Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-19 00:00:00

в червні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справі дітей виконкому Довгинцівської районної в місті ради про відшкодування шкоди. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідачу [PERSON] та членам його сім'ї на той час дружині - [PERSON] та їй, дочці [PERSON] [INFO] в 1998 році було видано ордер на жиле приміщення, а саме однокімнатну квартиру на першому поверсі дев'ятиповерхового будинку, загальною площею 38,7 кв.м., житловою площею 17,24 кв.м за адресою [ADDRESS]., в якій вона і її мама [PERSON] були прописані (зареєстровані) з 02.02.1999р. В 2000 році батьки позивача розлучились та почали проживати окремо, позивач проживала з мамою [PERSON] В травні 2017 року позивачу стало відомо, що в 2002 році її батько, відповідач [PERSON] приватизував однокімнатну квартиру за адресою [ADDRESS] та вона теж набула право на 1/2 частину вищевказаної квартири, оскільки приймала участь в приватизації. На момент приватизації вищевказаної квартири позивач [PERSON] була дитиною, відповідно не мала повної цивільної дієздатності, а відповідач [PERSON], як її батько, зобов'язаний був діяти в її інтересах, однак в листопаді 2002 року зазначена квартира за договором купівлі-продажу перейшла у власність інших осіб. Здійснивши безоплатну приватизацію, а потім продаж квартири [ADDRESS], відповідач порушив право власності на житло позивача [PERSON], чим причинив їй матеріальну шкоду. В зв`язку з наведеними обставинами позивач звернулася до суду та просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь матеріальну шкоду в сумі 91486, 80 грн., завдану останнім у зв'язку із продажем спільної власності, що становить вартість ? частини квартири за адресою [ADDRESS]. Позивач [PERSON] її представники [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просить їх задовольнити. Позивач [PERSON] додатково пояснила, що на момент відчуження квартири за адресою [ADDRESS], вона була малолітньою та їй не були відомі обставини продажі даної квартири. Крім цього їй не було відомо, що вона була співвласником зазначеного житла, а дізналась вона про дані обставини лише в травні 2017 року. В зв`язку з тим, що її батько, відповідач [PERSON], продавши квартиру, співвласником якої вона була, позбавив її права на частку в даному помешканні, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечили, просили відмовити в його задоволенні в зв`язку з пропуском строку позовної давності. Крім цього представник відповідача [PERSON] наголосив, що квартира була відчужена в 2002 році за ринковою вартістю на день продажу, тоді як позивач просить стягнути вартість ? частини квартири на день подачі позову до суду, що на його думку неприпустимо. Представник третьої особи в судовому засіданні при вирішенні спору поклалась на рішення суду. Вислухавши думку сторін, заслухавши в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, докази надані сторонами, всебічно та повно оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На підставі наданих суду доказів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі до 20.04.2000 року. Від спільного життя під час шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилась донька, позивач по справі [PERSON] Згідно ордеру на жиле приміщення №58 від 14.04.1998 року відповідачу [PERSON] надано право на заняття разом з сім`єю з трьох осіб жилого приміщення в окремій квартирі за адресою: [ADDRESS]. Ордер видано на підставі рішення виконкому Довгинцівської Ради м. Кривого Рогу від 13.11.1998 року. Крім цього в зазначеному ордері вказано склад сім`ї, а саме: [PERSON] - дружина, [PERSON] - донька. Відповідно до технічного паспорту, що виданий КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» квартира [ADDRESS] розташована на першому поверсі дев`яти поверхового будинку та складається з однієї кімнати житловою площею 17,24 кв.м., загальною площею 38,7 кв.м. Відповідно до довідки, що видана КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» № 154862 від 30.05.2017 року право власності на квартиру за адресою [ADDRESS] було зареєстровано в КП ДОР "Криворізьке БТІ" на праві спільної сумісної власності за двома співвласниками (один з яких - [PERSON]) на підставі Свідоцтва про право власності [NUMBER], виданого 05.09.2002р. згідно з розпорядженням Управління житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради № Д-267 від 18.07.2002р. На підставі вказаного Свідоцтва [NUMBER] про право власності на житло від 05.09.2002 року, власниками квартири [ADDRESS] були відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] Крім цього, відповідно до довідки від 24.05.2017 року про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб видана [PERSON], встановлено, що за адресою [ADDRESS] позивач [PERSON], [INFO] була зареєстрована з 02.02.1999р. та знята з реєстраційного обліку 13.12.2002р. На підставі Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної ради від 16.10.2002 року № 295, в результаті розгляду заяви позивача [PERSON] про надання згоди Нотаріальній конторі на право відчуження частини квартири від імені неповнолітньої [PERSON], [INFO], вирішено: «1. Дати згоду нотаріальній конторі на право відчуження частини квартири [PERSON] від імені неповнолітньої [PERSON], [INFO] Квартира знаходиться за адресою: [ADDRESS] та на праві приватної спільної власності належить [PERSON] та членам його сім`ї. 2. Оформлення договору купівлі-продажу провести за умови одночасного продажу даної квартири та купівлі двокімнатної квартири [ADDRESS] з внесенням в договір неповнолітньої [PERSON], [INFO], як співвласниці. 3. Контроль за виконанням даного рішення покласти на відділ освіти. На підставі договору купівлі - продажу квартири від 08 листопада 2002 року, що посвідчений приватним нотаріусом КМНО Перекопською І.С. та зареєстровано в реєстрі за № 5197, відповідач [PERSON], діючи від свого імені та як законний представник від імені неповнолітньої доньки (позивача) [PERSON] продав квартиру [ADDRESS]. Однак, відповідачем [PERSON] в супереч п. 2 Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної ради від 16.10.2002 року № 295, не було проведено одночасного оформлення договору купівлі-продажу вищевказаної квартири та купівлі двокімнатної квартири [ADDRESS] з внесенням в договір неповнолітньої [PERSON], [INFO], як співвласниці. Дана обставина не заперечувалась в судовому засіданні відповідачем [PERSON] Суд вважає за необхідне зазначити, що вимоги позивача стосовно стягнення половини вартості спірної квартири слід розглядати в контексті Кодексу про шлюб та сім`ю України (в ред.1969 року), оскільки фактичне набуття у власність та продаж квартири відбулося під час дії зазначеного кодексу. Відповідно до статті 60 Кодексу про шлюб та сім'ю України, який був чинний на момент здійснення приватизації та продажу квартири, захист прав та інтересів неповнолітніх дітей лежить на їх батьках, які діють без особливих на те повноважень. Стаття 17 Закону України «Про охорону дитинства» зазначає: «Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Отже, на момент приватизації та продажу квартири [ADDRESS] в 2002 році позивач [PERSON] була мололітньою, відповідно не мала повної цивільної дієздатності, а відповідач, [PERSON], як батько, зобов'язаний був діяти лише в інтересах своєї дитини, чого останнім, на думку суду зроблено не було, оскільки ним не виконано п. 2 Рішення Виконавчого комітету Довгинцівської районної ради від 16.10.2002 року № 295, не оформлено договору купівлі квартири [ADDRESS] з внесенням в договір неповнолітньої [PERSON], [INFO], як співвласниці. Що стосується пояснень відповідача та його представника про застосування судом строку позовної давності, слід зазначити наступне. Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. У відповідності до частини першої та п'ятої статті 261 ЦК України, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт перший статті 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»). Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Як пояснила в судовому засіданні позивач [PERSON] на момент відчуження квартири за адресою [ADDRESS], вона була малолітньою та їй не були відомі обставини продажу даної квартири. Крім цього їй не було відомо, що вона була співвласником зазначеного житла, та дізналась вона про дані обставини лише в травні 2017 року з довідки № 154862 КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», яку отримала 30.05.2017р. Свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили в судовому засіданні, що знайомі з сім`єю [PERSON] так як відповідач [PERSON] та свідок [PERSON] отримували квартири в будинку [ADDRESS] Розі як військовослужбовці. Квартири отримували відповідно до ордерів на жиле приміщення, які видавалися на всю сім`ю військовослужбовця. В квартирі на [ADDRESS] відповідач жив сам, без дружити на доньки. Те, що відповідач в 2002 році продав зазначену квартиру було відомо мешканцям всього будинку. Крім цього, зазначили, що колишня дружина [PERSON] теж знала про те, що відповідач продав квартиру. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживав в квартирі яка розташована в цьому ж будинку [ADDRESS] що і квартира відповідача [PERSON] Йому було відомо, що відповідач продав належну йому квартиру на початку 2000 років. Крім цього зазначив, що колишня дружина відповідача [PERSON] - [PERSON] теж знала про даний факт, оскільки він бачив, як остання спілкувалася з новою власницею проданої квартири. Враховуючи все вищезазначене, той факт, що на момент відчуження відповідачем [PERSON] квартири [ADDRESS] позивач [PERSON] була малолітньою та через свій вік не знала та не могла знати про порушення своїх майнових прав, в її інтересах зобов`язаний був діяти її батько - відповідач [PERSON], суд вважає, що строк позовної давності позивачем не пропущено, оскільки про порушення своїх прав позивач [PERSON] дізналася лише в травні 2017 року. Таким чином, відповідач [PERSON], здійснюючи продаж квартири, діючи всупереч інтересам своєї дитини [PERSON], позбавив її частки в нерухомому майні, порушив її право вільно розпоряджатися власністю, чим спричинив позивачу матеріального збитку. Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування (ч. 1 статті 22 Цивільного кодексу України). Згідно ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до Висновку оцінювача про ринкову вартість нерухомого майна, який здійснений оцінювачем ТОВ «АО «Грош цена» [PERSON], вартість 1 кв.м. однокімнатних житлових квартир, які розташовані на першому поверсі дев'ятиповерхових житлових будинків, стан яких класифікується як задовільний, форма власності - приватна, розміщених за адресою: [ADDRESS] - становить 4728,00 грн./кв.м. Враховуючи Висновок оцінювача, який суд вважає належним доказом, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що власниками спірної квартири [ADDRESS] були відповідач [PERSON] та позивач [PERSON], враховуючи вимоги ч. 2 ст. 370 ЦК України, вимоги позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь матеріальної шкоди в сумі 91486,80 грн. (із розрахунку 38,7 кв.м. (площа квартири) х 4728.00 грн. (вартість одного кв.м.) : 2 = 91486,80 грн.) підлягають задоволенню. Крім цього, відповідно до ст. 133, 141 ЦПК України суд вважає за необхідним стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір на користь [PERSON] 91486,80 грн., сплачений нею при подачі позову до суду.

Outcome: approved