Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] її особистою приватною власністю, відшкодувати судові витрати. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги посилалась на те, що із відповідачем [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 20.10.2001, який був розірваний судовим рішенням від 26.06.2016. В період проживання у шлюбі 18.08.2011 нею за власні кошти була придбана квартира [ADDRESS] . Позивач вказує, що хоча квартира і була придбана нею в період шлюбу, це не безумовною підставою для визначення цього майна спільною власністю подружжя, оскільки кошти на придбання цієї квартири вона отримала у зв`язку із реалізацією належного їй майна та запозичених у родичів грошових коштів. Позивач зазначає, що джерелом набуття нею квартири є грошові кошти, які належали їй особисто, а тому і спірна квартири є її особистою власністю. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Карелов К.Ю. підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити, в подальшому просили розглядати справу за їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. За згодою позивача та його представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши учасників процесу, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2001 року. Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22.06.2016 у справі № 610/2015/16-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 18 серпня 2011 року, в період перебування у шлюбі, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ПН ХМНО Гібадуловою Л.А., [PERSON] придбала у власність квартиру [ADDRESS] ; рішення про реєстрацію права власності прийнято 05.09.2011. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень ст. 57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до\~Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених\~Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є також речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги ; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди; страхові суми, одержані нею, ним за обов`язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Норми\~Сімейного кодексу України у статтях\~57,\~60\~встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм\~\~майна. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості\~Сімейний кодекс\~України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої\~статті 57 СК України\~особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у\~статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування\~статті 60 СК України\~та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Позивач [PERSON] зазначає, що спірна квартира була придбана нею за кошти, які належали їй особисто, а саме після реалізації належної їй квартири [ADDRESS] (на тепер. час Донець) Балаклійського району Харківської області за договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом 09.07.2011, а також позичених за договором позики від 11.07.2011 грошових коштів та заощаджень від її заробітної плати. Позиція позивача підтверджується поясненнями допитаного у судового засіданні свідка [PERSON] . Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ст.. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст.. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов`язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). Враховуючи викладене, суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі\~викладеного та\~

Outcome: approved