Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] , третя особа: Царичанська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності, як спадкоємець за заповітом, на земельні ділянки. В обґрунтування позовних вимог вказала, що [INFO] помер її батько - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21.12.2016 року), який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним до дня його смерті однією сім`єю проживала її мама [PERSON] та вона без реєстрації. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 3,8273 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225688200:02:004:0164, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №185624 від 04 січня 2005 року; - земельна ділянка, площею 3,8273 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225688200:02:004:0165, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №185625 від 04 січня 2005 року. За життя 06.02.2008 року [PERSON] склав заповіт, яким належні йому на праві власності земельні ділянки заповів саме їй. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 06.02.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №144. Її мати [PERSON] та дружина померлого [INFO] [PERSON] спадщину прийняла спільним проживанням зі спадкодавцем та має право на обов`язкову частку у спадковому майні. Звернувшись до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON] , 25.08.2020 року отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем (не була зареєстрована), у зв`язку з чим пропустила строк для прийняття спадщини. Згідно з довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області №258 від 23.09.2020 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , та мав такий склад сім`ї: дружина [PERSON] , а донька [PERSON] проживала за вказаною адресою без реєстрації. Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1218, 1223, 1225, 1233 ЦК України, прохає суд встановити факт її постійного проживання однією сім`єю разом зі спадкодавцем - [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто його смерті [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , та визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю. Представник позивача [PERSON] - адвокат Ткаленко М.Д. в підготовчому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та прохав їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Свідок [PERSON] в підготовчому засіданні пояснив, що є односельчанином позивача, з якою постійно спілкується. Дійсно знає, що позивач проживає в [ADDRESS] без реєстрації та доглядала за померлим [INFO] батьком [PERSON] , який в силу віку потребував постійного догляду. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідка, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачем, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. [INFO] помер батько позивача - [PERSON] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане Царичанським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 21.12.2016 року), який на день смерті був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , та разом з ним до дня його смерті однією сім`єю проживала дружина [PERSON] , відповідач в даній справі, та позивач без реєстрації (а.с.11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - земельна ділянка, площею 3,8273 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225688200:02:004:0164, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №185624 від 04 січня 2005 року (а.с.12); - земельна ділянка, площею 3,8273 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225688200:02:004:0165, яка належала померлому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №185625 від 04 січня 2005 року (а.с.13). За життя 06.02.2008 року [PERSON] склав заповіт, яким належні йому на праві власності земельні ділянки заповів саме позивачу. Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Юр`ївської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області 06.02.2008 року, зареєстрований в реєстрі за №144. Мати позивача [PERSON] та дружина померлого [INFO] [PERSON] спадщину прийняла спільним проживанням зі спадкодавцем та має право на обов`язкову частку у спадковому майні. Позивач, звернувшись до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори щодо оформлення своїх спадкових прав після смерті батька [PERSON] , 25.08.2020 року отримала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки на час відкриття спадщини не проживала постійно із спадкодавцем (не була зареєстрована), у зв`язку з чим пропустила строк для прийняття спадщини (а.с.16, 17). Згідно з довідкою виконавчого комітету Царичанської селищної ради Дніпропетровської області №258 від 23.09.2020 року [PERSON] на день смерті [INFO] був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS] , та мав такий склад сім`ї: дружина [PERSON] , а донька [PERSON] проживала за вказаною адресою без реєстрації (а.с.11). Пунктом 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" зазначено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зі змісту ст.1268 ЦК України для спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Статтею 315 ЦПК України визначено факти, які можуть встановлюватись у судовому порядку. Частиною другою даної норми передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Отже, виходячи з наведеного, встановлення факту постійного проживання [PERSON] та спадкодавця [PERSON] породжує для позивача юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права, іншої можливості встановити цей факт позивач не має. За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, і факт постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, який просить встановити позивач, підтверджується письмовими матеріалами справи та показами свідка [PERSON] , наданими в судовому засіданні, згідно яких позивач [PERSON] дійсно постійно проживала зі спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. При цьому, згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Веллі Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved