Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-13 00:00:00

до суду звернувся позивач [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. В обґрунтування позову позивач послався на те, що між ним та відповідачем був укладений договір позики згідно якого 07.08.2016 року [PERSON] позичила під розписку у [PERSON] кошти в сумі 31 000 грн. строком до 07.02.2014 року. Разом з тим, станом на день звернення із даним позовом відповідач у добровільному порядку не повернула борг. У зв'язку із чим, позивач просить стягнути з [PERSON] борг в сумі 31000 грн. та понесені судові витрати. Позивач та її представник до суду не з'явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності та не заперечували щодо заочного розгляду справи. Відповідач до суду не з'явилась, причини неявки суду не повідомила, хоча була належним чином повідомлена про дату, час, та місце розгляду справи шляхом публікації оголошення у газеті "Слово Хлібороба" від 10.06.2017 року. За таких підстав з урахуванням приписів ст. 224 ЦПК України, суд визнав за можливе провести заочний розгляд справи. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх наявними у матеріалах справи письмовими доказами, надавши їм оцінку, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обовязки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Крім того, ч.1 ст.1049 ЦК встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. За змістом ч. 1 ст. 526 ЦК зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобовязанням їх повернення та дати отримання коштів. У справі, що розглядається, з розписки, складеної 07.08.2016, вбачається, що [PERSON] позичила у [PERSON] 31 000 грн. та зобов'язалась повернути зазначені кошти у строк до 07.02.2017 року. Оскільки станом на день ухвалення судового рішення відповідач не повернула позичені кошти, наявні підстави для задоволення позовних вимог позивача та стягнення коштів з відповідача. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем понесені судові витрати на загальну суму 640 гривень, що є судовий збір, а відтак, зазначені кошти належить стягнути з відповідача. На підставі ст.ст. 526, 1046, 1047,1049, ЦК України,

Outcome: approved