Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 06 жовтня 2000 року. В шлюбі народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею і перебувають на її утриманні. Протягом останніх шести місяців вони живуть окремо, спільного господарства не ведуть. Їх сім'я розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, дітей залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище [PERSON], судові витрати покласти на відповідача. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Погоджується на заочний розгляд справи, просить в разі неявки відповідача повідомити його через веб-оголошення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив. Про час і місце слухання справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 06 жовтня 2000 року, який зареєстрували в Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №24, про що свідчить свідоцтво про одруження. В шлюбі народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які проживають з матір'ю. За час спільного подружнього життя належної сім'ї не склалося, протягом останніх шести місяців сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Між сторонами часто виникали сварки та суперечки. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Відповідно до вимог ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved