Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

В липні 2017 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Українська страхова група» звернулося до суду з позовом до [PERSON] про стягнення коштів у розмірі 13 724 грн. 98 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 02.09.2015 року о 12 год. 40 хв. в м. Вознесенську Миколаївської області з вини відповідача [PERSON], який керував транспортним засобом «САЗ 3507», реєстраційний номер [NUMBER], була скоєна дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої був пошкоджений автомобіль «TOYOTA Avalon», реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON] Оскільки між [PERSON] (вигодонабувач [PERSON] та позивачем 25.08.2015 року був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, останнім в порядку виконання його умов страхувальнику було сплачено 40 650 грн. 56 коп. Разом з тим, Публічне акціонерне товариство «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», в якому було застраховано цивільну відповідальність [PERSON], здійснило виплату частини суми страхового відшкодування в розмірі 26 925 грн. 58 коп., тому різницю між фактичним розміром завданої шкоди та страховим відшкодуванням, виплаченим страховою компанією відповідача, позивач просив стягнути з [PERSON] Ухвалою суду від 04.10.2017 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено ПАТ «НАСК «Оранта». Ухвалою суду від 16.11.2017 року до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог було залучено [PERSON] Представник позивача в судове засідання не з'явився. Згідно заяви, що надійшла на адресу суду, просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги ПАТ «СК«Українська страхова група» не визнав, вказуючи на їх необґрунтованість. Представник відповідача в судовому засіданні також просив відмовити в задоволенні пред'явлених ПАТ «СК«Українська страхова група» до [PERSON] вимог. При цьому зазначав про необґрунтованість заявлених позивачем вимог, оскільки, кошти, які вимагає останній, фактично є збитком, пов'язаним з господарською діяльністю страхової компанії, так як значно перевищує розмір реальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля. При цьому, отримавши страхове відшкодування від ПАТ «НАСК «Оранта» в розмірі 26 925 грн. 58 коп., яке відповідає реальному розміру збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу, позивач фактично отримав компенсацію понесених ним витрат за договором страхування від 25.08.2015 року в повному обсязі. Крім того, вказував про неможливість зарахування платежу в розмірі 18 669 грн. 75 коп. в порядку виплати страхового відшкодування в зв'язку з відсутністю первинних документів щодо взаємозаліку. Представник третьої особи без самостійних вимог - ПАТ «НАСК «Оранта» в судовому засіданні питання щодо вирішення даної справи по суті залишив на розсуд суду. Третя особа без самостійних вимог - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Про причину неявки суд не повідомила. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 25.08.2015 року між ПАТ «СК«Українська страхова група» та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземних транспортних засобів, цивільно - правової відповідальності водія та від нещасного випадку з водієм та пасажирами на транспорті за № 28-2107-15-00241, відповідно до якого за програмою КАСКО був застрахований автомобіль «TOYOTA Avalon», реєстраційний номер [NUMBER], який належав [PERSON].(вигодонабувач за договором). 02.09.2015 року о 12 год. 40 хв. в м. Вознесенську Миколаївської області за участю вищевказаного транспортного засобу та автомобіля марки «САЗ 3507», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням відповідача [PERSON] була скоєна дорожньо - транспортна пригода, внаслідок якої автомобілю «TOYOTA Avalon», реєстраційний номер [NUMBER], завдано механічних пошкоджень. В порядку виконання вищевказаного договору страхування на підставі заяви [PERSON] останній позивачем було виплачено суму страхового відшкодування в розмірі 40 650 грн. 56 коп., виходячи з наступного. Так, відповідно до акту огляду транспортного засобу «TOYOTA Avalon», реєстраційний номер [NUMBER] за № [NUMBER] від 15.09.2015 року (дефектна відомість), ремонтної калькуляції від 05.02.2016 року вартість відновлювального ремонту обумовленого автомобіля становила 52 638 грн. 20 коп., яка підлягала зменшенню на суму франшизи - 1 825 грн. 00 коп., відповідно до п. 11.8 договору (365 000 грн. 00 коп. (дійсна вартість транспортного засобу - п.5 договору (частина 1)) х 0,5 %). Отже, сума страхового відшкодування становила 50 813 грн. 20 коп., порядок виплати якої передбачений п. 12.2 договору (частина 2), а саме: страховик спочатку виплачує 80% страхового відшкодування, що в даному випадку становило 40 650 грн. 56 коп., а решту 20 % доплачує по факту документального підтвердження страхувальником здійснення витрат на відновлювальний ремонт. Разом з тим судом встановлено, що згідно п.7 договору добровільного страхування (частина 1) страхувальник повинен був сплатити протягом строку дії договору (26.08.2015 року по 25.08.2016 року) страхову премію в розмірі 24 893 грн. 00 коп., з яких [PERSON] було сплачено лише 6 223 грн. 25 коп.. Решта 18 669 грн. 75 коп. була зарахована в рахунок несплаченої частки страхової премії при виплаті страхового відшкодування, відповідно до укладеної між сторонами угоди про розмір страхового відшкодування від 14.03.2016 року. Таким чином, ПАТ «СК«Українська страхова група» призначене до виплати страхове відшкодування в розмірі 40 650 грн. 56 коп. було виплачене [PERSON] в повному обсязі: згідно платіжного доручення за № 4691 від 17.03.2016 року в розмірі 21 980 грн. 81 коп. та шляхом зарахування коштів в рахунок несплачених часток страхової премії на суму 18 669 грн. 75 коп. При цьому розмір страхового відшкодування визначений позивачем без врахування коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу, що відповідає п. 11.3 договору добровільного страхування (частина 1). Згідно з ч.1 ст.14 та ст.204 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо договір не визнано недійсним в судовому порядку, він має такі ж правові наслідки, як і будь-який дійсний договір, зокрема, є обов'язковим для виконання його сторонами (ст.629 ЦК України). Між тим, з матеріалів справи не вбачається, що договір добровільного страхування наземних транспортних засобів за № 28-2107-15-00241, укладений між [PERSON] та позивачем 25.08.2015 року в частині обов'язку останнього в разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхувальнику страхового відшкодування без врахування фізичного зносу було визнано недійсним. Зазначене також стосується угоди про розмір страхового відшкодування від 14.03.2016 року, якою сторони погодили розміри та порядок його виплати. Наведене спростовує посилання представника відповідача щодо неправомірного завищення розміру збитків, завданих пошкодженням транспортного засобу «TOYOTA Avalon», реєстраційний номер [NUMBER], а також безпідставного зарахування коштів в рахунок несплачених часток страхової премії на суму 18 669 грн. 75 коп. При цьому питання організації бухгалтерського обліку на підприємстві належать до компетенції його власника (власників) або уповноваженого органу (посадової особи) відповідно до законодавства та установчих документів. Разом з тим порядок відображення в бухгалтерському обліку господарських операцій не є предметом розгляду даної справи. Як зазначалося вище, на момент дорожньо-транспортної пригоди [PERSON] був володільцем транспортного засобу «САЗ 3507», реєстраційний номер [NUMBER]. Останнього було визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, відповідно до постанови Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.09.2015 року. Разом з тим його цивільно-правова відповідальність, як володільця транспортного засобу «САЗ 3507», реєстраційний номер [NUMBER], була застрахована за укладеним з ПАТ «НАСК «Оранта» договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що підтверджується полісом за №АЕ/2894025 від 12.03.2015 року (строк дії з 13.03.2015 року по 12.03.2016 року (включно)). ПАТ «НАСК«Оранта» сплатило ПАТ «СК «Українська страхова група» частину страхового відшкодування в розмірі 26 925 грн. 58 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 55445 від 14.11.2016 року. Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). При цьому відповідно до ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. З наведеного слідує, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані збитки у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди в межах різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, позивач, здійснивши виплату страхового відшкодування, набував право стягнення з заподіювача шкоди в порядку суброгації лише тієї суми, яку він сам сплатив страхувальнику. При цьому доказами наявності у страховика права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди, є договір страхування, за правилами якого визначається розмір страхового відшкодування, та документ, який підтверджує виплату останнього. В даному випадку страхове відшкодування було здійснено страхувальнику [PERSON], що не суперечить умовам договору добровільного страхування (п. 15.9 договору (частина 2)). Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] (вигодонабувач за договором добровільного страхування) не пред'являла претензій до страховика з приводу переадресації їй страхової виплати, не виявила остання інтересу до обумовленого питання й під час розгляду справи. Як вбачається з матеріалів справи, невідшкодованими залишилися 13 724 грн. 98 коп., що є різницею між страховим відшкодуванням, виплаченим [PERSON] в зв'язку з пошкодженням транспортного засобу «TOYOTA Avalon», реєстраційний номер [NUMBER], та страховим відшкодуванням, виплаченим ПАТ «НАСК «Оранта», як страховиком відповідача. При цьому у останнього не виник обов'язок відшкодувати вказану суму, відповідно до ст. 29 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". В зв'язку з чим обумовлена сума повинна бути відшкодована відповідачем [PERSON], тому позовні вимоги ПАТ «СК«Українська страхова група» підлягають задоволенню. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 600 грн. 00 коп.

Outcome: approved