Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, вказавши, що її донька [PERSON] - третя особа по справі, з 24.03.2007 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. [INFO] в них народилася донька [PERSON] та [INFO] в них народилася донька [PERSON]. 23.07.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано за рішенням суду. З цього часу батько вихованням та життям доньок не цікавиться, за рішенням суду з [PERSON] на користь матері дітей стягнуті аліменти на утримання дітей у розмірі 1/6 частини на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Але рішення суду відповідач не виконує, заборгованість по аліментам за період з 14.06.2012 року по 01.05.2017 року складає 80 884,62 грн. 09.06.2016 року [PERSON] зникла, з цього приводу позивач звернулася до органів поліції. На даний час онуки проживають разом з нею, позивач самостійно займається вихованням дітей, піклується про їх фізичний та духовний розвиток, навчанням, підготовкою до самостійного життя. Відповідач не приймає участі в житті доньок. [PERSON] просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно дітей - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні 01.06.2018 року проти позовних вимог заперечував, сказав, що хотів би в подальшому займатися вихованням дітей, буде сплачувати аліменти, з тещою підтримуавав завжди нормальні стосунки. Пояснити чому тривалий час не спілкується з дітьми не зміг. Відповідач у судове засідання 06.07.2018 року не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден, проти позову не заперечує. Представник органу опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради Чубінець Т.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала відповідно до наданого суду висновку. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено у новій реакції. У відповідності до п. 9 ч. 1 Розділу ХІII Перехідних Положень ЦПК України у новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що матір'ю малолітніх [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], є [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с. 5, 6 - копії свідоцтв про народження). [PERSON] та [PERSON] з 24.03.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбу, актовий запис № 114, 23.07.2012 року за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано (а.с. 4, 13 - копії свідоцтва про шлюб, рішення суду). Також рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.07.2012 року з відповідача на користь [PERSON] стягнути аліменти на утримання малолітніх доньок у розмірі 1/6 частки його заробітку на кожну дитину щомісяця. Але [PERSON] ухиляється від сплати аліментів, заборгованість станом на 01.05.2017 року складає 80 884,62 грн. (а.с. 9 - довідка-розрахунок). Малолітні [PERSON] та [PERSON] проживають разом з бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Мати малолітніх за вищевказаною адресою не проживає з червня 2017 року, її місце знаходження невідоме (а.с. 8, 11 - акт, відомості р\\про реєстрацію місця проживання особи). Відповідач [PERSON] не цікавиться життям, успіхами та здоров'ям доньок, не приймає участь у їх фізичному та духовному розвитку (а.с. 7, 12- характеристики). Все це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньок. Натомість бабуся дітей займається навчанням і вихованням онук [PERSON] та [PERSON], активно приймає участь у їх житті (а.с. 7, 12 - характеристики). Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньок, так як не піклується про них, не займається їх вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров'ям дітей. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесід з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються зазначеної справи. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 15.05.2018 року № 8/22-1081 виконком вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с. 33-35 - висновок). Суд вважає за необхідне прийняти його до уваги при винесенні рішення, оскільки він обґрунтований. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд бере до уваги той факт, що відповідач відповідно до поданої ним заяви від 25.06.2018 року визнав позов повністю та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньок. Тому, враховуючи письмові докази по справі, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно доньок [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду було звільнена від сплати судового збору, тому він підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved