Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-17 00:00:00

В квітні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог, просила визначити місце проживання її неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON], з нею. Свої вимоги обгрунтовувала тим, що після розлучення з відповідачем діти залишились проживати з нею, проте після виникнення суперечностей з приводу спільного сумісного майна подружжя, між сторонами склались напружені відносини, відповідач погрожує їй забрати дітей. Рішенням Сосницького районного суду від 19 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено. В апеляційній скарзі [PERSON] просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким її вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Позивач зазначає, що нотаріально посвідчена заява відповідача не може свідчити про відсутність між сторонами спору про місце проживання дітей; постійні погрози з боку відповідача примусили її звернутись до суду із даним позовом. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами відсутній спір щодо визначення місце проживання їх спільних дітей. Апеляційний суд не може погодитись із даним висновком, враховуючи наступне. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду. Питання щодо місця проживання неповнолітніх дітей в судовому рішенні не вирішувалось. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], та доньку [PERSON], [INFO]. Відповідно до вимог ч. 4 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. За змістом ст. ст. 160, 161 Сімейного Кодексу України, місцем проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Наведені положення закону знайшли своє відображення у правовій позиції Пленуму Верховного Суду України в п. 24 постанови від 12 червня 1998 року N 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України", вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. Відповідач [PERSON], заперечуючи проти задоволення позову, посилався на наявність його нотаріально посвідченої заяви про надання згоди на те, щоб діти проживали на власний вибір у їх матері [PERSON] Апеляційний суд враховує ту обставину, що заява була подана відповідачем вже після відкриття провадження по даній справі, тобто 17 травня 2017 року та може бути відкликана [PERSON] в будь-який час. Оскільки сторони проживають окремо та звернулись за вирішенням спору до суду, відповідно до приписів ст. 161 СК України зазначене питання має вирішуватись судом. Відповідно до ч.ч.4-5 ст. 19 СК України при розгляді таких спорів є обов'язкова участь у справі органу опіки та піклування, надання ним письмового висновку щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Орган опіки та піклування Менської районної державної адміністрації від 08 червня 2017 року (а.с.61) зробив висновок про доцільність проживання [PERSON] та [PERSON] з їх матірю [PERSON] Врахувавши всі обставини справи, висновок органу опіки та піклування, апеляційний суд приходить до висновку про визначення місця проживання обох дітей за місцем проживання їх матері. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені нею судові витрати в сумі 3344 грн. 00 коп. (640 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції, 704 грн. за апеляційний розгляд, 2000 грн. витрат на правову допомогу).

Outcome: approved