Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

В серпні 2019 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 29 квітня 1995 року в відділі реєстрації актів громадянського стану Чортківського райвиконкому Тернопільської області України, актовий запис №74. В шлюбі народилися двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] . З відповідачем не проживають понад шість років, спільного господарства не ведуть. Просить розірвати шлюб з [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, миритися не бажає. Суду пояснила, що з відповідачем разом не проживають понад шість років, спільного господарства не ведуть, до розірвання шлюбу привели постійні сварки та скандали, відповідач вживав спиртні напої, спричиняв їй тілесні ушкодження, на даний час вона має іншого чоловіка, з яким проживає і має намір створити сім`ю. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнає, не згідний на розірвання шлюбу, посилаючись на свої релігійні переконання, він не хоче гріха і не може по цій причині надати згоду на розірвання шлюбу. Дійсно тривалий час не проживають, він хворіє, розкаюється у своїх поступках по відношенню до дружини. Вислухавши позивачку, відповідача та його представника, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 29 квітня 1995 року, який зареєстрували в відділі реєстрації актів громадянського стану Чортківського райвиконкому Тернопільської області України, актовий запис №74, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу. В шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , дочка [PERSON] , [INFO] , які є повнолітніми. За час спільного подружнього життя належної сім`ї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та скандали. Сторони проживають окремо понад шість років, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Позивачка має іншого чоловіка, з яким проживає і має намір створити з ним сім`ю. Сторонам надавався термін для примирення, однак відповідач жодного разу не проявив спроб примирення по відношенню до дружини. Невизнання позову це є його право. Суд вжив всіх заходів передбачених законодавством для збереження сім`ї. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved