Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

Заступник прокурора Харківської області в інтересах держави в особі Державного агентства лісових ресурсів України, Державного підприємства «Харківської лісової науково-дослідної станції» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,2374га за адресою: [ADDRESS], виданий на ім'я [PERSON] [NUMBER], зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010969300401 (кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]), скасувавши його державну реєстрацію; витребувати з незаконного володіння [PERSON] земельну ділянку, площею 0,2374 га, (кадастровий номер [NUMBER]), передавши її у відання держави в особі постійного лісокористувача «Харківська лісова науково-дослідна станція» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького; судові витрати покласти на відповідача, посилаючись на те, що надана у власність [PERSON] земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка у подальшому відчужена на користь [PERSON], відноситься до категорії земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні Державного підприємства «Харківської лісової науково-дослідної станції» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького, та розташована на землях Південного лісництва ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». Так, підставою для отримання [PERSON] державного акту на право приватної власності земельної ділянки площею 0,2374га, за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) стало рішення 50 сесії V скликання Черкасько- Лозівської сільської ради 02.10.2009. Державний акт на право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку ([NUMBER]) зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010969300401 від 16.11.2009 та відповідно до вимог ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу він є чинним. Разом з тим, у ході розгляду Жовтневим районним судом м. Харкова кримінальної справи за обвинуваченням Черкасько-Лозівського сільського голови [PERSON] встановлено, що рішення Черкасько-Лозівською сільською радою від 02.10.2009 на 50 сесії V скликання про передачу [PERSON] у приватну власність зазначеної вище земельної ділянки не розглядалося та не приймалося, а є підробленим засудженим. Вирок місцевого суду від 05.06.2013 у справі № 1-623/2011 набрав законної сили 09.07.2014 відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області. Таким чином, державний акт на право власності [PERSON] на земельну ділянку, який зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі № 010969300401 ([NUMBER]), виданий на підставі зробленого, тобто нечинного рішення, підлягає визнанню недійсним. У подальшому [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 29.12.2009 відчужено належну їй земельну ділянку на користь [PERSON] Відповідно до умов договору купівлі-продажу від 29.12.2009 вартість земельної ділянки складає 14200,00грн. Представник прокуратури Дергачівського району Харківської області в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позов підтримує та просить його задовольнити, у разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення. Представник Державного підприємства «Харківської лісової науково-дослідної станції» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького в судове засідання не з'явився, але до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Представник Державного агентства лісових ресурсів України в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомили, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про що свідчить поштове повідомлення. Відповідач у судове засідання не з'явилася, причини неявки суду не повідомила, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, за зареєстрованим місцем проживання: [ADDRESS]. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що на підставі рішення Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 02.10.2009 50 сесії 5 скликання [PERSON] лесі Костянтинівні надано у власність земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,2374га, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. 16 листопада 2009 року на підставі зазначеного вище рішення [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER] кадастровий номер [NUMBER]. Згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2009 [PERSON] продала дану земельну ділянку [PERSON], яка згідно актового запису про зміну імені №8 від 02.04.2013 змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». З листа начальника відділу Держгеокадастру у Дергачівському районі Харківської області №10-20.18-0.7-3604/2-16 вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером [NUMBER] виділена за рахунок земель лісогосподарського призначення. Зміни до земельно-облікових даних не вносились. Також згідно даних Державного земельного кадастру вищевказана земельна ділянка перетинається з ділянкою [NUMBER], що використовується ДП «Харківська лісова науково-дослідна станція». У ході розгляду Жовтневим районним судом м. Харкова кримінальної справи за обвинуваченням Черкасько-Лозівського сільського голови [PERSON] встановлено, що рішення Черкасько-Лозівською сільською радою від 02.10.2009 на 50 сесії V скликання про передачу [PERSON] у приватну власність земельної ділянки площею 0,2374га, за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер [NUMBER]) не розглядалося та не приймалося, а є підробленим засудженим, що підтверджується вироком місцевого суду від 05.06.2013 у справі № 1-623/2011 набрав законної сили 09.07.2014 відповідно до ухвали апеляційного суду Харківської області. Згідно ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною першою статті 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Отже, указаним положенням визначено правові підстави набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Такими підставами є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Статтею 118 ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами. Відповідно до ч.ч.6,7,8,9 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та висновки конкурсної комісії (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. У разі якщо проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки підлягає обов'язковій державній експертизі землевпорядної документації, погоджений проект подається Комісією до відповідного органу земельних ресурсів для здійснення такої експертизи. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Отже, рішення органу виконавчої влади чи місцевого самоврядування про передачу у власність земельної ділянки є необхідною передумовою виникнення права власності на земельну ділянку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право власності має абсолютний характер та є непорушним. Забезпечуючи усім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. Рівність умов захисту прав власності на землю випливає з норм ст.ст. 21, 55 Конституції України та ст.152 ЗК України. Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Згідно зі ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до п.12 Розділу Х Перехідних положень ЗК України (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до ч.1 ст.3607 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Верховний Суд України у постанові №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року зазначив, що державний акт на право приватної власності на землю видається на підставі рішення органу місцевого самоврядування або органу виконавчої влади, тому вирішення питання про правомірність видачі державного акту безпосередньо залежить від законності рішення, на підставі якого такий акт виданий, і дотримання вимог, передбачених земельним законодавством, зокрема статтями 116, 118 ЗК України. Оскільки рішення Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області 50 сесії V скликання від 02.10.2009 про передачу у приватну власність [PERSON] спірної земельної ділянки не приймалося, то з урахуванням правових позицій, викладених у постанові Верховного Суду України №6-93цс13 від 23 жовтня 2013 року, суд визнає недійсним та скасовує державний акт на право власності на земельну ділянку (кадастровий номер [NUMBER]), загальною площею 0,2374га га серія [NUMBER] виданий на ім'я [PERSON], який зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010969300401, який був виданий на підставі зазначеного рішення. Щодо вимоги про витребування земельної ділянки суд зазначає наступне. Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави, не з її волі, оскільки компетентним органом у встановленому законом порядку рішення про передачу земельної ділянки не приймалося. Верховний Суд України у постанові №6-34 цс11 від 26 вересня 2011 року зазначив, що у разі встановлення незаконності вибуття земельних ділянок із державної власності та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними у зв'язку з тим, що згідно зі статтями 60, 61 ЗК України не могли надаватися для зазначеного в державних актах цільового призначення, позов про їх витребування з чужого незаконного володіння підлягає задоволенню відповідно до положень статей 387, 388 ЦК України. Таким чином, суд дійшов висновку про витребування з володіння відповідача на користь держави в особі «Харківська лісова науково-дослідна станція» Українського ордена «Знак пошани» науково-дослідного інституту лісового господарства і агролісомеліорації ім. Г.В. Висоцького спірної земельної ділянки. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Пунктом 4 ч.2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав передбачено відновлення становища, яке існувало до порушення. Як роз'яснено ч.5 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). У зв'язку з наведеним позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь прокуратури Харківської області суд присуджує понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору. Відповідно до ч.1 ст.209 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. На підставі викладеного,

Outcome: approved