Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до фермерського господарства «Росток», в якому зазначила, що відповідно до Державного акту від 17 грудня 2001 року серії Р3 №531370 її мати [PERSON] набула права власності на земельну ділянку площею 7,76 га, розташовану в межах території Каширівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області, якою користувалося ФГ «Росток». Після смерті матері, що мало місце 20.07.2009 року, [PERSON], як спадкоємець за законом, в червні 2010 року отримала Свідоцтво про право на спадщину на згадану вище земельну ділянку та 05.12.2011 року отримала Державний акт на успадковану земельну ділянку. На її звернення до відповідача з попередженням про наміри самостійно обробляти успадковану земельну ділянку останній повідомив її про наявність існуючого договору оренди землі, укладеного її матірю [PERSON] та обовязковість виконання нею умов договору. Посилаючись на те, що мати договору оренди письмово не укладала, просила визнати спірний договір оренди землі від 01.01.2009 року недійсним та стягнути з відповідача судові витрати У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала заявлені вимоги і зазначила, що про існування договору оренди землі від 01.01.2009 року їй стало відомо в листопаді 2012 року коли повідомила відповідача про свої наміри в подальшому самостійно обробляти належну їй земельну ділянку і прохала його надати допомогу у здійсненні передпосівного обробітку ґрунту, але відповідач повідомив, що ця земельна ділянка перебуває у нього в оренді і в грудні 2012 року надав примірник договору оренди землі, укладеного 01.01.2009 року між ним та її матірю [PERSON] строком на 10 років. Ознайомившись з вказаним примірником цього договору виявила, що підпис орендодавця під спірним договором оренди землі від 01.01.2009 року вчинено не рукою матері [PERSON], а іншою особою. Просила задовольнити заявлені вимоги та стягнути з відповідача на його користь судові витрати. Представник відповідача [PERSON] заявлені позовні вимоги не визнав і пояснив, що між фермерським господарством «Росток» та власником земельної ділянки [PERSON] 01.01.2009 року був укладений договір оренди належної останній земельної ділянки площею 7,76 га строком на 10 років, який був зареєстрований 05.01.2009 року за №040901602267. Примірник договору було надано родичам для передачі [PERSON], щоб остання його підписала, виплата орендної плати здійснювалася своєчасно, заборгованості не існує, просив відмовити в задоволенні позову. Вислухавши пояснення сторін, опитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд приходе такого висновку. Відповідно до ч. 2\~ст.792 відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» від 06.10.1998 року (далі - Закон) договір оренди землі підлягає державній реєстрації та на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України і ст.18 указаного Закону України є укладеним (вчиненим) із моменту його державної реєстрації. Відповідно до вимог ст.203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину - волевиявлення учасника правочину, додержання форми правочину визначеного законом та вчинення правочину особою, яка має необхідний обсяг цивільної дієздатності. Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені першою-третьою, п'ятою, шостою частинами ст.203 ЦК України. В силу п.1 ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Матеріалами справи встановлено, що громадянка [PERSON] відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії Р3 №531370 від 17.12.2001 року, є власником земельної ділянки площею 7,76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Каширівської сільської ради Казанківського району Миколаївської області. Згідно договору оренди землі від 01.01.2009 року, зареєстрованого 05 січня 2009 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за №040901602267, власник земельної ділянки [PERSON] передала її в оренду ФГ «Росток» строком на 10 років. 20 липня 2009 року [PERSON] померла. 01 червня 2010 року позивач [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом, з якого вбачається, що вона успадкувала вищезазначену земельну ділянку, яка належала її матері. 05 грудня 2011 року [PERSON] отримала Державний акт на право власності на успадковану земельну ділянку. Як вбачається з висновків, проведеної у справі судово-почеркознавчої експертизи від 04.01.2016 року №1545, підпис від імені [PERSON] в графі «Орендодавець» в договорі оренди землі, укладеному 01 січня 2009 року між [PERSON] та фермерським господарством "Росток" в особі [PERSON], зареєстрованого 05 січня 2009 року у Казанківському секторі реєстрації Миколаївської філії центру ДЗК за №040901602267, виконаний не [PERSON], а іншою особою. За загальним правилом, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (ч. 2\~ст.207 ЦК України). Виняток з цього правила стосується фізичних осіб, які через хворобу або фізичні вади не можуть підписатись власноручно. В такому випадку за дорученням такої особи та в її присутності текст правочину підписує інша особа. При цьому, підпис іншої особи на тексті правочину, щодо якого не вимагається нотаріального посвідчення, має бути засвідчений відповідною посадовою особою за місцем роботи, навчання, проживання або лікування особи, яка його вчиняє. Отже, підпис від імені [PERSON] на спірному договорі вчинено іншою особою без дотримання положень ст.207 ЦК України, а також за відсутності належної довіреності, наданої за правилами статей\~244, 245 ЦК України. Враховуючи наведене, а також специфіку договорів оренди землі, а саме обовязкову наявність в договорі певних істотних умов та обовязкову державну реєстрацію цих договорів, суд вважає, що відсутність особистого підпису сторони в договорі оренди землі свідчить про те, що сторони не узгодили всі істотні умови договору, передбачені Законом. Отримання донькою покійної [PERSON] орендної плати за землю, після оформлення договору, не може бути достатнім доказом того, що саме [PERSON] погодилась укласти договір оренди саме на тих умовах, які зазначені в спірному договорі, в тому числі щодо строку дії цього договору. За таких обставин, суд вважає доведеним, що під час укладання спірного договору, текст договору було підписано від імені [PERSON] сторонньою особою, яка не мала належних повноважень на вчинення такої дії. А тому, не можна вважати, що сторони досягли усіх істотних умов договору оренди землі, що є підставою, передбаченою\~ст.15 Закону України «Про оренду землі» для визнання спірного договору недійсним. При вчиненні спірного правочину волевиявлення власника земельної ділянки [PERSON], як учасника правочину, не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, що вказує на недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.3 ст.203 ЦК України. \~\~\~Таким чином, законні права позивача [PERSON] щодо користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд, передбачені ч. 1 ст.319 ЦК України, були порушені і потребують захисту згідно до вимог ч.1 ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України, тому суд задовольняє вимоги позивача про визнання спірного договору оренди землі недійсним. \~\~ Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача [PERSON] суд стягує понесені останньою та документально підтверджені судові витрати у загальному розмірі 1387 грн. 68 коп. (487 грн. 20 коп. - судовий збір та 900 грн. 48 коп.- оплата витрат повязаних з проведенням судової почеркознавчої експертизи).

Outcome: approved