Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила, в порядку поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності колишнього подружжя, передати в особисту приватну власність відповідача легковий автомобіль [NUMBER], 2008 року випуску та стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію в розмірі 2/3 частини від вартості автомобіля, в сумі 79 700 грн. Позовна заява мотивована тим, що 15 жовтня 2011 року між сторонами був укладений шлюб, від якого сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. 13 січня 2015 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. За час проживання в шлюбі, у червні 2012 року, за переважну більшість коштів, які належали позивачу особисто та із частковим залученням коштів відповідача, було придбано легковий автомобіль марки CHEVROLET AVEO TC58U, який був оформлений на відповідача, про що було видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК 940270. Автомобіль та документи на нього після розлучення залишились у відповідача, з яким позивач не може дійти домовленості щодо поділу спільного сумісного майна, яке за своїми властивостями є неподільним, а тому позивач бажає отримати грошову компенсацію вартості своєї частки. Разом з тим, зважаючи на те, що відповідач не заперечує, що їхня спільна дитина, [PERSON], [INFO], постійно проживав та проживає з позивачем, вона власними зусиллями утримує та забезпечує сина, остання вважає, що в даному випадку існують всі підстави для того, щоб при поділі майна подружжя відступити від засад рівності часток, враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, у звязку з чим просить позовні вимоги задовольнити повністю та присудити їй компенсацію в розмірі 2/3 від вартості автомобіля, в сумі 79 700 грн., а відповідачу виділити автомобіль в натурі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити, з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач у запереченнях на позовну заяву та представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилися, посилаючись на те, що позивач та відповідач будучи інвалідами з маленькою дитиною на руках не мали фінансової можливості придбати автомобіль, у звязку з чим оспорюваний автомобіль був придбаний за кошти матері відповідача [PERSON], які відповідач позичив у матері та зобовязався повернути їй на протязі двох років. Крім того, оскільки кошти відповідачем не були повернуті матері, за погодженням з позивачем автомобіль був повернутий матері замість коштів та переоформлений на неї. З огляду на вказане відповідач та представник відповідача просили відмовити в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.06.2015р. залучено до участі у даній справі, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON]. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] у запереченнях на позовну заяву та в судовому засіданні з позовними вимогами не погодилася та пояснила, що вищевказаний автомобіль був придбаний нею за 9500 доларів США, оформлений на сина та в подальшому повернутий їй в рахунок погашення заборгованості перед нею, у звязку з чим просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, третьої особи, свідків та дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 15 жовтня 2011 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що було видано свідоцтво серії I-АМ №107420. Від шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серії І-АМ №219970, який проживає разом з позивачем. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.01.2015р. у справі №127/26047/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Однак, за час перебування позивача та відповідача у шлюбі, а саме 20.06.2012р., згідно довідки рахунку КІМ 629662 від 19.06.2012р., було придбано автомобіль марки CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номерні знаки АВ7687ВМ, який був оформлений на відповідача ([PERSON]О.), про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК 940270 (а.с. 7). Разом з тим, в подальшому, а саме 22.10.2014р. автомобіль марки CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номерні знаки АВ7687ВМ, було переоформлено на [PERSON], яка являється матірю [PERSON]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що їй не було відомо про те, що автомобіль переоформлено на [PERSON] Відповідач у запереченнях на позов та представник відповідача в судовому засіданні пояснили що відчуження транспортного засобу здійснювалось за погодженням з позивачем. (а.с. 31, 32) Третя особа в судовому засіданні пояснила, що переоформлення транспортного засобу на неї відбулося за її ініціативою, оскільки кошти, які вона позичила сину на придбання автомобіля в сумі 10000 доларів США повернуті їй не були, у звязку з чим її син за погодженням з дружиною переоформив автомобіль на [PERSON] (а.с. 73-75) За клопотанням представника відповідача [PERSON], в судовому засіданні були допитанні свідки [PERSON], та [PERSON] Відповідно до ч. 5 ст. 180 ЦПК України свідки попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач по справі [PERSON] являється зведеним братом її чоловіка. В березні 2012 році вона з чоловіком придбали автомобіль CHEVROLET AVEO. Коли [PERSON] побачила його, вона теж захотіла придбати такий автомобіль для [PERSON] та [PERSON], який хотів займатись таксуванням, так як йому потрібно було заробляти для молодої сімї гроші. Вона звернулась до свого чоловіка [PERSON] з проханням щоб він допоміг вибрати автомобіль, але останній їй відмовив. Однак, в червні 2012р. [PERSON] все ж таки придбала автомобіль за 10\~000 дол. США та оформила його на свого сина - [PERSON], з умовою, що останній буде заробляти гроші таксуванням та поступово повертати їй кошти, оскільки коштів у молодої сімї було недостатньо для того щоб самостійно придбати автомобіль. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що [PERSON] являється його колишньою невісткою. Він був проти купівлі автомобіля, однак після того, як [PERSON] за власні кошти придбала автомобіль CHEVROLET AVEO, він просив щоб остання оформила автомобіль на себе, але все ж таки його оформили на її сина - [PERSON] Автомобіль купувався з метою, що [PERSON] буде таксувати, таким чином забезпечувати свою сімю, та поступово повертати своїй матері [PERSON] кошти, витрачені на купівлю автомобіля. На підтвердження цього [PERSON] написав розписку, в якій зазначив, що протягом двох років зобовязується повернути своїй матері [PERSON] 10\~000 дол. США, витрачені на придбання автомобіля. Що стосується доходів [PERSON] та [PERSON] свідок пояснив, що останні являються інвалідами та отримували відповідну допомогу, крім того [PERSON] близько трьох місяців працював на фруктовій фірмі та старався підробляти, а [PERSON] навчалася на стаціонарі та іноді підробляла аніматором на дитячих святах та отримувала близько 50 грн., однак коштів у [PERSON] та [PERSON] було не достатньо для того, щоб придбати автомобіль Дослідивши матеріали справи та надавши юридичну оцінку доказам в їх сукупності суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як встановлено судом та зазначено вище, 20.06.2012р., тобто під час перебування позивача та відповідача у шлюбі, згідно довідки рахунку КІМ 629662 від 19.06.2012р., було придбано автомобіль марки CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номерні знаки АВ7687ВМ, який був оформлений на відповідача ([PERSON]О.), про що видано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії САК 940270. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України (далі СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 372 Цивільного кодексу України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Судом встановлено, що 22.10.2014р. автомобіль марки CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номерні знаки АВ7687ВМ, було переоформлено, тобто вчинено правочин щодо його відчуження, на [PERSON], яка являється матірю [PERSON]. Відчуження автомобіля також відбулося під час перебування позивача та відповідача у зареєстрованому шлюбі Таким чином, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 893706 від 22.10.2014р. (а.с. 34), оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, власником автомобіля марки CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номерні знаки АВ7687ВМ, який є обєктом поділу спільного майна подружжя у даній справі, з 22 жовтня 2014 року являється інша особа, а саме [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 2 ст. 65 СК України передбачено, що при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Отже, автомобіль марки CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номерні знаки АВ7687ВМ, про поділ якого заявлено позовні вимоги позивачем, ще під час перебування позивача та відповідача у шлюбі вибув з спільної сумісної власності, а відтак за приписами ст. 65 Сімейного кодексу України вважається що при відчуженні транспортного засобу відповідач діяв за згодою позивача. Як уже зазначалося позивач у поясненнях наданих в судовому засіданні вказала, що їй не було відомо про те, що автомобіль переоформлено на [PERSON] Проте, частиною 2 ст. 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Однак, доказів звернення до суду з позовом про визнання правочину щодо відчуження транспортного засобу, а саме автомобіля марки CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номерні знаки АВ7687ВМ, недійсним, позивачем не надано. Пленум Верховного суду України у пункті 24 постанови №11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснив судам, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Отже, майно може бути включено до переліку майна подружжя, яке підлягає поділу лише за умови, що таке майно належить подружжю, та наявне у нього чи знаходиться у третіх осіб на час розгляду справи. Таким чином, оскільки на час розгляду справи автомобіль марки CHEVROLET AVEO TC58U, 2008 року випуску, номерні знаки АВ7687ВМ, не належить подружжю та відповідно не перебуває у спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Посилання представника позивача, викладене у клопотанні від 03.06.2015р. про залучення третьої особи, на те, що до складу майна, що підлягає поділу включається також майно подружжя, що знаходиться у третіх осіб, не заслуговують на увагу, оскільки оспорюваний автомобіль з 22.10.2014р. не є майном подружжя, а на праві приватної власності належить іншій особі - [PERSON] В той же час доводи позивача про те, що вона мала особисті грошові кошти, які використала на придбання автомобіля, доводи відповідача та третьої особи про те, що автомобіль був придбаний за кошти матері відповідача, які відповідач позичив у матері надавши їй відповідну розписку та показання свідків, судом не приймають до уваги, оскільки дані обставини не мають правового значення для вирішення справи, враховуючи те, що майно, про поділ якого заявлено позовні вимоги вибуло з спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведене, суд вважає, що позивачем не доведено належними засобами доказування правомірності заявленого позову, а відтак останній задоволенню не підлягаю. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Представником відповідача в судовому засіданні заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача 3000 грн. судових витрат за надані юридичні послуги адвокатом. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у п. 47 постанови №10 від 17.10.2014р. розяснив судам, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Інтереси відповідача у даній справі представляв адвокат [PERSON] (свідоцтво №316 від 19.12.2003р.) на підставі ордеру серії ВН №027015 про надання правової допомоги та витягу з угоди від 15.05.2015р. (а.с.47, 48) Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17.10.2014р. витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як доказ понесення витрат на правову допомогу представником відповідача надано квитанцію №000264 від 15.05.2015р. про сплату 3000 грн. за юридичні послуги та угоду №38ц від 15.05.2015р . (а.с.87, 88) Однак, зі вказаних документів не вбачається розрахунку таких витрат, а тому при визначені розміру судових витрат, які підлягають відшкодування суд виходить з того, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Як вбачається з матеріалів справи, адвокат [PERSON] приймав участь у чотирьох судових засіданнях загальною тривалістю близько 4 годин (1218*40%*4=1948,80 грн.), а також ознайомлювався з матеріалами справи, а відтак з позивача на користь відповідача підлягають стягненню судові витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 2000 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved