Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-25 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 1232/1164/12 від 07 грудня 2012 року було визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,1917 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 039270, виданим на імя [PERSON], а також на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,1917 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 039268, виданим на імя [PERSON]. При цьому, [PERSON] на даний час є громадянкою РФ. [PERSON] було викуплено у відповідачки вищезазначені земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що було вчинено відповідні розписки та договори купівлі-продажу з актами прийому-передачі земельних ділянок від 14 липня 2016 року. Підстави для нотаріального оформлення зазначеного правочину відсутні, оскільки дане питання на даний час не врегульовано нормами чинного законодавства, у звязку з чим позивачка звернулася до суду за захистом свого майнового права. Таким чином, позивачка просить визнати за нею право власності на вищезазначені земельні ділянки, що раніше належали відповідачці, які остання набула у власність у порядку спадкування за законом. Позивачка у судове засідання не зявилася, надав до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідачка до судового засідання не зявилася, від представника відповідачки надійшла до суду заява про розгляд справи без її участі та участі відповідачки, проти задоволення позову не заперечує. Суд, вивчивши та проаналізувавши доводи, матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» у разі визнання відповідачем (або його представником за відсутності у дорученні відповідних обмежень) позову можливе лише ухвалення рішення про задоволення позову, а не про задоволення позову частково чи про відмову в його задоволенні. Ухвалюючи рішення по суті спору чи постановляючи ухвали в попередньому судовому засіданні, суд у мотивувальній частині судового рішення зазначає лише про дії сторін щодо розпорядження своїми процесуальними і матеріальними правами та здійснені судом заходи з перевірки таких дій. Судом встановлено, що рішенням Троїцького районного суду Луганської області № 1232/1164/12 від 07 грудня 2012 року було визнано за [PERSON] право власності у порядку спадкування за законом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,1917 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 039270, виданим на імя [PERSON], а також на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 6,1917 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Багачанської сільської ради Троїцького району Луганської області, право власності на яку посвідчено державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 039268, виданим на імя [PERSON]. [PERSON] на даний час є громадянкою РФ. Позивачкою було викуплено у відповідачки вищезазначені земельні ділянки. Відповідно до ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки несільськогосподарського призначення в межах населених пунктів, а також на земельні ділянки несільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, на яких розташовані обєкти нерухомого майна, що належать їм на праві приватної власності. Частиною 3 цієї ж статті Земельного кодексу України передбачено, що іноземні громадяни та особи без громадянства можуть набувати права власності на земельні ділянки відповідно до частини другої цієї статті у разі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) викупу земельних ділянок, на яких розташовані обєкти нерухомого майна, що належать їм на праві власності; в) прийняття спадщини. Таким чином, положеннями Земельного кодексу України\~\~передбачено набуття іноземними\~\~громадянами та особами без громадянства права власності лише на землі несільськогосподарського призначення. Частиною 4 вищенаведеної статті Земельного кодекс України, передбачено, що землі сільськогосподарського призначення, отримані в спадщину\~\~іноземними юридичними особами, підлягають відчуженню протягом одного року.\~\~ Таким чином, за змістом норм Земельного кодексу України, допускається успадкування земель сільськогосподарського призначення іноземними громадянами та особами без громадянства. При цьому, успадковані земельні ділянки сільськогосподарського призначення не можуть перебувати у приватній власності осіб без громадянства або іноземних громадян та повинні бути ними відчужені. Зокрема, частиною 1 статті 145 Земельного кодексу України передбачено, якщо до особи\~\~переходить право\~\~власності\~\~на\~\~земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року\~\~з\~\~моменту переходу такого права. Частиною 2 цієї ж статті зазначено, що у випадках, коли\~\~земельна\~\~ділянка цією особою протягом встановленого строку не відчужена, така\~\~ ділянка\~\~ підлягає примусовому відчуженню за рішенням суду. Отже, за відсутності факту добровільного відчуження іноземним громадянином чи особою без громадянства успадкованої земельної ділянки вона підлягає примусовому відчуженню. Позивачкою було викуплено у відповідачки вищезазначені земельні ділянки. Згідно пункту 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК, яким встановлено заборону купівлі-продажу або іншим способом відчуження земельних ділянок сільськогосподарського призначення, не поширюється на ці правовідносини, оскільки положення частини четвертої статті 81 ЗК є імперативним. Примусове відчуження здійснюється виключно на підставі відповідного судового рішення. Таким чином, відчуження у відповідачки зазначених земельних ділянок, які остання отримала у спадщину, та набуття їх у власність позивачкою, не суперечить нормам чинного законодавства, так як на виниклі між сторонами у даному випадку правовідносини не поширюється пункт 15 розділу X «Перехідні положення» ЗК. Лише за таких обставин буде дотримано гарантій права власності на земельні ділянки, передбачені статтею 41 Конституції України та статтею 153 ЗК, відповідачки, громадянки РФ, оскільки ніхто не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених законодавством України. З огляду на вищезазначені обставини, позивачка є законною власницею вищезазначених земельних ділянок, оскільки набула їх у власність з підстав, що не суперечать закону, у звязку з чим, на підставі вищевикладеного, ст.ст.81, 131, 145, 153 ЗК України,

Outcome: approved