Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Київської міської ради з вимогою визначити [PERSON] додатковий строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON], який помер [INFO], терміном на три місяці з часу набрання рішенням суду законної сили, що є предметом позову. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом до суду тим, позивач посилається на наступне, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON], відповідно до заповіту, посвідченого 27 січня 2000 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори за реєстровим №1у-33 усе спадкове майно померлий заповів на позивачку. 30 січня 2018 року [PERSON] звернулась до Десятої Київської нотаріальної контори з питання видачі свідоцтва про право на спадщину, однак отримала Постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.01.2018 року усному порядку нотаріусом було роз'яснено, що спадщина оформляється після спливу шестимісячного строку з часу смерті спадкодавця, у зв'язку з чим позивач звернулась до нотаріальної контори лише 26 травня 2017 року, однак отримала постанову державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з пропуском строку, встановленого ст.1270 Цивільного кодексу України, де роз'яснено про можливість вирішення питання про поновлення строку для прийняття спадщини в судовому порядку. Позивач вважає, що оскільки вона є єдиним спадкоємцем, спір щодо поділу спадкового майна відсутній, спадщина на даний час не визнана відумерлою і є відкритою, строк на прийняття спадщини позивачем пропущено з поважних причин, оскільки після того як найшла заповіт під час прибирання будинку батька, вважала що вже прийняла спадщину, однак після звернення до нотаріуса, дізналась, що самого факту існування заповіту не достатньо для прийняття спадщини, та, у зв'язку з закінченням строку для подання заяви про прийняття спадщини просить визначати додатковий строк для прийняття спадщини, достатній для подання заяви про прийняття спадщини. На підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 17 квітня 2018 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, повідомлена належним чином, звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином, надав суду відзив на позовну заяву, в якому просив слухати справу у відсутність представника Київської міської ради та прийняти рішення згідно норм чинного законодавства та підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Дніпровським районним у місті Києві відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. (а.с.6) Відповідно до статі 1233, 1234 Цивільного кодексу України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Статтею 1223 Цивільного кодексу України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Як вбачається з матеріалів справи, 27 січня 2000 року, [PERSON], на випадок своєї смерті, склав заповіт [PERSON], яким заповів квартиру [ADDRESS], що підтверджується дублікатом Заповіту, посвідченого державним нотаріусом Десятої державної нотаріальної контори Юрко Л. О., зареєстрованого в реєстрі за №1-22. (а. с. 12) Відповідно до частини першої та другої статі 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійного із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. 30 січня 2018 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Давидовою Т. М. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, мотивуючи тим, що в провадженні Десятої Київської державної нотаріальної контори знаходиться спадкова справа №80/2018, яка заведена за заявою [PERSON] за №236 від 30 січня 2018 року, стосовно спадкового майна після померлого батька [PERSON], як убачається з матеріалів справи факт прийняття спадщини [PERSON] не встановлено, протягом шести місяців зі дня смерті спадкодавця вона не подала заяву про прийняття спадщини, на день смерті батька, зареєстрованою за однією адресою не була, тому з урахуванням положень ст.1269 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 Цивільного кодексу України не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. (а.с.13) Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно частини другої ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як роз'яснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Відповідно до ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. (ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеними обставини наведені позивачем, які підтверджують поважні причини несвоєчасного звернення до органів нотаріату із заявою про прийняття спадщини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчасне подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, оскільки у позивача, як спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви, а ці обставини у їх сукупності суд вважає такими, що є поважними, тому для реалізації права позивача на прийняття спадщини за заповітом визначає додатковий строк три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, який рахувати з дня набрання рішенням суду законної сили. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов'язків. Відповідно до них цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов'язки. Відповідно до частини другої ст.89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи викладене та

Outcome: approved