Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-16 00:00:00

В березні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 21 червня 2002 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі рагс Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 88. Від шлюбу в них є дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що між сторонами почали виникати непорозуміння, які призвели до того, що вони втратили повагу один до одного. Сім'я фактично розпалась, миритись не бажають, ніяких відносин не підтримують. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги змінює, просить шлюб розірвати, дитину [PERSON] залишити проживати з батьком, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище - [PERSON]. Суду пояснила, що вони з чоловіком спільно не проживають протягом п'ять років, вона періодично їздить на роботу за кордон, оскільки відповідач не може її належним чином забезпечити. Дочка проживає з батьком, раніше він звертався з позовом до позивачки про стягнення аліментів на утримання дитини, що змушує її змінити позовні вимоги. Відповідач [PERSON] змінені позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу, суду пояснив, що спільне життя з позивачкою не склалося. Разом не проживають близько п'яти років, стосунків не підтримують. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 21 червня 2002 року сторони зареєстрували шлюб у відділі рагс Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 88. Від шлюбу в них народилася дочка [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони втратили почуття любові, поваги та довіри один до одного, подружніх відносин не підтримують протягом року, миритися не бажають. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін і дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу дитину сторін суд залишає проживати з батьком та залишає позивачці прізвище - [PERSON].

Outcome: approved