Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер чоловік позивачки -[PERSON] Після смерті останнього [PERSON] як єдиний спадкоємець прийняла спадщину, яка складається із двокімнатної квартири, що знаходиться в [ADDRESS]. 30.11.2012 року чоловік позивачки [PERSON] позичив відповідачеві [PERSON] кошти в сумі 2 300 доларів США, які останній зобов'язувався повернути до 07.12.2012 року. Через деякий час, а саме 22.07.2013 року [PERSON] ще позичив відповідачеві [PERSON] кошти в сумі 2720 доларів США разом з відсотками 2300 грн. до 22.08.2013 року. Крім того, при умові, якщо при розстрочці платежу на два дні додатково оплачується сума в розмірі 100 доларів США. Однак після спливу зазначеного строку відповідач позичені кошти не повернув. Загальна сума коштів, які має повернути відповідач становить 5120 доларів США та 2300 грн. На думку позивача, вищевказана сума боргу, є спільною сумісною власністю, тому остання як співвласник та єдиний спадкоємець має всі права на одержання вищевказаних коштів від відповідача. Вказана обставина змусила позивача звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні позовній заяві. Також зазначила, що вона відмовляється від стягнення всієї суми відсотків за договорами позик та просить стягнути частково, відповідно до вимог позовної заяви. Просила задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутність відповідача на підставі наявних в ній доказів, ухваливши заочне рішення, оскільки позивач не заперечила проти такого порядку вирішення спору. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів наявних в справі, вбачається, що позивач [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 07.06.1970 року (а.с.10). 30.11.2012 року чоловік позивачки - [PERSON] позичив відповідачеві [PERSON] кошти в сумі 2 300 доларів США, які останній зобов'язувався повернути разом з відсотками 2 300 грн. до 07.12.2012 року, про що свідчить розписки від 30.11.2012 року (а.с.12). З розписки від 22.07.2013 року вбачається, що [PERSON] через деякий час ще позичив відповідачеві [PERSON] кошти в сумі 2 720 доларів США разом з відсотками 2 300 грн. до 22.08.2013 року. Крім того, при умові, якщо при розстрочці платежу на два дні додатково оплачується сума в розмірі 100 доларів США. (а.с.13). Однак після спливу зазначеного строку відповідач позичені кошти не повернув. [INFO] помер чоловік позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від [INFO] (а.с. 17). Відповідно до ст. 1216 ч. 1 ЦК України спадкування є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб спадкоємців. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З матеріалів спадкової справи відкритої після смерті [PERSON] вбачається, що єдиною спадкоємцем майна, яка залишилось після смерті останнього є позивачка [PERSON] (а.с. 41-54). Таким чином, між [PERSON] та [PERSON] - в силу ст.ст. 11, 509 ЦК України виникло зобов'язання, відповідно до якого боржник - відповідач зобов'язаний вчинити на користь другої сторони кредитора - позивача певну дію (сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. З вищевикладеного суд приходить до висновку, що між сторонами, а саме позивачем та відповідачем виникли правовідносини позики, які підлягають врегулюванню нормами ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Згідно ст. 610 ЦК Ураїни порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Ст. 611 ЦК Ураїни, визначає, що у разі порушення зобов'язанння настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню як доведені, оскільки нею на підтвердження договору позики надано розписки від 30.11.2012 та від 22.07.2013 року та інші вище перелічені документи, які надають право на отримання позивачем зазначених у позовні заяві коштів. Крім того, встановлено, що у визначений в договорі строк позика відповідачем позивачу не повернута. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON] знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути борг за договором позики. При визначені розміру позики, яка підлягає стягненню, в національній валюті України, суд виходить із довідки ПАТ "Енергобанк", згідно якої станом на 02.12.2014 року офіційний курс гривні до долара США становить 1580,00 гривні за 100 долар США (а.с. 15). Отже, заборгованість за договором позики від 30.11.2012 року в сумі 2 300 дол. США позики дорівнює 36 340 грн., а за договором позики від 22.07.2013 року в сумі 2820,00 дол. США дорівнює 44 000,00 грн. Згідно ст. 536 ЦК Ураїни, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Враховуючи вимоги вищевказаної статті позивачеві необхідно сплатити відсотки за користування відповідачем коштами в сумі 2 300 грн. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 826,40 грн. судового збору та 1000 грн. витрат на правову допомогу, які документально підтверджені (а.с. 18). На підставі викладеного та

Outcome: approved