Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

В липні 2017 року позивач [PERSON] звернулась д суд з позовом до відповідача [PERSON]. про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька в супроводі матері. В позовній заяві позивачка вказала, що вона [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали рішенням суду № 608/796/15-ц від 08 травня 2015 року, яке набрало законної сили 19 травня 2015 року. Від шлюбу у них є малолітня дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 21 жовтня 2011 року відділом ДРАЦС Чортківського РУЮ Тернопільської області, актовий запис № 272. Рішенням вказаного суду від 08 травня 2015 року дитину залишено проживати з матір'ю. На даний час, [PERSON] проживає разом із позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується довідкою КП «Чортків дім». Позивач вказує суду, що має намір вивезти дитину за кордон на відпочинок та перебування в Республіку Болгарія. Мета поїздки - оздоровлення дочки, розширення її світогляду, духовного та інтелектуального розвитку, вивчення іноземної мов але цього я зробити не може, оскільки позбавлена можливості отримати згоду від батька на виїзд дочки за кордон разом із нею, як матір'ю дитини. Батько дитини, відповідач по справі перебуває поза межами України в Королівстві Іспанія на острові Мальорка. Самостійно надати такий дозвіл на виїзд дитини не може. Просить суд винести рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України, [PERSON], [INFO] в супроводі матері, без згоди батька та супроводу батька [PERSON], до країни прямування - Республіка Болгарія та перебуванням її в Республіці Болгарія в період з 04 серпня 2017 року по 26 серпня 2017 року включно в супроводі матері - [PERSON], яка буде забезпечувати проїзд, перебування за кордоном та повернення дитини в Україну. Позивачка [PERSON] подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] подав суду заяву на електронну адресу суду про розгляд справи за його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Третя особа подала суду заяву просить суд справу розглядати без участі її представника, позовні вимоги підтримують, просить надати дозвіл [PERSON] на виїзд малолітньої доньки за кордон без згоди батька. Судом встановлено, що дочка сторін [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданого 21 жовтня 2011 року відділом ДРАЦС Чортківського РУЮ Тернопільської області, актовий запис № 272. Позивачка має намір виїхати за кордон разом з дочкою [PERSON] до країни прямування - Республіка Болгарія та перебуванням її в Республіці Болгарія в період з 04 серпня 2017 року по 26 серпня 2017 року включно. Як доказ позивачем надано копія бронювання готельних номерів в готелі який розташований на території Республіки Болгарія. Метою поїздки є оздоровлення дочки, розширення її світогляду, духовного та інтелектуального розвитку, вивчення іноземної мови та буде відповідати її законним інтересам. Згідно ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до положення ч. 1 ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 33 Конституції України закріплено право кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. У відповідності до ст. 9 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, держави - учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до Конвенції про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. Відповідно до ст.ст. 141, 157 Сімейного кодексу України, ч. 3 ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Так, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини без згоди та супроводу одного з батьків (одноразовий), однак із визначенням періоду його початку і закінчення, який при прийнятті рішення про надання такого дозволу суд має зазначати відповідно до наданих позивачем документів. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено положеннями Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21.01.1994 року № 3857-ХП, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року (зі змінами), Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою КМУ від 31.03.1995 року № 231 (із змінами), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного з батьків Так, згідно зі ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» документами, що дають право на виїзд з України та посвідчують особу громадянина України під час перебування за її межами, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 цього Закону оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 (із змінами) визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Разом з тим, правилами ст. 313 ЦК України встановлено, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягай 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Також за змістом п. 4-2 Правил перетинання державного кордону виїзд дитини за кордон здійснюється на підставі документів, в яких зазначено державу прямування (місце виїзду). Крім того, рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах ВССУ від 16 березня 2016 року вказано, що, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214,303,315 ЦПК України суди не визначилися з правовою підставою надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька, не зазначили конкретну країну, до якої дозволяється виїзд дитини без згоди батька; не врахували визначеної ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» можливості ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав та, що надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить вищевказаним нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавили батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним. Таким чином, законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення. Такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Outcome: approved