Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

В вересні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виготовлення проїзного документа та на виїзд за кордон неповнолітньої дитини. В позовній заяві позивачка вказала, що з 17 лютого 2007 року вона з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, від якого в них народився син [PERSON], [INFO], який проживає та перебуває на її утриманні. Син [PERSON] часто хворіє і вона має намір повезти сина на оздоровлення за кордон. В установленому порядку вона звернулася в відповідні державні органи, де їй було повідомлено, що для виїзду за кордон сина необхідно подати нотаріально засвідчений дозвіл на оформлення проїзного документа та виїзд за кордон від батька дитини, тобто від відповідача [PERSON], однак отримати такий дозвіл від нього неможливо оскільки знаходиться за межами України. В судовому засіданні позивачка позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надіслав суду письмову заяву, щоб справу розглядати без його участі, позовні вимоги визнає, просить надати позивачці дозвіл на виготовлення проїзного документа. Суд, вислухавши пояснення позивачки, думку прокурора про задоволення позову, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що з 17 лютого 2007 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №23. Від шлюбу є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який проживає та перебуває на утриманні матері. Позивачка має намір оздоровити сина за кордоном, який часто хворіє, але відповідач не дає дозвіл на виїзд та оформлення проїзних документів для сина. Відповідно до вимог ч. З ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків та в їх супроводі. Згідно ч.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31 березня1995 року, проїзний документ дитини (дитячий паспорт) може бути виготовлений на підставі рішення суду. Батьківські права, відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Чинне законодавство не визначає будь-яких умов для надання такого дозволу на підставі рішення суду, а тому враховуючи вищенаведені обставини суд вважає позовні вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved