Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], за яким позивачка просила стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на утримання спільної дитини сина [PERSON], [INFO], у сумі 2396 грн. 70 коп. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 24 квітня 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO]. У подальшому, згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси шлюб між ними було розірвано 05 квітня 2013 року. Фактично шлюбні відносини між ними було припинено з жовтня 2011 року, вони з відповідачем проживають окремо, дитина мешкає з позивачкою. Посилалась на те, що у звязку з тим, що син страждає на респіраторний аллергоз з загрозами на настання бронхіальної астми, їй приходиться систематично проводити його лікування, робити аналізи та придбати ліки. Так, 05.04.2017 року вона робила дитині аналізи в ДУ «Одеський обласний лабораторний центр МОЗУ», за виготовлення яких сплатила 378,16 грн.. У період з 20.12.2016 року по 13.01.2017 року дитина знаходилась у дитячій лікарні та проходила амбулаторне лікування з діагнозом «запалення легенів», вартість лікування склала 1245, 24 грн.. Також, посилалась на те, що для розвитку здібностей дитини її син відвідує курси англійської мови та станом на подання позову у період з січня по червень 2017 року включно вже оплатила 3170 грн.. Отже, загалом на лікування та розвиток дитини позивачка витратила 4793 грн. 40 коп., половину з яких просить стягнути з відповідача. Ухвалою суду (головуюча суддя Нікітіна С.Й.) від 04.07.2017 року позовну заяву було повернуто позивачу для подання до належного суду. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28.11.2017 року ухвалу суду 1-ї інстанції від 04.07.2017 року було скасовано та питання, повязане з відкриттям провадження у даній справі, було передано до Приморського районного суду м. Одеси на новий розгляд. Після авторозподілу справа надійшла до провадження судді Домусчі Л.В.. Ухвалою суду від 22.02.2018 року провадження у справі було відкрито за місцем реєстрації позивачки та призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні. Розгляд справи, призначений на 26.03.2018 року, був відкладений у звязку з перебуванням судді у відпустці. У судове засідання, призначене на 07.05.2018 року, сторони не зявились у звязку з чим розгляд справи був відкладений на 07.05.2018 року. Ухвалою суду від 07.05.2018 року було закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. У судове засідання, призначене на 05.07.2018 року, сторони не зявились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Про час та місце розгляду справи відповідач був сповіщений належним чином, про що свідчить рекомендоване поштове повідомлення про вручення поштового відправлення. До теперішнього часу відповідач відзив на позов не надав. Ухвала суду про відкриття провадження у даній справі розміщено в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Приморського районного суду м. Одеси, тобто ухвала суду є доступною для ознайомлення та загальновідомою. У звязку з викладеним та на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, в редакції, яка набрала чинності 15.12.2017 року, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У звязку з цим, датою складення цього судового рішення є 09 липня 2018 року. Дослідивши матеріли справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що з 24 квітня 2004 року [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них є син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АС №002758 від 22.11.2005 року. У подальшому, згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.04.2013 року (справа №522/3225/13) шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з матірю за адресою: [ADDRESS]. З позовної заяви вбачається, що дитина хворіє на респіраторний аллергоз з загрозами на настання бронхіальної астми, що підтверджується довідкою медичного центру «Надія, Добро і Добробут» від 03.12.2016 року. З цього приводу дитина потребує постійного догляду та лікування, а позивачка постійно здійснює витрати на здачу дитиною аналізів, придбання для неї ліків. Так, 05.04.2017 року дитині були проведені в ДУ «Одеський обласний лабораторний центр МОЗУ», за виготовлення яких позивачка сплатила 378,16 грн.. У період з 20.12.2016 року по 28.12.2016 року дитина знаходилась у КУ «ДДКБ ГП «ОЖд» та проходила амбулаторне лікування з діагнозом «запалення легенів», що підтверджується випискою з історії хвороби №1703. Згідно копій квитанцій, наданих позивачкою до позову, вартість лікування склала 1245, 24 грн. (а.с.23). Також, згідно пояснень позивачки, наданих у позові, та довідки ФОП [PERSON] від 31.05.2017 року, для розвитку здібностей син відвідує курси англійської мови. Вартість навчання з 01.01.2017 року складає 600 грн. на місяць, за навчання сплачує матір [PERSON]. Згідно копій квитанцій, наданих позивачкою до позову, станом на подання позову у період з січня по червень 2017 року [PERSON] вже сплатила за навчання сина 3170 грн.. Отже, загалом на лікування та розвиток дитини позивачка витратила 4793 грн. 40 коп., половину з яких просила стягнути з відповідача на її користь як додаткові витрати на утримання сина. Вирішуючи спір суд виходить з наступного. Відповідно до статті 180\~СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі статтею 141\~СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Виходячи зі змісту частини 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частинами першою - третьою статті 181\~СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з вимогами частини першої статті 185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Відповідно до вимог частини другої статті 185\~СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. У п. 18 постанови №3 Пленуму "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" Верховний Суд України зазначив, що необхідно звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст.\~185\~СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягає доведенню особою, яка пред'явила такий позов. Зазначена правова позиція, висловлена ВСУ у постанові від 26.06.2018 року у справі №501/5060/15-ц. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За положеннями ст. ст.\~12,\~81 ЦПК України, кожна особа повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналізуючи зазначені норми права, розяснення Пленуму Верховного Суду України, зясовуючи вказані обставини справи, перевіряючи перелік квитанцій, що містяться в матеріалах справи, та оцінюючи належність, допустимість, достовірність наявних у справі доказів кожний окремо й у їх сукупності, суд вважає, що витрати, понесені позивачкою на придбання ліків на лікування дитини та оплату відвідуваних дитиною курсів англійської мови, є належно підтвердженими додатковими витратами на дитину. Зазначене не спростовано відповідачем належними та допустимими доказами. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивача було звільнено від сплати судового збору, суд вважає за можливе покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 704,80 грн..

Outcome: approved