Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

В липні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником 6/50 частки домоволодіння № 47 кв. 2 по вул.Енгельсв в м. Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу. Відповідач колишня дружина сина позивача, який розлучився з відповідачем у 2011 році, сам син позивача [PERSON] помер 03.10.2014 року, від шлюбу дітей не має. Відповідач зареєстрована у спірній квартирі з 14.04.1989 року , але з моменту реєстрації у будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, речі відповідача у квартирі відсутні, місце її перебування не відомо. У добровільному порядку відповідач не припинила свою реєстрацію у квартирі, чим порушує права позивача, як власника квартири, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірному будинку. Позивач в судовому засіданні надала пояснення аналогічні, викладеним у позові, наполягала на задоволення позовних вимог. Крім того зазначила, що у її документах відсутній номер квартири № 2, а є лише частка будинку № 47 по вул.Енгельса у м.Маріуполі. Номер квартир були визначені самими мешканцями будинку для правильної доставки пошти. Відповідачка ніколи у будинок не заселялася та в будинку не проживала, позивач її прописала для того, що на той період часу планувалося знесення будинку та видача квартир. Реєстрація відповідача ускладнює оформлення субсидії на комунальні платежі та порушує її права, як власника будинку. Відповідач в судове засідання не зявилася з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працювала разом із позивачем, часто буває у неї дома, відповідач у будинку не проживає, її речі відсутні, зі слів сина позивача ще за його життя їй відомо, що відповідач з ним не проживала разом та він проживав з іншою жінкою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він сусід позивача, проживають у одному [INFO], кожний є власником своєї частки, відповідача не бачив майже 25 років, вона в будинку позивача не проживає та де перебуває йому не відомо. При складанні акту про не проживання відповідача він приймав участь та підтвердив факт не проживання відповідача у спірному будинку. Офіційних номерів квартир в будинку не має, сусіди для зручності самостійно визначили номери квартир, а будинок належить кожному у його частці. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права та обовязки сторін, справа розглянута у відсутності відповідача при заочному розгляді, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач є власником 6/50 частки домоволодіння № 47 по вул.Енгельсв в м. Маріуполі на підставі договору купівлі-продажу від 29.11.1975 року, нотаріально посвідченого та про що проведено реєстрацію права власності у БТІ м.Маріуполя 09.12.1975 року. Згідно паспорту позивач [PERSON] зареєстрована у б. 47 по вул.Енгельса у м.Маріуполі з 01.03.1976 року. Відповідно до домової книги на будинок № 47 по вул.Енгельсв в м. Маріуполі відповідач [PERSON] з 14.04.1989 року зареєстрована у будинку. Актом, складеним КСН «Старогородской» від 06.07.2015 року, підтверджується, що [PERSON] у будинку № 47 по вул.Енгельса в м. Маріуполі не проживає з 1989 року. Згідно рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 04.07.2011 року, яке набрало чинності 04.08.2011 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-НО № 799156 [PERSON] помер 03.10.2014 року. Вимогами ч.2 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд тв. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однією з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням відповідно до\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні"\~ Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, покази свідків, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад двадцять пять років у спірному будинку не проживає, права власності на будинок не має, втратила право користування спірною квартирою, тому позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. При цьому суд встановив, що відповідач втратила право користування у будинку № 47 по вул.Енгельса у м.Маріуполі, оскільки будь-яких документів про визначення квартир між співвласниками будинку суду не надано та відповідно до договору купівлі-продажу, домової книги та паспорту позивача встановлено, що позивач є власником частки будинку, а не квартири, позивач та відповідач зареєстровані в будинку, а не в квартирі, тому відповідач втратила право користування житловим приміщенням саме у будинку, а не квартирі.

Outcome: approved