Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 10 вересня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 257, та стягнення аліментів із [PERSON] у її користь на дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що 10.09.2006 року сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу в сторін народилось четверо дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відносини, які склались між сторонами за останні два роки виключають збереження шлюбу та сім`ї. Відповідач не в достатній мірі приймає участь в утриманні та вихованні дітей, зловживає комп`ютерними іграми останні два роки та витрачає майже всі зароблені кошти на погашення боргів та банківських кредитів, які він оформив та використовує для власних потреб. Відповідач створює конфліктні ситуації, влаштовує скандали, демонструє неповагу до позивача, проявляє грубість та нервозність. Зазначене призвело до нестерпних умов проживання. Позивач надавала відповідачу можливість виправитись, однак позитивних змін не відбулось. Обставини, які склались, змусили звернутись, також, до суду з вимогою про примусове стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей. Домовленість між сторонами щодо порядку утримання дітей до досягнення повноліття, не встановлена. Відповідач працює у ВП «РАЕС» на посаді електрослюсаря та отримує стабільний дохід близько 16000 грн. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Крім того вказала, що ніде не працює, отримує допомогу як багатодітна матір. Спільного господарства з відповідачем не веде з листопада 2020 року. Стан здоров`я у всіх членів сім`ї задовільний. Діти перебувають на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, про що подав письмову заяву. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.09.2006 року встановлено, що 10.09.2006 року сторони зареєстрували шлюб. Копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 13.03.2007 року, серії [NUMBER] від 26.01.2009, серії [NUMBER] від 17.11.2011 р.н., та серії [NUMBER] підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , є сторони. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі сторін, а також інтересам їхніх дітей. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є законодавчо встановлений обов`язок обох батьків утримувати дітей. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує матеріальний стан сторін та їх потреба в коштах для проживання при нинішніх життєвих обставинах, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, стан здоров`я сторін та дітей, відсутність доказів наявності інших осіб на утриманні відповідача, повне визнання відповідачем позовних вимог. За таких обставин, позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача на користь позивача та до Державного бюджету України. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved