Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 6 червня 2018 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,4647 га., що знаходиться на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 березня 2018 року державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори, начебто укладений 01 жовтня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП» та зареєстрований 06 липня 2017 року державним реєстратором Томашпільської РДА. Позов позивачем обґрунтований наступним. Згідно умов договору оренди [PERSON] начебто зобов`язався передати у строкове оплатне користування відповідачу належну йому земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. ПрАТ «Зернопродукт МХП» на даний час користується належною позивачу земельною ділянкою відповідно до начебто укладеного 01 жовтня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП» договору, який зареєстрований 06 липня 2017 року державним реєстратором Томашпільської РДА. Позивачка вказує, що оскаржуваний договір [PERSON] не підписував, а від його імені підписаний іншою особою, таким чином вказаний договір не відповідає його волевиявленню. 10 липня 2018 року відповідачем подано до суду відзив на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог про визнання договору оренди землі від 01.10.2015 року недійсним. Відзив мотивовано наступним. ПрАТ «Зернопродукт МХП» не погоджується з доводами позивача та вказує, що дійсно 01 жовтня 2015 року між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП» укладено договір оренди землі №509-Л-Т-В. На момент заключення договору сторони мали необхідний об`єм цивільної дієздатності. Їх волевиявлення було вільним та направленим на заключення договору оренди. За весь період часу з моменту укладення спірних договорів сторони належним чином виконували свої обов`язки, зокрема, ПрАТ «Зернопродукт МХП» як орендар за договором, використовував земельну ділянку згідно її цільового призначення, не погіршував її стан та своєчасно і в повному обсязі виплачував орендну плату . Окрім цього за [PERSON] щороку сплачували ПДФО з орендної плати. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 червня 2018 року відкрито провадження у справі, підготовче засідання призначене на 09 жовтня 2018 року 10 липня 2018 року отримано відзив ПрАТ «Зернопродукт МХП» на позовну заяву [PERSON] . Ухвалою Томашпільського районного суду від 09 жовтня 2018 року клопотання представника позивача задоволено, призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 листопада 2018 року провадження у справі поновлено для вирішення клопотання експерта про надання додаткових документів. Ухвалою Томашпільського районного суду від 29 листопада 2018 року розгляд клопотання експерта відкладено на 10 грудня 2018 року. 28 січня 2019 року отримано висновок експерта Вінницького відділення КНДІСЕ. Ухвалою Томашпільського районного суду від 29 січня 2019 року підготовче засідання у справі призначено, в зв`язку з надходженням висновку експерта, на 28 березня 2019 року. 28 березня 2019 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у справі у відпустці, розгляд справи перенесено на 21 травня 2019 року. 21 травня 2019 року судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого у справі на лікарняному, розгляд справи перенесено на 24 травня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 24 травня 2019 року підготовче засідання відкладено на 09 липня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 09 липня 2019 року залучено у справі правонаступника позивача, підготовче засідання відкладено на 10 жовтня 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 10 жовтня 2019 року підготовче засідання відкладено на 13 листопада 2019 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 13 листопада 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 23 січня 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 січня 2020 року судове засідання відкладено на 17 березня 2020 року. Доводи учасників процесу. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Семко В.М. в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задовольнити повністю. Представник відповідача, ПрАТ «Зернопродукт МХП» в судове засідання не з`явився, проте надіслав до суду заяву про проведення судового засідання без участі представника відповідача. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, які заявили про розгляд справи за їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Суд, розглянувши заяви сторін у справі, оцінивши належність і допустимість доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 23 березня 2018 року державним нотаріусом Томашпільської державної нотаріальної контори, належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення, площею 2,4647 га., що знаходиться на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер: 0523982600:04:000:0329.(а.с.16) Як вбачається із свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 червня 2019 року спадкоємцем майна [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] є її син [PERSON] , [INFO] . Спадщина на яку видано вказане свідоцтво складається із земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 2,4647 га., що знаходиться на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер: 0523982600:04:000:0329. (а.с.97) Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.06.2019 року, індексний номер витягу 170981087, [PERSON] належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,4647 га., що знаходиться на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, кадастровий номер: 0523982600:04:000:0329.(а.с.98) Згідно договору оренди землі № 509-Л-Т-В від 01 жовтня 2015 року укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП» вбачається, що орендодавець [PERSON] надає належну йому, а орендар - ПрАТ «Зернопродукт МХП» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,4648 га, яка знаходяться на території Липівської сільської ради Томашпільського району, кадастровий номер: 0523982600:04:000:0329. Даний договір укладено на шістнадцять років.(а.с.8-11) Як вбачається з акту передачі та прийому земельної ділянки орендодавець передав, а орендар прийняв в оренду земельну ділянку № [NUMBER] , кадастровий номер: 0523982600:04:000:0329, загальною площею 2,4648 га. (а.с. 12) Відповідно до акту визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), проведено встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки № [NUMBER] , кадастровий номер: 0523982600:04:000:0329, на території Липівської сільської ради загальною площею 2,4648 га (а.с.13). Разом з тим, звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначила, що договору оренди від 01 жовтня 2015 року [PERSON] не підписував, згоди на його укладення не надавав. Підпис у договорі оренди від 01 жовтня 2015 року виконано не ним, а іншою особою. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 09 жовтня 2018 року за клопотанням представника позивача по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 28 січня 2019 року до Томашпільського районного суду з Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів № 5861/5862/18-21 від 17 січня 2019 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі, згідно висновку якого підписи у договорі оренди землі, укладеного між [PERSON] та ПрАТ «Зернопродукт МХП» від 01 жовтня 2015 року виконаний не самим [PERSON] , а іншою особою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимогами частин першої - третьої, п`ятої та шостої ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 3 ст. 215 ЦК України зазначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що [PERSON] не підписував спірний договір оренди землі, а відтак цей правочин укладений за відсутності його волевиявлення на укладення договору, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Опираючись на судову практику Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо деяких спірних питань судової практики, про те що, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку, як зазначив п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" наслідки про не вчинення договору, чи не укладення - не застосовуються. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст.203,215 ЦК України - підписання договору особою, яка не має на це повноваження та за відсутності волевиявлення власника. Отже, вимоги позивача до ПрАТ «Зернопродукт МХП» про визнання недійсним договору оренди землі підлягають задоволенню. Також слід зазначити, що посилання представника відповідача на виконання зобов`язань, які виникли з спірного правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (пункт 7 постанови Пленумом Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 781 грн, оплачено експертизу в розмірі 2860 грн. Отже, з ПрАТ «Зернопродукт МХП» на користь [PERSON] необхідно стягнути 781 грн. (сімсот вісімдесят одну гривню) судового збору та 2860 грн (дві тисячі вісімсот шістдесят гривень) витрат за проведення експертизи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved