Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки майна у спільній сумісній власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] помер батько позивача - [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на майно, яка складається з 1/2 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] являється співвласником вищевказаної квартири, частка якої становить також 1/2. Відповідно до заповіту, посвідченого 23.05.2007 року нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Троян А.С., позивач є єдиною спадкоємицею майна свого батька. Інших спадкоємців у тому числі тих, хто мав би право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Шлюб між батьками позивача - [PERSON] та [PERSON] було розірвано 31.01.1991 року. Позивач, як спадкоємиця першої черги за законом, після смерті [PERSON] звернулася до нотаріуса за отриманням свідоцтва про право на спадщину на вищезазначену частку квартири після померлого батька, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватного нотаріуса Лисенко О.М. за №02-31/12 від 03.02.2017 року. Причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва є те, що частка кожного власника у спільній сумісній власності на квартиру є невизначеною, оскільки вищевказана квартира була спільною сумісною власністю [PERSON] разом із [PERSON], а тому нотаріус не може визначити склад спадкового майна та належність цього майна спадкодавцеві, а саме на яку частку квартири необхідно видавати свідоцтво про право на спадщину після померлого [PERSON] За таких обставин, позивач звернулася до суду та просила визначити частку померлого [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] яка становить 1/2 частини вищевказаної квартири. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак 25.04.2017р. звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність у якій також зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з'явилася, однак 29.03.2017р. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій зазначила про те, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи та спадкової справи №7/2016, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Як вбачається зі свідоцтва про смерть, виданого 04.07.2016 року Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області серії що 15 вересня -[NUMBER], [PERSON] помер [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис за №1857 (а.с. 8) З довідки виданої Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Хмельницькому Хмельницького міськрайонного управління юстиції №863 від 24.06.2008р. слідує, що зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис №1163. При цьому, з вищевказаної довідки також вбачається, що після реєстрації шлюбу [PERSON] було присвоєно прізвище - [PERSON]. Позивач - [PERSON], [INFO], є донькою померлого спадкодавця - [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 15) З матеріалів справи вбачається, що на підставі договору міни від 23.04.1997 року, укладеного [PERSON], [PERSON], [PERSON] - з однієї сторони та [PERSON] - з іншої сторони, [PERSON] та [PERSON] являються співвласниками квартири [ADDRESS]. (а.с. 10) Як вбачається з заповіту від 23.05.2007 року, [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що всю нележну йому частку квартири [ADDRESS] він заповідає своїй дочці [PERSON], 1966 року народження. (а.с. 9) Таким чином, [PERSON] являється єдиним спадкоємцем за заповітом померлого [PERSON] Згідно зі статтею 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Проте, 03.02.2017 року, приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Лисенко О.М. винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої, у зв'язку із відсутністю визначення частки померлого у спільному майні, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру, що знаходиться у [ADDRESS], після смерті [PERSON], померлого [INFO].(а.с. 12) Відповідно до статті 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що на час набуття [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], останні перебували у зареєстрованому шлюбі, а відтак правовідносини, щодо особистих і майнових відносини, які виникали в сім'ї між подружжям, було врегулювано положеннями Кодексу про шлюб та сім'ю України, який втратив чинності з 1 січня 2004 року, у зв'язку з набуттям чинності Сімейного кодексу України. Відповідно до статті 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, чинної на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Отже, в судовому засіданні встановлено, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною першою та частиною другою статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, частиною першою та частиною другою статті 372 ЦК України, передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно з пунктом 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до статті 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON], як спадкоємець одного із співвласників квартири, правомірно звернулась з позовом до суду про визначення розміру частки співвласника на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], померлому [INFO]. Суд звертає увагу, що предметом розгляду у даній справі не є встановлення факту щодо розбіжності у прізвищах відповідача на момент отримання у власність квартири та на даний час ([PERSON]/[PERSON]). Предметом розгляду у даній справі є визначення частки померлої особи у спільній сумісній власності. Зі змісту статті 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно з частиною другою статті 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно зі статтею 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, закріплений принцип рівності часток у спільній сумісній власності, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка [PERSON], померлого [INFO], в праві спільної сумісної власності на квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS], становить 1/2 частки, а тому позовні вимги підлягаоють задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однак, враховуючи характер спірних правовідносин, а також те, що позивач просила залишити судові витрати за нею, суд дійшов висновку про необхідність залишення судових витрат без відшкодування. На підставі наведеного та

Outcome: approved