідача з цього помешкання. Відповідач залишив позивачці все господарство: свійські тварини, птицю, тому вважає що це є його внеском у сплату аліментів. Крім того, він за свої кошти придбав корову, яка також залишилася позивачці, і від якої позивачка має молочні продукти; щорічно дає приплід у виді бичка, який в послідуючому продається позивачкою. Зважаючи на це просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Рівненського районного суду від 29.05.2014 р. з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання двох неповнолітніх доньок. Однак відповідач не сплачує аліменти. Згідно листа відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції від 11.09.2015 р., заборгованість зі сплати аліментів становить 12 046, 91 грн. станом на 31.08.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо. З роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вбачається, що передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. А положення 2 статті 196 СК України визначають, що розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Суд вважає, що в даному випадку слід враховувати матеріальний і сімейний стан платника аліментів; та у звязку з цим зменшити розмір неустойки. Так, відповідач зазначає, що він не може виконувати фізичну роботу через незадовільний стан здоровя. Проте він не надав належні і допустимі докази на підтвердження цього. Покази свідка [PERSON] на підтвердження доводів відповідача не можуть братися до уваги, оскільки в даному випадку належним доказом повинні виступати письмові докази, що видаються закладами охорони здоровя. А вони не були надані суду. В той же час приймається до уваги наступне. Сторони не заперечували, що позивачка проживає в будинку, що належить мамі відповідача. Також не заперечували, що відповідач залишив позивачці все господарство: свійські тварини, птицю. Свідок [PERSON] дала суду показання про те, що відповідач закупив дрова для отоплення будинку, які використала позивачка. Також позивачка користується плодами, що надає город, який обробляв відповідач. Свідок підтвердила купівлю позивачем корови, яка також перебуває в господарстві позивачки. Отже, попри несплату аліментів у виді грошових коштів, відповідач вживав та вживає заходи для допомоги колишній дружині, що спрямовані на утримання дітей. Дана обставина свідчить про небайдуже ставлення відповідача щодо потреб колишньої сімї. А надання будинку для забезпечення житлових умов позивачки та дітей; надання їй допомоги шляхом передачі свійських тварин та домашньої птиці; купівля дров для опалення будинку повинно беззаперечно враховуватися як непрямий дохід позивачки; та враховуватися серед іншого, і що дає можливість суду застосувати положення 2 статті 196 СК України. Суд вважає, що розмір неустойки (пені) можна зменшити до розміру 4000 грн. Приймаючи рішення про задоволення позову суд виходить з приписів статті 11 ЦПК України; ч.1 та 2 статті 196 СК України; аналізуючи зібрані у справі докази дійшов висновку про обґрунтованість заявленого позову, та можливість його часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved