Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

В лютому 2019 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Відповідач є колишнім чоловіком позивача, шлюб розірваний 29.07.2016. Відповідач з 02.02.2015 по вказаній адресі не проживає. За час відсутності не мав перешкод в користуванні житловим приміщення, своїх речей та не зберігає, житловою площею не цікавиться, витрати по його утриманню не несе, дій які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Тому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.01.2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 15.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Позивач направила до суду письмову заяву, згідно якої просила розгляд справи провести у свою відсутність, вимоги позову підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. При розгляді справи судом було встановлено, позивачу на праві власності належить квартира [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 07.06.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий номер - 986, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7983408 від 05.08.2005. 29.07.2016 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області №369/6005/16-ц від 29.07.2016. Згідно акта депутата Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області від 04.01.2019 вих. №11, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1970 р.н., [PERSON] , 1994 р.н., [PERSON] , 2006 р.н., [PERSON] , 1967 р.н. З лютого 2015 року по теперішній час проживають: [PERSON] , 1970 р.н., [PERSON] , 1994 р.н., [PERSON] , 2006 р.н. Ст. ст.47, 48 Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням: квартирою [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст. ст. 71, 72, 107 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.16, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved