Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В обгрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що вона є власником будинку [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 26.01.1993 року. У вказаному будинку проживають і зареєстровані сама позивачка, її син [PERSON] , внук [PERSON] , колишня невістка [PERSON] та онука [PERSON] . Відповідачка- колишня невістка [PERSON] не проживає в будинку з вересня 2017 року, у зв`язку з чим, з метою зняття її з реєстрації позивачка звернулася до суду та просить визнати її такою, що втратила право користування житлом. 09.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить суд їх задоволити. Відповідачка у судове засідання повторно не з`явилася. Заперечень проти позову (відзиву) від відповідачки не надійшло.Судове повідомлення, надіслане судом за місцем реєстрації відповідачки повернуто до суду у вигляді поштового конверту з відміткою "адресат відсутній за даною адресою". За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, відсутність відзиву від відповідача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Вислухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу будинку від 26.01.1993 року, посвідченого виконавчим комітетом Тайкурської сільської Ради народних депутатів Рівненського району. Довідкою, виданою Корнинською сільською радою від 15.09.2020 р., підтверджується той факт, що вулиця Кірова була перейменована на вулицю Т.Г.Шевченка відповідно до рішення Тайкурської сільської ради народних депутатів в Рівненському районі від 19.08.1996 № 103. Згідно довідки про склад сім`ї, виданої Корнинською сільською радою від 10.09.2020 р., за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] (заявниця), [PERSON] (син), [PERSON] (внук), [PERSON] (внучка), [PERSON] (дружина сина, розлучені з 2017 року). На підтвердження факту непроживання відповідачки у житловому будинку [ADDRESS] , що належить позивачці на праві власності, до матеріалів позовної заяви долучено акти обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 23.01.2020 р., 28.02.2020 р., 03.10.2019 р., 11.12.2019 р., 03.01.2020 р., 07.12.2018 р. Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. У даному випадку власник житла має право вимагати визнання колишнього власника майна таким, що втратив право користування житловим приміщенням. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла (ст. 346 ЦК України). Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, зміст вказаних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням кореспондується, є похідним від права власності на будинок (квартиру) та існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи встановлені судом обставини та вимоги статей 317,319,391,405 ЦК України, частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», з метою захисту права власності позивачів на житловий будинок, відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved