Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частки в натурі із майна, що є спільною частковою власністю та просить виділити їй у приватну власність : «А» - житловий будинок\~загальною площею 43,3 м2., житловою площею 26,1 м2., де «1» - тамбур загальною площею 3,1 м2., «2» - кухня загальною площею 7,3 м2., «3» - кімната житловою площею 10,0 м2., «4» - кімната житловою площею 16,1 м2., «5» - веранда загальною площею 6,8 м2 та припинити право спільної часткової власності на житловий будинок [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Немирівського районного територіального округу від 13.12.2003, зареєстрованого Тульчинським БТІ 05.02.2004 в реєстровій книзі ФЖ 9Р № 225 та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Немирівського нотаріального округу Люлько Л.І. 21.12.2006, зареєстрованого Тульчинським БТІ 05.01.2007 в реєстровій книзі ФЖ 9 Р№ 225, позивач являється власником 8/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є співвласником будинку, йому належить 1/10 частина житлового будинку з господарчими будівлями, відповідач [PERSON] є співвласником будинку, йому належить 1/25 частина житлового будинку з господарчими будівлями , відповідач [PERSON] є співвласником будинку, їй належить 13/100 частина житлового будинку з господарчими будівлями, відповідач [PERSON] є співвласником будинку, йому належить 13/100 частина житлового будинку з господарчими будівлями, відповідач [PERSON] є співвласником будинку, їй належить 2/25 частина житлового будинку з господарчими будівлями, відповідач [PERSON] є співвласником будинку, їй належить 2/25 частина житлового будинку з господарчими будівлями, відповідач [PERSON] є співвласником будинку, їй належить 11/100 частина житлового будинку з господарчими будівлями, відповідач [PERSON] є співвласником будинку, йому належить 7/100 частина житлового будинку з господарчими будівлями, відповідач [PERSON] є співвласником будинку, йому належить 7/50 частина житлового буднику із господарчими будівлями та відповідач [PERSON] є співвласником будинку, йому належить 1/25 частина житлового будинку з господарчими будівлями. Добровільно між позивачем та відповідачами не досягнуто згоди щодо виділу часток будинку в натурі, а тому досягти згоди в добровільному порядку про виділення належних їм часток майна, не має можливості. Позивачем, 13.08.2020 року одержано висновок щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за\~№ 106\~від 13.08.2020.\~Відповідно до висновку, позивачеві може бути виділено слідуючи приміщення: «А» - житловий будинок\~загальною площею 43,3 м2., житловою площею 26,1 м2., де «1» - тамбур загальною площею 3,1 м2., «2» - кухня загальною площею 7,3 м2., «3» - кімната житловою площею 10,0 м2., «4» - кімната житловою площею 16,1 м2., «5» - веранда загальною площею 6,8 м2. За технічними показниками, 8/100 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі. Ухвалою Судді Немирівського районного суду Вінницької області від 01.02.2021 року прийнято позовну заяву та відкрито загальне позовне провадження. Позивач та її представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити позов у повному обсязі. 27.02.2021 від відповідача [PERSON] , надійшла заява про визнання позову та розгляду справи без його участі. 27.02.2021 від відповідача [PERSON] , надійшла заява про визнання позову та розгляду справи без її участі. 02.03.2021 від відповідача [PERSON] , надійшла заява про визнання позову та розгляду справи без її участі. 05.06.2021 від відповідача [PERSON] , надійшла заява про визнання позову та розгляду справи без його участі. 25.06.2021 від відповідача [PERSON] , надійшла заява про визнання позову та розгляду справи без її участі. Ухвалою суду від 29.06.2021 було закрито підготовче провадження та призначено до розгляду по суті. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явилися, хоча належним чином були повідомлені про дату і час судового засідання. Заяв та клопотань від них не надходило. Тому, згідно п. 1 ч.3 ст. 223 ЦПК України , якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення позову з наступних підстав. За частиною 1\~ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1\~ст.13 ЦПК України\~також передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно із частиною 1\~статті 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог\~статей 76-80 ЦПК України. У відповідності до ч.1, ч.2\~ст.89 ЦПК України\~суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Немирівського районного територіального округу від 13.12.2003, зареєстрованого Тульчинським БТІ 05.02.2004 в реєстровій книзі ФЖ 9Р № 225 (а.с.14-16) та договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Немирівського нотаріального округу Люлько Л.І. 21.12.2006, зареєстрованого Тульчинським БТІ 05.01.2007 в реєстровій книзі ФЖ 9 Р№ 225 (а.с.17-19), [PERSON] являється власником 8/100 частки житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] . Відповідно до довідки, виданої бюро технічної інвентаризації № 528 від 21 липня 2020 року, домоволодіння, що розташоване в [ADDRESS] зареєстроване за відповідачами у даній справі (а.с.9-10). За правилами частин першої - другої\~статті 355 ЦК України\~майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1\~ст. 356 ЦК України\~як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до частин 1, 2, 3\~статті 358 ЦК України\~право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно частини 1\~статті 364 ЦК України\~співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у\~ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України\~закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений\~ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Як вбачається із змісту\~ст. 386 цього Кодексу\~власник має право звернутися до суду з вимогою про захист свого права. Крім того, згідно вимог\~ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку\~ст. 364 ЦК України\~право спільної часткової власності припиняється, то при цьому власнику, що виділяється, та власнику, що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого співвласника, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого\~постановою Кабінету Міністрів України № 1117 від 08 грудня 2010 року "Про Ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них". Порядок проведення таких робіт та розрахунок часток визначається Інструкцією щодо Проведення поділу, виділу та розрахунку часток об`єктів нерухомого майна, затвердженою наказом МЖКГ України від 18 червня 2007 року № 55. Згідно роз`яснень, викладених в п.п. «а» п.12, п.14\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 р. № 20 « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»\~та\~п.п.6,7 постанови Пленуму Верховного Суду від 04.10.1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок»\~про те, що при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири, які відповідають розміру їх часток у приватній власності. Зазначеними нормами передбачено, що поділ (виділ частки) майна, що є об`єктом спільної часткової власності, в натурі між співвласниками припиняє право спільної часткової власності щодо цих співвласників. Виходячи зі змісту цих норм, поділ (виділ частки) є можливим якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом, що виключає можливість залишення у спільному користуванні співвласників будь-яких приміщень будинку. Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні\~ст. 181 ЦК України, тобто, з певної точки зору при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта. Позивачем 13.02.2020 року одержано висновок щодо технічної можливості поділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна за\~№ 106\~від 13.08.2020.\~Відповідно до висновку, позивачеві може бути виділено слідуючи приміщення: «А» - житловий будинок\~загальною площею 43,3 м2., житловою площею 26,1 м2., де «1» - тамбур загальною площею 3,1 м2., «2» - кухня загальною площею 7,3 м2., «3» - кімната житловою площею 10,0 м2., «4» - кімната житловою площею 16,1 м2., «5» - веранда загальною площею 6,8 м2. За технічними показниками, 8/100 частина об`єкта є відокремлена, має окремий вихід і може бути виділена в натурі (а.с.20). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] позов визнали, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] були належним чином повідомленні про час і дат у судового засідання. Відповідно до ч. 1, 4\~ст. 206 ЦПК України\~позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.1ч.3\~ст.223\~ЦПК України,\~якщо учасник\~справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, враховуючи визнання відповідачами позову, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved