Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є власником вказаного житлового приміщення, відповідач за даною адресою зареєстрований, однак з березня 2019 року в квартирі не мешкає, житлом не цікавиться, його особисті речі відсутні, а його реєстрація створює перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю на власний розсуд. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат Бєжанова К.І. підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі, також на адресу суду надійшли його письмові пояснення, з яких вбачається, що за місцем реєстрації за адресою: [ADDRESS] , він не мешкає з червня 2015 року, з того часу мешкав за різними адресами, усі свої речі зі спірної квартири він забрав, комунальні платежі не сплачує, з жовтня 2020 року він мешкає за кордоном та не планує повертатися до України. Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач [PERSON] вже тривалий час, більше 5 років не мешкає разом із матір`ю - позивачкою у справі [PERSON] , його особисті речі у спірній квартирі відсутні. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Органом приватизації житлового фонду АТ «Харківський велосипедний завод» 20.03.1998; договору про визначення ідеальних часток, посвідченого ПН ХМНО Луніною Т.А. 11.02.2020; договору дарування, посвідченого ПН ХМНО Луніною Т.А. 14.02.2020 Згідно інформації з Реєстру територіальної громади міста Харкова в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Матеріалами справи підтверджується, що відповідач [PERSON] , 1982 р.н., за місцем реєстрації не мешкає з червня 2015 року, його особисті речі в житловому приміщенні відсутні, оплату за комунальні платежі він не проводить, житлом не цікавиться. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно з постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав "Члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК)- Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права і користування житлом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що відповідач [PERSON] в спірному жилому приміщенні відсутній понад один рік, оплату за житло не здійснює, суд вважає, що є підстави для визнання його такими, що втратив право користування спірною жилою площею. За таких обставин суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved