Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

В жовтні 2019 року представник позивача звернувся до суду з позовом в інтересах малолітньої [PERSON] до відповідача про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, посилаючись на те, що позивач після смерті своєї тітки [PERSON] успадкувала домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] . У домоволодінні зареєстрований [PERSON] колишній співмешканець матері позивача [PERSON] .. Оскільки, відповідач постійно влаштовує скандали та бійки, що супроводжуються погрозами по відношенню до позивача, вигнав її разом із мамою з будинку до своєї бабусі, з обліку реєстрації з її домоволодіння не знявся та в добровільному порядку не бажає зробити цього, то вказані обставини створюють їй перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю, тому просив суд виселити відповідача з вищезазначеного домоволодіння. В судовому засіданні представники позивача підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов. Представник третьої особи без самостійних вимог - органу опіки та піклування Новоселицької районної державної адміністрації Чернівецької області позов визнав. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився без поважних для суду причин. Суд, зі згоди представників позивача, ухвалив продовжити розгляд справи у відсутності відповідача та провести заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] була власником домоволодіння, яке розташовано по [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу серії ВРВ № 549243 від 20 жовтня 2010 року та витягом про державну реєстрацію прав серії ССТ № 839844 від 09 листопада 2010 року. [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина на вказане домоволодіння. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Відповідно до заповіту, який був складений 21 грудня 2015 року та посвідчений секретарем Слобідської сільської ради Новоселицького району, спадкодавець [PERSON] заповіла позивачу [PERSON] все своє майно. Позивач спадщину після смерті [PERSON] прийняла своєчасно як спадкоємець за заповітом звернувшись із відповідною заявою до нотаріальної контори протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи, відкритої після смерті [PERSON] .. В справі № 6-164ц12 від 23 січня 2013 року Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого у спадкоємця, який у встановленому порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, право розпорядження нерухомим майном виникає у нього з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст. 1299 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв у спадщину нерухоме майно, ще до його державної реєстрації має право витребувати це майно від його добросовісного набувача з підстав, передбачених ст. 388 ЦК України, зокрема у разі, якщо воно вибувало з володіння спадкодавця поза волею останнього. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини, а не виникає у зв`язку із отриманням правовстановлюючого документа або здійсненням державної реєстрації права власності, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Слід зазначити, що відповідно до п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК є правом, а не обов`язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі. Тобто, не оформлення позивачем права на спадщину та не отримання нею правовстановлюючого документу обмежує її у праві розпорядження спадковим майном, в той же час, не обмежує у праві володіння та користування спадщиною, що є складовими права власності. За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, з чого слідує, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права (ст. 391 ЦК України). Згідно ст. 157 ЖК України членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Матеріалами справи з`ясовано, що в успадкованому малолітньою позивачем [PERSON] домоволодінні по [ADDRESS] зареєстрований колишній співмешканець матері позивача [PERSON] .. Останній неодноразово притягувався до кримінальної та адміністративної відповідальності, за місцем свого проживання постійно влаштовує скандали та бійки, що супроводжуються погрозами по відношенню до позивача, вигнав її разом із матір`ю з вказаного будинку до своєї бабусі. Одночасно, з обліку реєстрації з її домоволодіння не знявся та в добровільному порядку не бажає зробити цього. Так, з акту обстеження № 293 від 05 липня 2019 року вищезазначеного господарства проведеного у складі в.о. старости Слобідського старостинського округу № 4 Федоряка В.М. та соціального працівника [PERSON] вбачається, що [PERSON] була вимушена разом із своєю дитиною [PERSON] переїхати на проживання до матері, оскільки [PERSON] разом з новою співмешканкою постійно влаштовували скандали та бійки, що супроводжувалися погрозами. З повідомлення Новоселицького ВП ГУНП № 3661 від 24 червня 2019 року слідує, що заява [PERSON] про неправомірні дії [PERSON] розглянута та останньому звернута увага на неприпустимість вчинення протиправних дій щодо неї. Вказані обставини свідчать про те, що відповідач створює позивачу перешкоду у вільному розпорядженні своєю власністю та одночасно систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим його проживання з позивачем в одному будинку, а вжитті заходи запобігання і громадського впливу до нього виявились безрезультатними, у зв`язку із чим, він підлягає виселенню з будинку позивача без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору в сумі 768 гривень 40 копійок. Зважаючи, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на проведення витрат на правничу допомогу, то в стягненні з відповідача даних витрат слід відмовити. На підставі ст. 41 Конституції України, ст.ст. 4, 317, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 116, 157 ЖК України, суд

Outcome: approved