Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно у порядку спадкування за законом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що її батькам - батькові [PERSON] та матері [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, розташована за адресою Донецька область місто Слов»янськ пров. Високий, 10. Вказана земля належала їм на підставі Державного акту від 04 вересня 1995 року. За цією ж адресою їм належав житловий будинок. 23 вересня 1995 року [PERSON] померла, [PERSON] про смерть від 23 вересня 1995 року, Актовий запис № 1759. Після її смерті спадщину, в т.ч. і цю земельну ділянку прийняв її батько - [PERSON], як такий, що спільно проживав з [PERSON] та фактично вступив в управління та володіння майном, однак, за життя не встиг зареєструвати на своє ім»я вказану земельну ділянку та отримати на неї новий Державний акт і помер 31 жовтня 2009 року. Звернувшись до нотаріуса вона отримала [PERSON] про право на спадщину на вказаний вище житловий будинок, а у видачі [PERSON] про право на спадщину на вказану вище земельну ділянку Постановою нотаріуса від 22 листопада 2016 року їй було відмовлено, оскільки батько за життя не встиг зареєструвати за собою право власності на землю і помер. Оскільки її батько фактично успадкував вказану земельну ділянку, але вона не може оформити після нього спадщину виключно з тієї причини, що він не зареєстрував за собою право власності у земельному відділі. Просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 31 жовтня 2009 року на земельну ділянку для будівництва і обслуговування домоволодіння з господарськими та побутовими будівлями та спорудами площею 0,1 га, розташовану за адресою - Донецька область місто Слов»янськ провулок Високий, №10 кадастровий номер 1414100000:01:007:0287. Позивач [PERSON] до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивача [PERSON], яка діє на підставі Довіреності від 06 червня 2016 року ( а.с. 4) до судового засідання не з»явилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи. 19 грудня 2016 року [PERSON] звернулася до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без її участі, та задовольнити позовні вимоги [PERSON] Представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі Договору щодо надання правової допомоги та представництва інтересів від 06 грудня 2016 року ( а.с. 11-12) до судового засідання не з»явився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 19 грудня 2016 року адвокат [PERSON] звернувся до суду з Заявою, в якій просить суд розглянути справу без його участі, та задовольнити позовні вимоги [PERSON]В.( а.с.18). Представник відповідача - Слов»янської міської Ради Донецької області до судового засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи. 20 грудня 2016 року направив до суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без участі представника Слов»янської міської Ради Донецької області та постановити рішення на підставі доказів, що є в матеріалах справи. ( а.с. 21). Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги [PERSON] до Слов»янської міської Ради Донецької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягають задоволенню повністю з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права. Як встановлено в судовому засіданні батькам позивача [PERSON] - батькові [PERSON] та матері [PERSON] на праві приватної власності належала земельна ділянка, розташована за адресою Донецька область місто Слов»янськ пров. Високий, 10. Вказана земельна ділянка належала їм на підставі Державного акту від 04 вересня 1995 року. За цією ж адресою їм належав житловий будинок. Вказані обставини в судовому засіданні не оспорювалися. 23 вересня 1995 року [PERSON] померла, [PERSON] про смерть від 23 вересня 1995 року, Актовий запис № 1759. Після смерті [PERSON] спадщину, в т.ч. і земельну ділянку, яка розташована за адресою- Донецька область місто Слов»янськ пров. Високий,10 прийняв батько [PERSON] - [PERSON], як такий, що спільно проживав з [PERSON] та фактично вступив в управління та володіння майном, однак, за життя не встиг зареєструвати на своє ім»я вказану земельну ділянку та отримати на неї новий Державний акт і помер 31 жовтня 2009 року ( а.с. 8). позовні вимоги тим, що 11 вересня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується [PERSON] про смерть від 11 вересня 2015 року, виданим Відділом Слов»янського ДРАЦС серія I-НО № 925478. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді приватизованої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, кадастровий номер 1414100000:01:006:1144 та житлового будинку, які розташовані за адресою Донецька область провулок Варшавський ( Комінтерна) №5. Житловий будинок та приватизована земельна ділянка належали спадкодавцю на підставі [PERSON] про право на спадщину за Заповітом від 03 вересня 2007 року, виданого Першою Слов»янською державною нотаріальною конторою, реєстровий номер № 1-2522, які вона отримала після смерті [PERSON] та [PERSON]. За вказаним [PERSON] про право на спадщину, спадкодавець своє право власності на житловий будинок зареєструвала в КП «БТІ», а право власності на земельну ділянку не встигла зареєструвати та отримати Державний акт на право приватної власності на землю в Державному земельному кадастрі Держкомзему України. Після смерті спадкодавця [PERSON], вона на підставі Заповіту від 13 травня 2015 року, реєстровий номер №1274 звернулася до Першої Слов»янської державної нотаріальної контори у встановлений законодавством строк з Заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена Спадкова справа № 648/2015 та надано Витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі № 41633077. Враховуючи наявність реєстрації КП «БТІ» на житловий будинок, після спливу шестимісячного строку, вона отримала в Першій Слов»янській державній нотаріальній конторі [PERSON] про право на спадщину на житловий будинок від 17 червня 2016 року реєстровий номер № 2- 508, а на земельну ділянку отримала Постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 червня 2016 року у зв»язку з відсутністю реєстрації спадкодавцем своїх прав на землю в Державному земельному кадастрі Держземагенції України. Складність у оформленні спадкових прав полягає у тому, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа на землю, зареєстрований на ім»я спадкодавця та власник нерухомого майна помер. Згідно до п.3.1 [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» [PERSON] про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі [PERSON] про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини. Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину. [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] у передбачений статтею 1270 ЦК України строк. Таким чином, відповідно до ч. 1 статті 1272 ЦК України [PERSON] є особою, яка прийняла спадщину. У склад спадкового майна після смерті [PERSON], який помер 31 жовтня 2009 року входить земельна ділянка, яка розташована у місті Словянську, провулок Високий, №10, цільове призначення земельної ділянки обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Згідно до п.3.1 [PERSON] спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» « Окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з»ясовувати: 1)правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно ( будинок, споруда); 2)чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3)коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4)чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5)чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Статтями 116, 118 ЗК України визначено підстави й порядок набуття громадянами і юридичними особами права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності. Зазначене майно належало батькові позивача [PERSON] та матері позивача [PERSON] на підставі: Державного акту на право приватної власності на землю, виданого громадянину України, Акт був зареєстрований в Книзі записів Актів на право приватної власності на землю за № 406. Земельна ділянка була передана на підставі Рішення виконкому Слов»янської міської Ради народних депутатів 16 серпня 1995 року № 302. Розмір земельної ділянки, переданої у спільну власність батькам позивача становив 0,1 га в межах згідно з планом. Планом зовнішні межі земельної ділянки обумовлені таким чином опис меж від А до Б землі міської Ради Від Б до В землі у приватній власності земельна ділянка №8 по провулку Високому. Від В до Г [PERSON] [PERSON] Від Г до А земельна ділянка №12 по провулку Високому ( а.с.9-10). Відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. В судовому засіданні також встановлено, що після смерті [PERSON] спадщину, в т.ч. і цю земельну ділянку прийняв її чоловік - [PERSON], як такий, що спільно проживав з нею та фактично вступив в управління та володіння майном, однак, за життя не встиг зареєструвати на своє ім»я вказану земельну ділянку та отримати на неї новий Державний акт і помер 31 жовтня 2009 року. Викладене було підставою для винесення нотаріусом Постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії видачі позивачу [PERSON] про право на спадщину за законом на земельну ділянку, яка розташована у місті Словянську, по провулку Високому №10 і належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ДН № 000406, зареєстрованого 04 вересня 1995 року за № 406, Постанова нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальної дії видана 22 листопада 2016 року ( а.с.7). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно до [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1 «Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обгрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі [PERSON] про право на спадщину». Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування». Нотаріусом [PERSON] було видано [PERSON] про право на спадщину за законом 11 листопада 2016 року на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який розташований за адресою - Донецька область місто Слов»янськ провулок Високий №10 ( а.с. 5), але було відмовлено у видачі [PERSON] про право на спадщину за законом на земельну ділянку у звязку з тим, що не були подані необхідні документи для отримання [PERSON] , про що нотаріусом було викладено у Постанові від 22 листопада 2016 року ( а.с. 7). Відповідно до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. вказівки частини 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що передбачало обовязкову реєстрацію цих прав, розяснення, яке міститься у п.п. 3.3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, підлягають задоволенню вимоги спадкоємців про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та/або відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця). Згідно п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями відповідно до статей 1225 ЦК України і 131 ЗК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 116, п. 7 розділу X "Перехідні положення" Земельного Кодексу України, п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями громадяни набувають право на землю шляхом передачі ділянок у власність або надання їх у користування. Громадяни зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Таким чином, громадяни не можуть втрачати раніше наданого їм права власності або користування земельною ділянкою, підставою для виникнення права на земельну ділянку є відповідний юридичний факт факт прийняття рішення органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування про надання земельної ділянки у власність. Викладене також підтверджено інформаційним листом Верховного Суду України № 10-1391/0/4-12 від 27 вересня 2012 «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм земельного права». У цьому листі зазначено, що суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність до судових рішень Верховного Суду України. Органом місцевого самоврядування Словянською міською радою Донецької області було прийняте рішення про передання у приватну власність [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки, зазначене рішення про передання у власність підтверджено видачею правовстановлюючого документу - Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку ( а.с.9-10). Виходячи з вище викладеного [PERSON] отримала у власність у порядку спадкування після смерті своєї матері [PERSON] та батька [PERSON] земельну ділянку, яка розташована у місті Словянську, по провулку Високому №10, але право власності на неї [PERSON] не визнається відповідачем, що є правовою підставою для звернення до суду відповідно до ст. 392 ЦК України. Відповідно до ст. 152 Земельного Кодексу України та п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» із наступними змінами та доповненнями спори, пов'язані із земельними відносинами, розглядаються в позовному провадженні. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 Земельного Кодексу України та ст. ст. 15, 16 ЦК України шляхом визнання прав. Відповідно до ч. 1 ст. 181 ЦК України земельна ділянка є обєктом нерухомого майна. Відповідно до 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Відповідно до п. 3 Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 оскільки спір про визнання права власності на земельну ділянку є спором про спадкування, належним відповідачем у зазначених спорах є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності відповідна територіальна громада. Умови для отримання [PERSON] про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» її вимога про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду. Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України позивач має право на предявлення позову про визнання за нею права власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану за адресою: Донецька обл.. м. Слов'янськ, провулок Високий №10, як на майно, отримане нею у порядку спадкування за законом після смерті її батька [PERSON] , який помер 31 жовтня 2009 року Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму [PERSON] Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності . У відповідності до п.2 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом. Таким чином, виникла ситуація, коли позивач [PERSON] фактично успадкувала нерухоме майно, а саме : земельну ділянку загальною площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Донецька обл.. м. Слов'янськ, провулок Високий №10 після смерті свого батька, однак позбавлена можливості оформити спадщину за законом, оскільки [PERSON] за життя не встиг зареєструвати на своє ім»я вказану земельну ділянку та отримати на неї новий Державний акт і помер 31 жовтня 2009 року ( а.с. 8). Без документів, які б посвідчували право власності спадкодавця саме на земельну ділянку площею 0,1 га, право власності позивача не визнається. Правозастосовча позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якому зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано [PERSON] про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність [PERSON] про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за [PERSON] про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав [PERSON] про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)». Як встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON] за життя правомірно фактично набув право власності на нерухоме майно: земельну ділянку площею 0,1 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: Донецька область м. Слов'янськ, провулок Високий №10, але не отримав правовстановлюючого документа про право власності на земельну ділянку і тому за позивачем по справі, слід визнати право власності на спадкове майно, земельну ділянку, розташовану за адресою - Донецька область м. Слов»янськ провулок Високий №10 як на майно отримане в порядку спадкування за законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved