Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

В березні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що 27.09.2011 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 2632. До укладення шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Позивач та відповідач прожили у спільному шлюбі 2,5 роки, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Однак, з травня 2013 року вони не проживають разом як сім'я, не виконують сімейні обов'язки. Сторони намагалися зберегти сім'ю, однак їм це не вдалося і відносини між ними тільки погіршилися. В результаті цього позивач прийшла до переконання, що подальше збереження сім'ї та спільного проживання з відповідачем буде суперечити її інтересам та інтересам дитини, у зв'язку з чим просить шлюб розірвати. Крім того, позивач зазначила, що син [PERSON] проживає з нею. На даний час вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та змушена сама утримувати та виховувати малолітнього сина. Відповідач матеріально [PERSON] та їх спільному сину допомогав іноді та в незначній мірі, участі у вихованні дитини не приймає. Відповідач працює, однак позивачу невідомо його місце роботи. Оскільки доходи відповідача є непостійними та нерегулярними, позивач просить стягнути аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення ним повноліття. 26.03.2014 року позивачем було подано до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій вона просить судові витрати пов'язані із розглядом справи покласти на відповідача. В судовому засіданні позивач позов та заяву про уточнення позовних вимог підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, від нього до суду надійшло клопотання, в якому він просить розглянути позов [PERSON] у його відсутність та не заперечує проти заявленних позовних вимог. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 27.09.2011 року, судом встановлено, що позивач та відповідач зареєстрували шлюб 27.09.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 2632 (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 6). З довідки ТОВ "Житлово-Експлуатаційне об'єднання" №888 від 04.03.2014 року судом встановлено, що син [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 7). В ході судового розгляду судом встановлено, що сім`я позивача та відповідача фактично розпалася: сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Відповідно до ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. Підлягає, на думку суду, задоволенню і вимога позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Виходячи з положень вищевказаної статті, утримання дитини є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Визначаючи розмір аліментів, які слід стягнути з відповідача на утримання неповнолітнього сина, суд виходить з положень ст.ст. 181, 182 СК України. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Так, судом враховується, що дитина сторін проживає разом із позивачем [PERSON], яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, не працює, самостійного заробітку не має, відповідач [PERSON] є працездатною особою молодого віку, на даний час не працює, постійного заробітку не має. Виходячи із вищевикладеного, засад розумності і справедливості, а також забезпечення інтересів неповнолітнього [PERSON], суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню 243,60 грн. судового збору та на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення в частині стягнення аліментів до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved