Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

в обгрунтування своїх вимог позивач зазначає, що на початку червня 2016 року їй стало відомо, що постановою № 108 від 25.02.2010 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції [PERSON] Крім того, постановою № 30449122 від 21.12.2011 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції [PERSON] накладено арешт на її майно на підставі рішення Коломийського міськрайонного суду від 07.11.2011 року в справі за позовом ВАТ «Універсал Банк» до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про стягнення заборгованості в розмірі 115 308,57 грн. Житловий будинок, на який накладено арешт, знаходиться в с.Вишнівці, по вул. Незалежній, 55, Надвірнянського району, та належить позивачу на праві власності на підставі договору дарування від 15.04.2008 року. Вважає, що вказані постанови державних виконавців в частині накладення обтяжень на цей будинок є незаконними та такими, що порушують її охоронювані законом інтереси як власника даного майна. Так, державними виконавцями всупереч вимогам Закону України «Про виконавче провадження» їй не направлялись копії вищевказаних постанов для відома, не проведено опис майна, і зокрема, вищевказаного будинку, та не проведено його оцінку, хоча з норм цього Закону випливає, що у випадку відмови боржника здійснити або ж здійснювати виплату заборгованості за виконавчим листом чи сплати періодичних платежів, державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника шляхом накладення арешту, вилучення його в боржника та здійснення його реалізації з метою виконання виконавчого документу. Отже, державний виконавець накладає арешт на майно виключно з метою його подальшої обовязкової реалізації для виконання виконавчого документу, що випливає із мети та завдання виконавчого провадження. Однак, державні виконавці, наклавши арешт на майно боржника, в тому числі на спірний будинок, не мали та не мають на меті його реалізовувати, адже державний виконавець зобовязаний був встановити строк такого вилучення та подальшої його реалізації. Крім того, з боржника і поручителів регулярно проводяться стягнення по виконавчому листу з пенсії. Отже, вони не відмовляються виконувати умови кредитного договору. Позивач також зазначає, що згідно з договором іпотеки в боржника [PERSON] є іпотечне майно - житловий будинок в с. Пядики, по вул. Гнатюка, 1, Коломийського району, який описано 03.04.2012 року, і по даний час з ним жодних виконавчих дій не вчинено. У відповідності до ч.2 ст.55 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, повязаних з проведенням виконавчих дій на все майно боржника або на окремо визначене його майно. Сума боргу на даний час становить близько 90 000 грн. Будинок, який знаходиться в іпотеці, коштує значно більше, проте оцінка будинку не проведена і його вартість не встановлена. Тому накладення державними виконавцями арешту на все нерухоме майно позивача є неправомірним. В звязку з цим вказані постанови є незаконними та підлягають скасуванню, так як порушують права та інтереси позивача на вільне володіння, користування та розпорядження його майном. Тому позивач просить визнати неправомірними та скасувати вказані постанови в частині накладення обтяжень на спірний будинок, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис про такі обтяження. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з вищевказаних підстав, додатково зазначивши, що існування протягом кількох років арешту спірного будинку призводить до його знищення, адже позивач не має можливості провести там жодні ремонті роботи. На підставі наведеного сторона позивача просить позовні вимоги задовольнити. Представники відповідачів в судове засідання не з'явилися, подали заяви, в яких просять справу розглядати без їх участі. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідачів - ПАТ «Універсал Банк» про час та місце розгляду справи був належно повідомлений, про що свідчать поштові повідомлення про одержання судових повісток-викликів, причини своєї неявки суду не повідомив та не звернувся із заявою про участь представника у розгляді даної справи. Суд, перевіривши матеріали справи, і оцінивши досліджені докази в сукупності, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно з договором дарування частини домоволодіння, посвідченого 15.04.2008 року приватним нотаріусом Надвірнянського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 557, [PERSON] належить 1/2 частина домоволодіння № 55, що знаходиться по вул. Незалежній в с. Вишнівці Надвірнянського району Івано-Франківської області (а.с. 12). Судом встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 07.11.2011 року стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором № 020-2008-240 від 13.02.2008 року в загальному розмірі 115\~308,57 грн., судовий збір в сумі 11 665,05 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в сумі 120 грн. (а.с.4, 5). 25.11.2011 року Коломийським міськрайонним судом на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист № 2-1582 про стягнення кредитної заборгованості (а.с.8). 21.12.2011 року державним виконавцем відділу ДВС Надвірнянського районного управління юстиції на підставі цього виконавчого листа накладено арешт на все майно боржника [PERSON], яке знаходиться за адресою: с. Вишнівка, у межах суми стягнення 116 593,62 грн. та оголошено заборону на його відчуження (а.с. 70). 21.02.2012 року державним виконавцем міського відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції на підставі вищевказаного виконавчого листа відкрито виконавче провадження, про що винесено постанову (а.с. 9). В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між боржником [PERSON] та ВАТ «Універсал Банк» 13.02.2008 року укладено договір іпотеки, згідно якого у разі невиконання або неналежного виконання позичальником [PERSON] зобовязань за вказаним кредитним договором, іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі. Предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 51,5 кв.м., житловою 37, 2 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться за адресою: с. Пядики, вул. Гнатюка, 1, Коломийського району, та належать [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.08.1991 року Коломийською районною державною нотаріальною конторою, реєстровий № 1805, зареєстрованого в Коломийському МБТІ 29.08.1991 року за № 40 (а.с.85-88). Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Відповідно до частин 1, 3 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами в першу чергу звертається на кошти боржника в гривнях та іноземній валюті, інші цінності, в тому числі кошти на рахунках та вкладах боржника в установах банках та інших кредитних організаціях, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Згідно з ч. 5 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності у боржника коштів та цінностей, достатніх для задоволення вимог стягувача, стягнення звертається також на належне боржникові інше майно, за винятком майна, на яке згідно з законом не може бути накладено стягнення. Положеннями ч.1 ст.54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. У відповідності до ст.56 цього Закону під час проведення опису боржник має право зазначити ті види майна або предмети, на які слід звернути стягнення в першу чергу. Відповідно до положень ч.1 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Відповідно до ч.1 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення, а згідно з правилами ч.3 цієї статті постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Частиною 7 даної статті передбачено , що вилучення арештованого майна з передачею його для реалізації здійснюється у строк, встановлений державним виконавцем, але не раніше ніж через п'ять днів після накладення арешту. Однак, в судовому засіданні встановлено, що після накладення арешту на спірний будинок жодних подальших виконавчих дій протягом тривалого часу (кількох років) державними виконавцями не вчинялось, про що свідчить формальність існування даного арешту. Крім того, як вбачається з листа Коломийського обєднаного управління ПФУ Івано-Франківської області від 23.08.2016 року № 10008/03.1 з пенсії [PERSON] згідно з постановою відділу ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції від 02.02.2012 року у ВП № 30567616 та виконавчого листа Коломийського міськрайонного суду від 07.11.2011 року № 2-1582 проводиться утримання боргу на користь ПАТ «Універсал Банк». За період з липня 2012 року по серпень 2016 року утримані кошти в розмірі 7 313, 32 грн. Утримання проводиться щомісячно в розмірі 20% від розміру пенсії (а.с. 67) Згідно з поданими суду квитанціями про сплату заборгованості за рішенням суду станом на 01.09.2016 року сплачено 28 672 грн., залишок заборгованості станом на вказану дату складає 86 636 грн. (а.с.74-84). Згідно із витягом, сформованим приватним нотаріусом Коломийського районного нотаріального округу [PERSON], до єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна внесено відомості про арешт нерухомого майна [PERSON], підставою обтяження вказано постанови: №108 від 25.02.2010 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Коломийського міськрайонного управління юстиції [PERSON] та №30449122 від 21.12.2011 року державного виконавця відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції [PERSON] (а.с. 6, 7). Відповідно до відповіді Коломийського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області №03-27/465/14 від 08.06.2016 року на примусовому виконанні у вказаному відділі перебуває виконавчий лист №2-1254 від 23.11.2012 року, виданий Надвірнянським районним судом, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 21\~599 грн. У цій відповіді також зазначено, що підстав для зняття арешту з усього майна боржника по даному виконавчому провадженню немає (а.с.10). На підставі наведеного суд приходить до висновку, що державні виконавці, наклавши арешт на все майно позивача, в тому числі спірний житловий будинок, не надали можливість цьому боржнику зазначити на яке саме майно необхідно в першу чергу звертати стягнення, що свідчить про вчинення державними виконавцями дій, які порушують положення ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження». Крім того, відповідачами не надано жодних пояснень чому вказані обтяження слід накладати на все майно позивача, і з яких причин не звертається стягнення на вищевказане іпотечне нерухоме майно. На підставі наведеного суд приходить до висновку, що накладення арешту на все майно боржника обмежує передбачені законом права позивача як власника спірного житлового будинку, адже державними виконавцями навіть не вжито заходів щодо визначення вартості спірного майна, а, отже, не перевірено необхідність накладення обтяжень саме на все майно позивача, враховуючи існуючий розмір заборгованості. Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі наведеного, ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України, ст.ст. 50, 55, 56, 57, 74 Закону України "Про виконавче провадження" та,

Outcome: approved