Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернулася [PERSON] із вказаним позовом. Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 12 грудня 2002 року між нею та [PERSON] був укладений у простій письмовій формі договір купівлі-продажу 44/100 частини житлового будинку, зазначеного в плані літ. «А», загальною площею 62,4 кв.м., загальною корисною площею 42,9 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та розташований на земельній ділянці площею 748 кв.м., які належали [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 21 липня 1976 року, зареєстрованого в реєстрі №4048 від 21.07.1976 року За умовами вищевказаного договору я повністю сплатила [PERSON] вартість вищезазначеної частини житлового будинку з відповідними господарчими будівлями та спорудами, яка склала 40 000,00грн. ( сорок тисяч гривень нуль копійок) придбаного за договором купівлі-продажу. Після укладання вищезазначеного договору купівлі-продажу [PERSON] неодноразово ухилявся здійснити його нотаріальне посвідчення. Крім цього, [INFO] [PERSON] помер, в зв'язку з чим стало неможливим здійснити його нотаріальне посвідчення та переоформлення права власності на зазначену нерухомість на мене в установленому законом порядку. Як вказує позивач, станом на сьогоднішній день, вищезазначені 44/100 частини житлового будинку, зазначеного в плані літ. «А», загальною площею 62,4 кв.м., загальною корисною площею 42,9 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування ніхто не прийняв. Оскільки, починаючи з 12 грудня 2002 року по теперішній час вона фактично добросовісно, відкрито, безперервно володіє та користується чужим майном, а саме: 44/100 частинами житлового будинку, зазначеного в плані літ. «А», загальною площею 62,4 кв.м., загальною корисною площею 42,9 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходяться за адресою: [ADDRESS], які належали [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності на підставі посвідченого нотаріусом договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 21 липня 1976 року, зареєстрованого в реєстрі №4048 від 21.07.1976 року, утримує їх, робить поточний ремонт, підтримує в належному стані, постійно мешкає в них, то відповідно до ст.344 ЦК України вважала, що набуває право власності на це майно за набувальною давністю. З огляду на вищенаведене позивач просить суд визнати дійсним договір купівлі-продажу 44/100 частини житлового будинку, зазначеного в плані літ. «А», загальною площею 62,4 кв.м., загальною корисною площею 42,9 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] - 12 грудня 2002 року, та визнати за нею право приватної спільної часткової власності за набувальною давністю на 44/100 частини житлового будинку, зазначеного в плані літ. «А», загальною площею 62,4 кв.м., загальною корисною площею 42,9 кв.м., житловою площею 32,3 кв.м., з відповідною частиною господарчих будівель та споруд, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду клопотання, відповідно до ст. 27 та ч.2 ст. 158 ЦПК України, про розгляд справи в її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та наполягає на його задоволенні, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини. Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, але надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував, позов визнав. Згідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у випадку неявки у судове засідання відповідача, належним чином сповіщеного та який не повідомив про причини неявки, суд може прийняти заочне рішення на підставі наявних в справі доказів (ч. 4 ст. 169 ЦПК України), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи та перевіривши докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 12 грудня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто угоди про купівлю-продаж 44/100 житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] Сторони домовились щодо усіх істотних умов договору і того ж дня 12 грудня 2002 року відбулося повне його виконання, тобто [PERSON] повністю сплатила вартість нерухомості, а [PERSON] передав всі правовстановлюючі документи на нерухоме майно та написав розписку про отримання грошей за будинок. Однак відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу та [INFO] помер. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним з моменту, коли сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно із ч.2 ст.220 ЦК України, - якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне виконання договору, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 632 ЦК України, ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін, зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, зміна ціни в договорі після його виконання не допускається. Згідно ч.3 та ч.4 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту реєстрації. За частиною другою статті 41 Конституції України - право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма статті 344 даного Кодексу застосовується до правовідносин, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно частини четвертої статті 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Із зазначеного випливає, що 12 грудня 2002 року [PERSON] домовилась з [PERSON] щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, що розташовано за адресою: [ADDRESS] , та відбулося повне виконання умов зазначеного договору, а тому вимоги позивача підлягають задоволенню.

Outcome: approved