Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

Відповідач [PERSON] відповідно до наданої позивачу [PERSON] розписки від 16.11.2009 року отримав у позику 6700 Доларів США, взявши зобовязання повернути грошові кошти до 31.12.2012 року. Позивач посилається на те, що відповідач свої зобовязання щодо повернення отриманих у борг грошей не виконав. Відповідно до розрахунку позивача, боргові зобовязання [PERSON] станом на час розгляду справи, згідно курсу Національного банку України у гривні до Долара США за розрахунком курсу валют (1 Долар США = 12.995 гривень) складають 86765 гривень. Позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу у кількості 86765 гривень та 4681,45 гривень річних, що складає 3% від суми неповернутих відповідачем грошей. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи за позовом до нього про стягнення боргу відповідно до повідомлення поштового відділення про отримання судової повістки про виклик до суду та вручення йому копії позовної заяви та доказів у справі, доданих позивачем, але в судове засідання не зявився, не надавши суду підтвердження про поважність причини неявки у судове засідання. Заслухавши позивача [PERSON], який не заперечує про заочний розгляд справи за відсутності відповідача, суд враховує, що згідно ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутність або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе справу розглянути у відсутність відповідача, постановивши заочне рішення суду, задовольнивши вимоги позивача про стягнення боргу та 3% річних з наступного: Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Ст. 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Крім того ч.1 ст.1049 ЦК України встановлює, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Предметом договору позики у данному позові є іноземна валюта. Відповідно до ч.2 ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. В абзаці 4 п. 1 ст.1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України. Незазначення в договорі, якої саме іноземної держави валюта бралася в борг, а саме іноземної держави долара (США, Австралії чи Канади тощо), може вплинути на визначення розміру боргу, що підлягає доказуванню в установленому законодавством порядку, а не бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення боргу. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. За цих обставин, з [PERSON], враховуючи курс валют та облікову ставку Національного Банку України станом на час розгляду справи, на користь позивача [PERSON] належить стягнути борг в сумі 6700 доларів США, що складає в національній валюті України 86765 грн. Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. [PERSON] договором не встановлений розмір процентів, їх розмір встановлюється на рівні облікової ставки Національного банку України. За умовами домовленості між [PERSON] та [PERSON] щодо позики проценти не встановлювались, але вони можуть бути заявлені на підставі Закону. Згідно розрахунку позивача від загальної суми боргу 6700 Доларів США при розмірі 3% на рік, розмір відсотку на день складає 0.55 центів. Строк неповернення боргу рахується від зазначеної відповідачем у розписці дати 31.12.2012 року до 17.10.2014 року часу звернення позивача з позовними вимогами до суду, що в цілому складає 665 днів, або 360.25 Доларів США за розрахунком курсу валют - 12.995 гривень за 1 Долар США = 4681.45 гривень. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З [PERSON] на користь позивача належить стягнути понесені ним судові витрати - судовий збір в сумі 243 гривні 60 копійок. Таким чином, позивач довів суду правомірність своїх позовних вимог щодо відповідача [PERSON], на підставі яких можливо стягнути з нього борг та 3% річних від суми боргу за наявності розписки відповідача про отримання у борг 6700 Доларів США, що складає 86765 гривень у розрахунку по курсу валют НБУ станом на час розгляду та у відповідності до законодавчого регулювання спірних правовідносин.

Outcome: approved