Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що дитина проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Батько дитини ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню сина [PERSON] . Байдуже ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків та долі дітини змусило її звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 30.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче засідання. Відповідач до підготовчого судового засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та позовні вимоги визнав. Позивач надала заяву про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті, просила про проведення підготовчого засідання у відсутності позивача та її представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд задовольнити позов, в тому числі із урахуванням висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Представник Служби у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради Троян О.В. надала заяву про проведення підготовчого засідання за її відсутності, позовні вимоги та висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав підтримує в повному обсязі, просила про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті. Ухвалою суду від 09.02.2021 року закрито підготовче провадження, призначено справу до розгляду по суті. За таких обставин відповідно до ст. 223 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу по суті у відсутності нез`явившихся осіб, оскільки в матеріалах справи достатньо даних для розгляду справи по суті. Обставини справи встановлені судом. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] від 07.12.2010 року. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 18.11.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. 16.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - " [PERSON] ". 02.04.2018 року Центральним районним судом м. Миколаєва видано наказ, яким стягнуто з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму ля дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01.03.2018 року до його повноліття. Як вбачається з розрахунку заборгованості по аліментам, наданого державним виконавцем Галкіною М., заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 01.03.2018 року по 30.05.2020 року становить 63 941,00 грн. Як вбачається з довідки від 30.10.2018 року №685/01-12 наданої Миколаївським муніципальним колегіумом ім. В.Д.Чайки Миколаївської міської ради Миколаївської області, вихованням дитини займається мати, яка регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться навчанням та життям сина, батько дитини жодного разу в школі не був, не відвідував батьківських зборів та не цікавився успіхами дитини. Згідно заяви від 09.06.2020 року, завіреної приватним нотаріусом Миколаївського МНО Грищенко Л.А., зареєстрованої в реєстрі за № 442, [PERSON] дав згоду на усиновлення свого малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] . Відповідно до ч.ч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. На даний час тягар утримання дитини покладений на позивача. Позивач жодних перешкод у спілкуванні батька з дитиною не чинить. Відповідач з дитиною не спілкується, матеріально не допомагає, станом здоров`я не цікавиться, не доглядає, не піклується про фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, тощо. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, відповідач байдуже ставиться до долі сина. Окрім того, надав згоду на усиновлення свого сина [PERSON] , а також проти задоволення позовних вимог не заперечував. Орган опіки та піклування, виконком Миколаївської міської ради надав до суду Висновок № 6563/02.02.01-22/25/14/20 від 17.11.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Згідно статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, відповідач добровільно відмовився від батьківських прав та обов`язків щодо своєї дитини, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. Приймаючи до уваги те, що [PERSON] свідомо ухиляється з підстав його винної поведінки від виконання батьківських обов`язків, а саме: виховання та матеріального утримання, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не забезпечує харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до внутрішнього світу, не створює умов для отримання освіти тощо, суд вважає вимоги позивача про позбавлення батьківських прав доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах закону, а тому є законні підстави для їх задоволення. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно з нормами ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, крім того, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно зі ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з пунктами 15 та 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої малолітньої дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 СК України мати, батько, позбавленні батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його сина - [PERSON] , [INFO] . В силу ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі вищенаведеного,

Outcome: approved