Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить зобов'язати Департамент міського господарства Одеської міської ради не перешкоджати у здійснені приватизації квартири [ADDRESS] та оформити приватизацію вказаної квартири. При цьому позивачка посилається на те, що з 1998 року вона зареєстрована та проживає в спірній квартирі. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради №324 від 15.08.2013 року квартира [ADDRESS] переведена до державного житлового фонду. 17 травня 2017 року між позивачем та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 320/17-кв., згідно з яким квартира [ADDRESS] надана на умовах безстрокового найму з правом приватизації. Однак, відповідач відмовляє в оформленні приватизації та порушує права позивачки, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Представник позивачки до судового засідання не з'явився, повідомлявся, надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до ст.ст. 280,281 ЦПК України за згодою позивача Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Відповідач - представник Департаменту міського господарства Одеської міської радидо судового засідання не з'явився, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] і 1998 році вселилась, як тимчасовий користувач, здійснила реєстрацію та проживає до наступного часу в квартирі [ADDRESS], яка на той час належала до маневреного житлового фонду, який не підлягав приватизації, та підставою вселення позивачки у дане житло було посвідчення. Діти позивачки [PERSON] - зареєстрована в спірній квартирі з 24.11.2010 року, [PERSON] з 28.10.2011 року. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради № 324 від 15.08.2013 року «Про впорядкування діяльності комунального підприємства «Домоуправління № 18» був визначений перелік житлових будинків комунальної власності, в яких дозволяється проведення приватизації жилих приміщень у відповідності до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Житловий будинок по [ADDRESS], де проживає позивачка, відповідно до рішення виконавчого комітету Одеської міської ради № 324 від 15.08.2013 року був також переведений до Державного житлового фонду, в якому дозволяється проведення приватизації. Зокрема, у п.2 даного рішення вказано - Департаменту міського господарства Одеської міської ради спільно з комунальним підприємством «Міське агентство з приватизації житла» забезпечити в межах чинного законодавства України оформлення документів для здійснення приватизації квартир у житлових будинках, зазначених у додатку-переліку до цього рішення. 17 травня 2017 року між [PERSON] та Київською районною адміністрацією Одеської міської ради було укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 320/17-кв., який складається з шести житлових кімнат, площею 72,10 кв.м, квартири [ADDRESS]. Згідно з пунктами 1.1, 1.2, 2.2.8. даного договору найма, спірна квартира надана позивачці на умовах найму у безстрокове користування з правом її приватизації. Згідно до змісту ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. 23.06.2018 року Департаментом міського господарства Одеської міської ради за №Л-1083 була надана відповідь про те, що Департамент міського господарства, як орган приватизації не вбачає можливості оформлення приватизації, оскільки у позивача відсутній ордер про надання жилої площі. Згідно листа начальника Управління житлово-комунального господарства (повноваження якого на даний час здійснює відповідач) від 26.04.1994 року № 136 (арк.спр.41), сім'ю позивачки в спірне житло було вселено в 1962 році (тоді в маневрений жилфонд міста) в зв'язку з проведенням капітального ремонту житла за попереднім місцем проживання - в кв. [ADDRESS] Рішенням виконавчого комітету Одеської міської Ради народних депутатів трудящих № 729 від 03 жовтня 1968 року, маневрений житловий фонд м.Одеси, в складі якого знаходилось і спірне житло, було закріплено за Горжилиправлінням м. Одеси (повноваження якого на даний час виконує відповідач): пунктом 2 рішення було затверджено Інструкцію «Про порядок використання маневреного житлового фонду в місті Одесі» і відповідно до п.2 вказаної інструкції (яка діяла на час спірних правовідносин), відселення громадян в маневрений жилфонд здійснювалось за посвідченнями єдиного зразку, який видається РЖУ на підставі рішень райвиконкомів. Наведене підтверджує відсутність ордерного порядку заселення спірного житла та покладання відповідальності і здійснення контролю за правильним заселенням та використання спірного житла на Горжилиправління м. Одеси (повноваження якого на даний час виконує відповідач). Передбачений рішенням № 729 (і Інструкція) безордерний порядок вселення в спірне житло діяв до зміни статусу житла 15.08.2013 року з одночасним скасуванням рішення № 729. Поданими позивачкою копіями з паспорту, свідоцтв про народження дітей, підтверджується, що позивачка народилася в 1980 році, а її діти, відповідно в 2004 та 2010 роках, тобто в спірному житлі та в період, коли ордерний порядок вселення в спірне житло не був передбачений. Вищезазначене свідчить про те, що позивачка та її діти вселились до спірної квартири на законних підставах, за наявності посвідчення, і до виникнення спірної ситуації щодо приватизації житла позивачка проживала у квартирі також на законних підставах, зареєстрована в квартирі, уклала договір найму житлового приміщення. Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства. Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду". Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до ст.ст.5,8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - приватизацiя державного житлового фонду здiйснюється уповноваженими на це органами, створеними мiсцевою державною адмiнiстрацiєю, та органами мiсцевого самоврядування, державними пiдприємствами, органiзацiями, установами, у повному господарському вiданнi або оперативному управлiннi яких знаходиться державний житловий фонд. - передача квартир (будинкiв), житлових примiщень у гуртожитках здiйснюється в спiльну сумiсну або часткову власнiсть за письмовою згодою всiх повнолiтнiх членiв сiм'ї, якi постiйно мешкають у цiй квартирi (будинку), житловому примiщеннi у гуртожитку, в тому числi тимчасово вiдсутнiх, за якими зберiгається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового примiщення у гуртожитку. - органи приватизацiї, органи мiсцевого самоврядування не мають права вiдмовити мешканцям квартир (будинкiв), житлових примiщень у гуртожитках у приватизацiї займаного ними житла, крiм випадкiв, передбачених законом. - спори, що виникають при приватизацiї квартир (будинкiв) та житлових примiщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирiшуються судом. Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] та її неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] мають право користування квартирою [ADDRESS], оскільки зареєстровані та проживають у квартирі, їх право не оспорюється відповідачем, посилання відповідача у відповіді на «Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян» та відмова у приватизації є необґрунтованою та такою, що суперечить законодавству. де зазначено, що необхідно надавати ордер на жиле приміщення при його передачі у власність, не може бути прийнято до уваги, оскільки відповідно до Закону визначальним є право особи на житло, а не ордер/посвідчення/, та наявність чи відсутність ордера у особі, яка бажає приватизувати кімнату, не перешкоджає їй ставити питання про передачу цього житла у власність, тому відмова позивачки у приватизації житла є безпідставною. Крім того, суд вважає, що зобов'язання Департаменту міського господарства Одеської міської ради не перешкоджати [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх [PERSON], [PERSON] у здійсненні приватизації квартири [ADDRESS], не є втручанням суду у дискреційні повноваження органу приватизації, оскільки суд не перебирає на себе функції органу приватизації та не визнає право власності на житлове приміщення, а визначає лише право [PERSON] на приватизацію житла, яке порушено відповідачем. При таких обставинах та враховуючи норми ст.ст. 15, 16 ЦК України, якими передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, суд вважає позовні вимоги доведеними та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved