Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від спільного подружнього життя мають неповнолітнього \~сина- Войтович [PERSON], 18.07.2015 року. Позивач вказує, що причиною розірвання шлюбу з відповідачем є те, що з червня 2015 року шлюбні стосунки фактично припинені, спільне господарство не ведеться, оскільки Відповідач жодного разу не проявляв зацікавленості до сімейного життя, не був присутнім на народженні та хрещенні дитини, шлюб носить формальний характер, надалі перебувати у шлюбі з відповідачем не бажає, а тому просить з наведених в позові підстав шлюб розірвати, дитину після розірвання шлюбу, просила залишити на проживання із нею. Оскільки Відповідач матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини не надає, позивач не взмозі самостійно в повному обсязі забезпечити всі необхідні засоби та умови для нормального, повноцінного життя і розвитку дитини, тому просила призначити аліменти з відповідача в її користь на утримання малолітнього сина - [PERSON], 18.07.2015 року в розмірі 368,4 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач подала заяву до суду, за змістом якої позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, а справу розглянути у її відсутності. Відповідач подалв заяву про розгляд справи у його відсутності, не заперечив проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Судом встановлено, що 07 травня 2015 року між сторонами зареєстровано шлюб у відділі ДРАЦС Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №632, про що свідчить оригінал свідоцтва про одруження, яке міститься в матеріалах справи ( а.с. 18). Від спільного подружнього життя народився син- Войтович [PERSON], [INFO], батьками якої є [PERSON] та [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження дитини ( а.с. 11). Ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що сторони подружніх відносин не підтримують, проживають окремо, позивач наполягає на розірванні шлюбу, вважаючи, що сімя розпалась, відповідач погодився на розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам, виходячи з чого є всі підстави розірвати шлюб, а малолітнього сина - [PERSON], [INFO], після розірвання шлюбу залишити на проживання з матір»ю. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» ). Частиною 2 статті 150 Сімейного кодексу України (надалі «СК України») визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (частина 1 статті 180 СК України). Таким чином, Суд звертає увагу на те, що відповідно до норм СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України Про охорону дитинства батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі За приписами ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і розяснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За змістом ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В даному випадку позивач просить про стягнення аліментів з відповідача на користь неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з відповідача на утримання неповнолітньої дитини слід визначити в твердій грошовій сумі, оскільки доказів про його офіційні доходи в матеріалах справи відсутні. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд звертає увагу на те, що на момент розгляду справи в суді, відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», прожитковий мінімум дитини до 6 років становить: з 1 січня 2016 року - 1167 гривень, з 1 травня - 1228 гривень, з 1 грудня - 1313 гривень. Відповідно до вимог статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини слід задовольнити, визначивши розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача на утримання малолітнього сина - [PERSON], [INFO] в твердому грошовому розмірі по 368 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 04.08.2016 року. З відповідача слід також стягнути витрати, повязані з розглядом справи : 551 грн. 20 коп. судового збору в дохід держави . На підставі ст.ст. 104 ч.2, 105 ч.3, 112 ч.2, 180, 182 ч.2,184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved