Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 21 листопада 2013 року зареєструвала шлюб з відповідачем у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1781 та видано Свідоцтво про шлюб серії І-ГЮ № 093334. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та постійно проживає з нею за адресою: [ADDRESS]. Спільне життя з відповідачем не склалось. Близько п»яти років вона з відповідачем проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спілкуються тільки в телефонному режимі. Неодноразові спроби на примирення не привели до бажаного результату. Вважає, що шлюбні відносини існують лише формально, подальше спільне життя як подружжя та збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам. Оскільки, вирішити питання за взаємною домовленістю про місце проживання дитини вона з відповідачем не можуть, вона змушена звернутися до суду. Відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, власного житла немає, а тому не в змозі створити належні умови для проживання дитини. Вважає, що місце проживання дитини [PERSON] слід визначити з нею, оскільки вона забезпечена житлом, офіційно працевлаштована та має стабільний дохід. Просить суд розірвати шлюб, визначити місце проживання дитини [PERSON] з нею за адресою: [ADDRESS] та стягнути з відповідача понесені витрати за послуги адвоката в розмірі 1\~500,00 грн. та судові витрати в розмірі 1\~409,60 грн. Позивач в судове засідання не з»явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином. Представник позивача адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав повністю, просить їх задоволити. Крім того, подав заяву датовану 10.07.2018 року, в якій [PERSON] просить розгляд справи проводити у її відсутність за участю її представника адвоката [PERSON], позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задоволити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю, не заперечує щодо їх задоволення. Представник Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не з»явилася, повідомлялася про час та дату розгляду справи належним чином. 30.10.2018 року через канцелярію Рівненського міського суду Рівненської області представником Служби у справах дітей Виконавчого комітету Рівненської міської ради [PERSON] подано заяву про розгляд справи у її відсутність. Суд, вислухавши показання сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: 21 листопада 2013 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1781 та видано Свідоцтво про шлюб серії І-ГЮ № 093334. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка зареєстрована та постійно проживає з позивачкою за адресою: [ADDRESS]. На даний час сторони шлюбних відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Збереження сім»ї неможливе і суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої дитини. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Сторони втратили один до одного почуття любові, довіри і поваги, не ведуть спільного господарства, отже шлюб існує формально. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України\~\~мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України\~\~визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно ст.\~151\~СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про наявність виняткових обставин, зокрема про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально забезпечити дитину, приймати участь у її вихованні. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом із батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Як слідує з положень ч. 3 ст.\~137\~ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. З долученого до матеріалів справи акту виконаних робіт від 30.10.2018 року вбачається, що позивачем було сплачено адвокату [PERSON] 1\~500,00 грн. за надання послуг, які складаються з: -надання правових консультацій та підготовка процесуальних документів до суду в розмірі 800,00 грн.; -представництво та участь в судовому засіданні в суді першої інстанції в розмірі 700,00 грн. Дослідивши перелік наданих послуг та робіт, виконаних в межах договору про надання правової допомоги, враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, суд вважає, що з відповідача на користь позивача слід стягнути 1\~500,00 грн. понесених витрат за послуги адвоката. Відповідно до вимог ч. 2 ст.\~141\~ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати в розмірі 1\~409,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved