Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до Бериславського районного суду Херсонської області з цивільним позовом до [PERSON], про визнання про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову посилається на те, що 02.10.2002 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу № 0314-П, об'єктом якого було 68/100 частина житлового будинку, що складається з будинку «А»- житловий , стіни свман, критий шифером, житловою площею 21,4 м.кв.., туалет «Б» - стіни цегляні, сарай «И»- стіни цегляні, туалет «Г» - стіни дерев'яні, № 1 - ворота, № 2- ворота, № 3- водопровід, розташованого за адресою: [ADDRESS], який посвідчено Херсонською товарною біржею «Смарагд Південь». Згідно умов зазначеного договору покупець набуває право власності на домоволодіння з моменту підписання цього договору, однак нотаріально сторони договір не посвідчили, державна реєстрація договору відбулася у Херсонському державному БТІ у жовтні 2002 року. На даний час в неї виникла необхідність розпорядитися даним будинком. Однак, з'ясувалось, що посвідчити будь-який правочин щодо цього домоволодіння, вона не може, так як даний договір купівлі-продажу підлягає нотаріальному посвідченню, що є перешкодою для її права розпоряджатись своїм майном. В зв'язку з цим, просила суд визнати договір купівлі продажу№ 0314-П 68/100 частин житлового будинку [ADDRESS], укладеного 02.10.2002 року на Херсонській товарній біржі «Смарагд Південь» між [PERSON] та [PERSON] дійсним. Позивач в судове засідання не прибула, згідно поданої заяви позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати у її відсутність, не заперечувала проти заочного вирішення справи. В судове засідання представник позивача за довіреністю [PERSON] не з'явилася, клопотанням від 23.07.2018 року просила розглянути справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судовезасідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення, причини неявки до суду не повідомила. У відповідності до ст.223 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності сторін, належних чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Зі згоди позивача та її представника у відповідності до ст.ст.223, 280 ЦПК України суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ухвалою суду від 21.06.2018 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін та встановлено відповідачу у встановлений судом строк надати до суду відзив на позовну заяву. Згідно ухвали відповідачу направлено копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач мала право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів повинна були бути надіслані іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з п.1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. З рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що відповідачу по справі копія позовної заяви та копії доданих до неї документів вручено особисто . Згідно довідки Новобериславської сільської ради Бериславського району Херсонської області від 26.06.2018 року № 02-35/184, [PERSON] зареєстрована та проживає, за адресою [ADDRESS]. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони суду не повідомляли, клопотань у тому числі і про призначення експертизи сторони не заявляли. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч.2 ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд встановив обставини та відповідні правовідносини: 02.10.2002 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу, згідно якого, продавець [PERSON] - відповідач по справі, продала, а покупець [PERSON] - позивач по справі купила 68/100 частини домоволодіння, розташованого за адресою : [ADDRESS], що складається з будинку «А»- житловий , стіни свман, критий шифером, житловою площею 21,4 м.кв.., туалет «Б» - стіни цегляні, сарай «И»- стіни цегляні, туалет «Г» - стіни дерев'яні, № 1 - ворота, № 2- ворота, № 3- водопровід. У жовтні 2002 року даний договір був зареєстрованим в Херсонському державному бюро технічної інвентаризації за № 1690 (а.с.5). Відповідно до ст. 153 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на момент укладання договору , договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди . Сторонами такі умови при укладанні договору були досягнуті, всі істотні умови виконані. Факт передачі покупної ціни продавцем від покупця, підтверджується пунктом 3 умов зазначеного договору №0314-П, зареєстрованого у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю, відповідно до якого продавцем отримана сума за відчужуване домоволодіння. Відповідно до ст.227 ЦК України в редакції 1963 року, що діяла на момент укладання договору , договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України, громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом. Відповідно до ст. 15 Закону Україну «Про товарну біржу», угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженими наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N56 та зареєстрованими в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056 (далі - Правила державної реєстрації), які діяли на момент укладення договору та його державної реєстрації, визначено, що державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна. Згідно п. 6 додатка № 1 до вказаних Правил державної реєстрації одним із видів правовстановлюючих документів, поряд із договорами купівлі-продажу, засвідченими приватними та державними нотаріусами, визнано також договори купівлі-продажу, укладені на біржі. Тобто, фактично нормативні акти розглядали такі договори як правовстановлюючі документи окремо від аналогічних договорів, засвідчених нотаріусами. Відповідно до порядку проведення державної реєстрації, передбаченого п. 2.2. Правил державної реєстрації, заявник подає до бюро технічної інвентаризації два примірники правовстановлюючого документу (оригінал та копію), а відповідальний працівник бюро технічної інвентаризації вивчає законність та повноту документів і на підставі їх робить відповідний запис в реєстрову книгу. Договір купівлі-продажу №0314-П, укладений на Херсонській товарній біржі «Смарагд Південь», зареєстрований у жовтні 2002 року в Херсонському БТІ, що підтверджується відміткою на цьому договорі та свідчить про визнання його як такого, що є законним та відповідає чинному законодавству України. Разом з тим, слід зазначити, що згідно п. 49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14.09.1994 року № 18/5 також було передбачено, що право власності на жилий будинок, квартиру, дачу, садовий будинок, гараж, інші будівлі і споруди, що відчужуються, може бути підтверджено, зокрема, одним із таких документів: нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу, довічного утримання, дарування, міни або договором купівлі-продажу, зареєстрованим на біржі. Тобто, законодавець визнавав договори купівлі-продажу, укладені на біржі без нотаріального посвідчення, як окремий вид правовстановлюючого документу на нерухомість, поряд із аналогічними нотаріально посвідченими договорами. Наявність таких положень чинного на момент укладення договору купівлі-продажу законодавства дозволяв визнавати як правовстановлюючі документи на об'єкт нерухомого майна, вільно реєструвати договори, укладені на біржі та нотаріально не посвідчені, як працівникам бюро технічної інвентаризації під час реєстрації прав власності, так і нотаріусам при укладанні правочинів щодо нерухомості, придбаної за такими договорами. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Угода вважалася укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржовий договір з моменту його реєстрації на біржі є вчиненим правочином. Згідно п. 5 Договору, покупець набуває право власності на домоволодіння з моменту реєстрації дійсного договору на біржі. Відповідно до п. 2.1, 2.2 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно , затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, для проведення державної реєстрації виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно власник (власники), інший правонабувач (правонабувачі) або уповноважена ним (ними) особа подає реєстратору БТІ заяву про державну реєстрацію прав за формою, визначеною у додатку 1. До заяви про державну реєстрацію прав додаються правовстановлювальні документи (додаток 2), їх нотаріально засвідчені копії, документи, що підтверджують оплату за проведення державної реєстрації прав та видачу витягу про державну реєстрацію прав, а також інші документи, визначені Положенням. Саме п. 10 додатку 2 передбачено, що одним із правовстановлювальних документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на нерухоме майно є рішення суду про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна, про встановлення факту права власності на об'єкти нерухомого майна, про передачу безхазяйного нерухомого майна до комунальної власності. Реєстрація бюро технічної інвентаризації за позивачем права власності на частину житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі -продажу посвідченого біржею, а не нотаріусом, станом на жовтень 2002 року не суперечила чинному законодавству. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 р. за № 1952-1, речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Оскільки позивач повністю виконала умови договору купівлі - продажу, договір у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 227 ЦК УРСР зареєстрований в Херсонському бюро технічної інвентаризації, тобто вчинила всі необхідні дії для реєстрації права власності на придбаний будинок, у передбаченому законом порядку договір купівлі- продажу з підстав недотримання нотаріальної форми судом не визнавався недійсним, позивач на підставі ст. ст. 128, 153 ЦК УРСР і ст. 49 Закону України "Про власність" набула право власності на спірну частину будинку і правомірно володіє нею. Статтею 392 діючого ЦК України передбачено право власника майна на пред'явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved