Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

В січні 2021 року позивач [PERSON] від імені та в інтересах якої діє адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; третя особа: Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації, Огран опіки та піклування Бериславської міської ради Херсонської області, у якому посилається на те, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідно до розпорядження голови Бериславської РДА Херсонської області від 12.09.2016 року за №495 «Про влаштування до дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] дітей, позбавлених батьківського піклування» [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , влаштовано для спільного проживання та виховання, у дитячий будинок сімейного типу на базі родини [PERSON] . За весь час перебування дітей у дитячому будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] , [PERSON] жодного разу не згадала про дітей, відповідно не цікавилась про місце їх знаходження. Мати дітей не займалася їх вихованням, не надавала матеріальної допомоги на їх утримання, не піклується про їх фізичний та і духовний розвиток. Позивач просить суд позбавити батьківських прав - [PERSON] , [INFO] , відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.03.2021 року провадження у даній справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23.03.2021 року залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Бериславської міської ради Херсонської області. Ухвалою суду від 07.06.2021 року підготовче засідання у справі закрито, та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник адвокат Ташкова А.О. не з`явилися, від Ташкової А.О. до суду надійшла заяву, якою просила розглянути справу за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, повернулася конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою». Додатково виклик відповідача в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надала, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. В судове засідання представники третіх осіб не з`явилися. Від органу опіки та піклування Бериславської міської ради Херсонської області надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зі згоди позивача, яка заявою не заперечувала проти винесення заочного рішення у випадку не надходження до суду відзиву у визначений строк, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Таким чином, суд ухвалив, справу вирішити за правилами заочного розгляду, передбаченого ст.ст. 280-282 ЦПК України за відсутності відповідача, повідомленого у встановленому законом порядку про дату, час і місце судового засідання, який не з`явився в судове засідання без повідомлення причин. Відзиву або заперечення на позов не надав, клопотань щодо відкладення розгляду справи від нього не надходило. Позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позову підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50). У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 52). Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 12,14). З довідки про прийняття і реєстрацію заяви від 26.08.2016 року вбачається, що 16.02.2016 року під час планової перевірки органами опіки виявлено відсутність [PERSON] , діти якої на той час знаходились в закладі охорони здоров`я, місце знаходження [PERSON] до теперішнього часу не встановлено, 24.08.2016 року зареєстрована в ЖЄО за №3945 та даний факт зареєстровано 25.08.2016 до ЄДРР за №12016230090001102 за ч.1 ст. 115 КК України (а.с. 17,18). Згідно розпорядження голови Бериславської РДА Херсонської області за №478 від 30.08.2016 року встановлено статус «дитина, позбавлена батьківського піклування» [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які будуть встановлені в сімейну форму виховання (а.с. 19). Відповідно до розпорядження голови Бериславської РДА Херсонської області за №495 від 12.09.2016 року «Про влаштування до дитячого будинку сімейного типу на базі родини [PERSON] дітей, позбавлених батьківського піклування» [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , влаштовано для спільного проживання та виховання у дитячий будинок сімейного типу на базі родини [PERSON] (а.с. 20-21). Про що було складено додаткову угоду до Угоди про організацію діяльності дитячого будинку сімейного типу від 25.03.2016 року №1 про влаштування до дитячого будинку сімейного типу дітей, позбавлених батьківського піклування від 12.09.2016 року №3 (а.с. 22). По факту повідомлення про безвісно зниклу [PERSON] внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016230090001102 від 25.08.2016 року за ч.1 ст. 115 КК України було винесено постанову про закриття кримінального провадження у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення, що підтверджується повідомленням ст. слідчого СВ Бериславського ВП ГУНП в Херсонській області та постановою про закриття кримінального провадження від 07.09.2016 року (а.с. 23,24). Згідно заяви про відмову від початку кримінального провадження у формі приватного обвинувачення від 07.09.2016 року, [PERSON] просить припинити її пошуки, оскільки на теперішній час вона проживає за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких протиправних дій відносно неї не вчинялось. Заява написана власноручно (а.с. 25). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов дитячого будинку сімейного типу від 19.03.2020 року встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] разом з дітьми-вихованцями: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та іншими. Сім`я проживає в приватному будинку, який складається з 6 житлових кімнат, кухні, ванної та туалетної кімнати. Діти проживають в окремих за статтю кімнатах, в кожного є своє ліжко. В наявності куточок для навчання та розваг. Вихованці забезпечені всім необхідним. Рівень матеріального забезпечення родини на достатньому рівні. Житлово-побутові умови проживання відповідають санітарно-гігієнічним нормам (а.с. 28). За станом здоров`я [PERSON] - здорова, що підтверджується висновком про стан здоров`я опікуна (а.с. 29). За обліками МВС України [PERSON] , [INFO] , станом на 04.03.2020 року до кримінальної відповідальності не притягувалася, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, що підтверджується довідкою МВС України (а.с. 32). [PERSON] , [INFO] навчається в 4 класі філії №1 БОЗПЗСО, [PERSON] , [INFO] навчається в 2-А класі Херсонської спеціальної загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Херсонської обласної ради. Біологічні батьки [PERSON] та [PERSON] за весь час навчання дітей у закладах, батьки жодного разу не цікавились навчанням дітей, жодного разу не відвідували батьківські збори, не забезпечували необхідним шкільним приладдям, що підтверджується характеристиками (а.с. 26,27). За станом здоров`я [PERSON] , [INFO] - здоровий, що підтверджується висновком про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини (а.с. 30). За станом здоров`я [PERSON] , [INFO] має діагноз - двобічна хронічна сенсоневральна приглухуватість ІV ступеня, що підтверджується висновком про стан здоров`я, фізичний та розумовий розвиток дитини (а.с. 31). Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітніх дітей і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дітей. У відповідності з ч. 4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи вищезазначене, орган опіки та піклування Бериславської міської ради Херсонської області зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , 1984 року народження, відносно малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , як таку, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків (а.с. 64-66). Висновок органу опіки та піклування Бериславської міської ради Херсонської області від 22.04.2021 року, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), при цьому суд констатує, що матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей зазначених у висновку Органу опіки та піклування. Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток дітей та їх виховання, не спілкується з дітьми в тому обсязі, який необхідний для їх нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дітей, не створює умов для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідач свідомо і умисно ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо дітей. Отже, суд приходить до висновку, що поведінку матері дітей у кращу сторону змінити не можливо, оскільки вона сама цього не бажає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, зібрані в ході розгляду справи, дають підставу для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток своїх неповнолітніх дітей, не створює сприятливих умов для навчання та підготовки до самостійного життя, не забезпечує дітей відповідними умовами для проживання, не забезпечує необхідне харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дітей. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає доцільним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення її батьківських прав. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде відповідати інтересам дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Крім того, статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, якщо відповідачі підтвердять, що змінилося їх ставлення до обов`язків з виховання дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved