Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON]звернулись до Харківського районного суду Харківської області з позовом до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, який в подальшому уточнили та просили остаточно суд: -визнати за [PERSON] право власності на 3/4 частини земельної ділянки площею 0,15 га розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, за адресою:. [ADDRESS], з яких 1/2 частини земельної ділянки спільна сумісна власність на підставі статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України та 1/4 частини земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року; -визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частини земельної ділянки площею 0, 15 га розміщеної на землях, що знаходяться у віданні Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, за адресою:. [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В обґрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що [INFO] року помер [PERSON]. Після його смерті відкрила спадщина. Позивачі - дружина та донька померлого, звернулися до державного нотаріуса Шостої Харківської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А. із заявою про прийняття спадщини, як спадкоємці першої черги за законом, в установлений законом строк. 25 березня 2005 року державний нотаріус Шостої Харківської державної нотаріальної контори Абрамченко Т.А. видано свідоцтво про право на спадщину за законом відповідно до якого спадкоємцями майна громадянина [PERSON], померлого [INFO] року, з чого б воно не складалося та де б таке не знаходилося є, по 1/2 частині кожному з позивачів. 20 квітня 2001 року [PERSON] будучи у шлюбі з [PERSON], придбав у власність земельну ділянку площею 0, 15 га розміщену на землях, що знаходяться у віданні Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, за адресою:. [ADDRESS], передану для будівництва та обслуговування житлового будинку. Проте право власності на відповідну земельну ділянку померлий не зареєстрував у встановленому законом порядку. При цьому, в силу вимог статей 22 та 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, 1/2 частина даної земельної ділянки також належала дружині померлого - [PERSON]. Інша ж частина земельної ділянки є спадковим майном після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, а відтак, має бути успадкована по 1/4 кожним з позивачів. Проте, державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори було відмовлено у видані свідоцтва про право на спадщину та порекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом. Отже, позивачі були змушені звернутися до суду за захистом своїх цивільних справ. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 червня 2017 року позовну заяву [PERSON] та [PERSON] залишено без руху у зв'язку з недотриманням вимог визначених статтею 119 ЦПК України (в редакції станом на день звернення до суду) та надано строк для усунення визначених ухвалою недоліків. 05 липня 2017 року позивачами до суду надано заяву на усунення визначених ухвалою недоліків. Таким чином, на підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06 липня 2017 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] та [PERSON] до Роганської селищної ради Харківського району Харківської області про визнання права власності на земельну ділянку та призначене судове засідання у справі. Згідно з ухвалами Харківського районного суду Харківської області від 07 вересня 2017 року та від 22 вересня 2017 року витребувано з Шостої Державної нотаріальної контори Харківської області відомості про те, хто звертався до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини чи про відмову у прийнятті спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, чи є відомості про складання заповітів від його імені та чи видавалися будь-кому свідоцтва на спадщину, а також витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області інформацію про те, за ким зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] та на підставі яких документів здійснено відповідну реєстрацію. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 06 лютого 2018 року у зв'язку із встановленням розбіжностей між отриманою інформацією та наявними у справі документами, витребувано з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області інформацію про те, за ким зареєстровано право власності на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], та на підставі яких документів здійснено відповідну реєстрацію. 22 березня 2018 року позивачами до канцелярії суду надано заяву про уточнення позовних вимог. В судове засідання позивачі [PERSON] та [PERSON]повідомлені про час, дату та місце розгляду справи не з'явились. 27 березня 2018 року ними до канцелярії суду надано спільну заяву, в якій зазначено, що вони просять розглядати справу у їх відсутність та просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Роганської селищної ради Харківського району Харківської області, в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений. В матеріалах справи міститься заява за підписом селищного голови Роганської селищної ради [PERSON], з якої вбачається, що селищна рада просить розглядати справу у їх відсутність та не заперечує проти позову [PERSON] та [PERSON]. Враховуючи, що в судове засідання не з'явилися всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 12 квітня 2001 року згідно з договором купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області та зареєстрованого в реєстрі за №2-684, [PERSON] придбав у [PERSON] земельну ділянку площею 0,15 гектарів розміщену на землях, що знаходиться у віданні Роганської селищної ради Харківського району Харківської області [ADDRESS] передану для будівництва та обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка). [PERSON] відповідна земельна ділянка належала на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], зареєстрованого 29.01.1999, номер реєстрації 20, виданого на підставі рішення виконкому Роганської селищної ради від 09.02.1994 №41. Відповідна земельна була придбана [PERSON] в період перебування в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого підставі актового запису №875 від 23.11.1990. Згідно з вимогами статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Статтею 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. У зв'язку з тим, що вказана вище земельна ділянка була придбана в шлюбі, воно є спільною сумісною власністю подружжя, і в силу вимог статті 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, їх частки є рівними. Відтак, суд приходить до висновку, що [PERSON] набула в силу вимог статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України у власність 1/2 частини земельної ділянки площею 0,15 гектарів за адресою: [ADDRESS] [INFO] року помирає [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 15.04.2003 Міськрайонним відділом реєстрації актів громадського стану №4 Харківського обласного управління юстиції. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась зі всього належного померлому на день смерті майна, зокрема, 1/2 частка земельної ділянки площею 0,15 гектарів за адресою: [ADDRESS] Згідно інформації з Головного управління Держгеокадастру у Харківській області за вих.№9-20-14-1988/0/19-18 від 13.03.2018 наданої на виконання ухвали про забезпечення доказів, відповідно до книг записів про державну реєстрацію державних актів на право приватної власності на землю на території Роганської селищної ради, записи в яких здійснювались до 01.01.2013, на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS], зареєстрований Державний акт на право власності на землю на ім'я гр.[PERSON]. Державний акт на право власності на землю [NUMBER] зареєстрований 29.01.1999, номер реєстрації 20, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, право власності на земельну ділянку зареєстровано на підставі рішення виконкому Роганської селищної ради від 09.02.1994 №41. Державний акт на право власності на землю зареєстрований Роганською селищною радою 29.01.1999. У відповідності до пункт 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування» судам роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Приведене вище роз'яснення також дублюється в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» Виходячи з того, що спадщина після смерті [PERSON], померлого [INFO], відкрилась у 2003 році, а тому у даному випадку правовідносини регулюються Цивільним Кодексом УРСР (у редакції 1963 року). Відповідно до статті 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Стаття 549 ЦК УРСР містить перелік дій, що свідчать про прийняття спадщини, а саме, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Як вбачається з наданої Шостою Державною нотаріальною конторою Харківської області до суду на виконання ухвали про витребування доказів інформації за вих.№3347/01-16 від 08.09.2017, 10 грудня 2004 року після смерті померлого [INFO] року [PERSON], до нотаріальної контори із заявою про видачу спадщини звернулась дружина спадкодавця - [PERSON], яка діяла за себе особисто та від імені малолітньої дочки - [PERSON]. Відповідна заява була зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ 10 грудня 2004 року за №2717, на її підставі була заведена спадкова справа №1178/2004. 25 березня 2005 року спадкоємцям - дружині та малолітній дочці були видані свідоцтва про право на спадщину на: 1/2 частку квартири [ADDRESS]; автомобіль моделі ГАЗ 3302 вант.борт.тент, випуску 2002 року, номерний знак [NUMBER]; автомобіль моделі АЗЛК 2141201, випуску 1991 року, двигун [NUMBER], номерний знак [NUMBER] та на майно, що знаходиться за межами України (в Російській Федерації). Отже, позивачі вважаються такими, що звернулись до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини в шестимісячний строк та відповідно в подальшому вже отримували свідоцтва про право на спадщину на інше належне померлому майно. Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав. Згідно до вимог частин першої статті 128 ЦК УРСР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. За статтею 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Натомість, згідно з постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, на земельну ділянку площею 0,15 гектарів за адресою: [ADDRESS] було відмовлено у зв'язку з тим, що не надано документів, що підтверджуються право власності на спадкове майно. Таким чином, у зв'язку з тим, що позивачі позбавлені можливості оформити спадщину у встановленому законом в позасудовому порядку, вони були змушені звернутися в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно та визнання права власності на відповідну частку у майні, що було спільною сумісною власністю подружжя. Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Вказане узгоджується з правовою позицією Європейського суду з прав людини в п.45 рішення від 10 квітня 2008 року в справі «Вассерман проти Росії», згідно якої засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має бути "ефективним" як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що або запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Підставою звернення позивачів до суду з даним позовом є неможливість оформлення ними права на спадщину у нотаріуса з причин відсутності правовстановлюючих документів на майно, що входить до складу спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на викладене, суд вважає позивачів такими, що набули право власності на відповідну частку (1/2) земельної ділянки площею 0,15 гектарів за адресою: [ADDRESS] кожний відповідно по 1/4 частин. Згідно статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Outcome: approved