Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

В грудні 2013 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів в розмірі 277734,70 грн. та судовий збір. Свої вимоги позивач мотивує тим, що Шевченківським районним судом м.Києва розглядалась справа №2610/12754/2012 за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та стягнення заборгованості, за результатами розгляду цієї позовної заяви було ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги [PERSON] були задоволені в повному обсязі, а саме суд здійснив поділ спільного сумісного майна та стягнув з [PERSON] заборгованість в розмірі 200516,70 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, з підстав викладених в позові. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, причину своєї неявки суду не повідомила, письмових пояснень чи свого представника на розгляд справи не направила. Враховуючи, що відповідачка в судове засідання не з'явилася, представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази зібрані в справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного. При розгляді справи №2610/12754/2012 у Шевченківському районному суді м.Києва встановлено наступні обставини. Судом встановлено, що 07.07.2007 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON], зареєстровано шлюб, про що у книзі реєстрації шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Дніпровського РУЮ зроблено актовий запис під № 833. 18.03.2011 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-4601, зазначений вище шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. « 04» березня 2008 року між [PERSON] та ЗАТ «ПроКредитБанк» укладено договір № 2 про внесення змін та доповнень до рамкової угоди від « 15» грудня 2005 року, у відповідності до якої, рамкову угоду викладено у новій редакції. У відповідності до рамкової угоди в новій редакції від « 04» березня 2008 року, ЗАТ «ПроКредитБанк» зобов'язується здійснювати кредитування позивача у межах лімітів умов кредитування у порядку і на умовах, визначених Угодою та кредитним договором, а позивач зобов'язався виконувати всі умови для отримання кредитів, своєчасно і належно здійснювати погашення грошових зобов'язань, а також належно виконувати усі інші зобов'язання, передбачені Угодою та кредитними договорами. Згідно п. 2.2. Рамкової угоди встановлено ліміт суми кредитування - еквівалент 300 000,00 доларів США, ліміт строку кредитування - 240 календарних місяців та максимальний розмір процентів - 40% річних. Сторони рамкової угоди домовились, що отримання кредитних грошових коштів відбувається на підставі окремих кредитних договорів (договорів про надання траншів). У відповідності до рамкової угоди, 04.03.2008 року між позивачем та ЗАТ «ПроКредитБанк» було укладено договір про надання траншу № 1.37178/2736. Згідно умов договору про надання траншу № 1.37178/2736 позивач отримав кредит в розмірі 51 000 (п'ятдесят одна тисяча) доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ на дату отримання кредиту складає 257 500 (двісті п'ятдесят сім тисяч п'ятсот) гривень 00 копійок (офіційний курс НБУ станом на 04.03.2008 року: 1 долар США = 5,05 гривень). Даний кредит було отримано під час перебування подружжя в шлюбі. У відповідності до рамкової угоди, 22.09.2008 року між позивачем та ЗАТ «ПроКредитБанк» було укладено договір про надання траншу № 111.40785/2736. Згідно умов договору про надання траншу № 111.40785/2736 від 22.09.2008 року, позивач отримав кредит в розмірі 73 000 (сімдесят три тисячі) доларів США 00 центів, що за офіційним курсом НБУ на дату отримання кредиту складає 354 050 (триста п'ятдесят чотири тисячі п'ятдесят) гривень 00 копійок (офіційний курс НБУ станом на 04.03.2008 року: 1 долар США = 5,05 гривень). Даний кредит було отримано під час перебування подружжя в шлюбі. Отримані кредитні грошові кошти були використані подружжям в інтересах родини, а саме для наймання житла, придбання побутової техніки, меблів, спортивного інвентарю та абонементів до фітнес центру, одягу, ювелірних прикрас, оплати навчання відповідача, оплати спільного сімейного відпочинку та відпочинку відповідача та інше. При укладенні договорів про надання траншу № 1.37178/2736 та № 111.40785/2736 відповідач надавала згоду на їх укладання про що свідчить викладена у письмовій формі та підписана особисто відповідачем згода на отримання кредитних коштів. Письмова згода відповідача була надана у відповідності до вимог ч. 3 ст. 65 Сімейного кодексу України, яка зокрема визначає що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Таким чином, враховуючи вищезазначене, отримані по договорам про надання траншу № 1.37178/2736 від 04.03.2008 року та № 111.40785/2736 від 22.09.2008 року, грошові кошти були отримані за спільною згодою подружжя та були витрачені в інтересах родини, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї. В судовому засіданні встановлено, що до липня 2010 року кредити отримані по договорам про надання траншу № 1.37178/2736 від 04.03.2008 року та № 111.40785/2736 від 22.09.2008 року, погашались зі спільного бюджету, разом з цим зі спільного бюджету сплачувалися й відсотки за користування кредитом. З серпня 2010 року позивач самостійно виконує зобов'язання по договорам про надання траншу № 1.37178/2736 від 04.03.2008 року та № 111.40785/2736 від 22.09.2008 року, а саме погашає у відповідності до умов вказаних договорів укладених на користь колишньої родини, заборгованість за кредитами та сплачує відсотки. Відповідач жодним чином не приймає участь у виконанні кредитних зобов'язань. У відповідності до довідки ПАТ «ПроКредитБанк» № 1542 від 04.10.2012 року, позивач за період з 01.08.2010 року по 01.10.2012 року сплатив капітал внеску (тіло кредиту) та відсотки за кредитами одержаними в АТ «ПроКредит Банк» в загальній сумі 401 033 (чотириста одна тисяча тридцять три) гривень 41 копійку. Судом встановлено, що на виконання умов кредитних договорів укладених в період перебування у шлюбі та в інтересах колишньої родини, позивач самостійно за період з 01.08.2010 року та по 01.10.2012 року сплатив власні грошові кошти в загальному розмірі 401 033 (чотириста одна тисяча тридцять три) гривень 41 копійку. У відповідності до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В даному випадку, отримані по договорам про надання траншу № 1.37178/2736 від 04.03.2008 року та № 111.40785/2736 від 22.09.2008 року, грошові кошти були отримані за спільною згодою подружжя та були витрачені в інтересах родини, а тому є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст.541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом. Таким чином, в даному випадку в силу закону, виникає солідарне зобов'язання позивача та відповідача по поверненню грошових коштів отриманих по договорам про надання траншу № 1.37178/2736 від 04.03.2008 року та № 111.40785/2736 від 22.09.2008 року в рівних частинах. У відповідності до ст. 544 ЦК України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2610/12754/2012 від 05.04.2013 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] щодо стягнення заборгованості були задоволені в повному обсязі, а саме суд стягнув з відповідача заборгованість в розмірі 200 516 (двісті тисяч п'ятсот шістнадцять) гривень 70 копійок. Таким чином, суд стягнув заборгованість за період з 01.08.2010 року по 01.10.2012 року. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, викладених в позові, просив його задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачка в судове засідання не з'явилася, свого представника чи письмових заперечень до суду не направила, про день та час слухання справи повідомлялась належним чином. Враховуючи, що представник позивача не заперечував проти проведення заочного розгляду справи, належним чином повідомлена відповідачка в судове засідання не з'явилася, тому відповідно до ч.1 ст. 224 та ст. 225 ЦПК України, суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2610/12754/2012, не оскаржувалося та набрало законної сили 01.07.2013 року. Відповідно до положень частин 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», при з'ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов'язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом, зокрема статтею 61 ЦПК України. Враховуючи зазначені вище приписи цивільного процесуального законодавства України та сталу судову практику, суд погоджується, що обставини встановлені під час розгляду справи № 2610/12754/2012 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та стягнення заборгованості, яка знаходилось на розгляді у Шевченківському районному суді та за результатами розгляду якого, 05 квітня 2013 року було ухвалено заочне рішення яке набрало законної сили 01.07.2013 року не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи. Як вбачається з довідки ПАТ «ПроКредит Банк» від 16.10.2013 року, [PERSON] за період з 01.10.2012 року по 08.10.2013 року сплатив наступні суми капіталу та відсотків за користуванням кредитом по договорам: По кредитному договору (договору про надання траншу) № 111.40785/2736 від 22.09.2008 року за період з 01.10.2012 року по 08.10.2013 року: -капітал внеску (тіло кредиту) в розмірі 38 461 (тридцять вісім тисяч чотириста шістдесят один) доларів США 28 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.12.2013р. складає - 307 305 (триста сім тисяч триста п'ять) гривень 62 копійки (офіційний курс НБУ станом на 19.12.2013 року: 1 долар США = 7,99 гривень); - відсотки внеску в розмірі 5 365 (п'ять тисяч триста шістдесят п'ять) доларів США 51 цент, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.12.2013р. складає - 42 870 (сорок дві тисячі вісімсот сімдесят) гривень 42 копійки (офіційний курс НБУ станом на 19.12.2013 року: 1 долар США = 7,99 гривень). Всього сплачено по кредитному договору (договору про надання траншу) № 111.40785/2736 від 22.09.2008 року: 350 176 (триста п'ятдесят тисяч сто сімдесят шість) гривень 04 копійки. По кредитному договору (договору про надання траншу) № 1.37178/2736 від 04.03.2008 року: -капітал внеску (тіло кредиту) в розмірі 23 025 (двадцять три тисячі двадцять п'ять) доларів США 69 центів, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.12.2013р. складає - 183 975 (сімдесят п'ять тисяч шістсот сімдесят п'ять) гривень 26 копійок (офіційний курс НБУ станом на 19.12.2013 року: 1 долар США = 7,99 гривень); - відсотки внеску в розмірі 2 667 (дві тисячі шістсот шістдесят сім) доларів США 93 центи, що за офіційним курсом НБУ станом на 19.12.2013р. складає - 21 396 (двадцять одна тисяча триста дев'яносто шість) гривень 66 копійок (офіційний курс НБУ станом на 19.12.2013 року: 1 долар США = 7,99 гривень). Всього сплачено по кредитному договору (договору про надання траншу) № 1.37178/2736 від 04.03.2008 року : 205 371 (двісті п'ять тисяч триста сімдесят одна) гривень 92 копійки. Таким чином, Позивач на виконання умов кредитних договорів укладених в період перебування у шлюбі та в інтересах колишньої родини, самостійно за період з 01.10.2012 року по 08.10.2013 року 555 547 (п'ятсот п'ятдесят п'ять тисяч п'ятсот сорок сім) гривень 96 копійок. Частиною 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За змістом статті 541 Цивільного кодексу України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених законом. Крім того, за змістом частини 1 статті 544 Цивільного кодексу України, боржник, який виконав солідарний обов'язок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно вимог ст. ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд враховує позовні вимоги Позивача, ту обставину, що відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, враховує роз'яснення Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року. Таким чином, враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджені доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин під час розгляду справи № 2610/12754/2012 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна та стягнення заборгованості, яка знаходилось на розгляді у Шевченківському районному суді та за результатами розгляду якої, 05 квітня 2013 року було ухвалено заочне рішення яке набрало законної сили 01.07.2013 року , та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2777,35 грн. Отже всього з відповідачки на користь позивача підлягає до стягнення 280551,33 грн. (277773,98 + 2777,35). На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved