Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 29 жовтня 2013 р. з позовом до [PERSON] про розподіл майна подружжя, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 1992 р. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. У період шлюбу за спільні кошти вони придбали квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу оформлений на ім'я чоловіка [PERSON], право власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» зареєстровано за ним. В зв'язку з тим, що згоди про розподіл спільного майна ними не досягнуто, вона просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Позивач [PERSON] звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, на позові наполягає (а.с. 15) Відповідач [PERSON] звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає (а.с. 13). Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05 вересня 1992 року сторони зареєстрували шлюб ( а.с. 3 - копія свідоцтва про укладення шлюбу). 26 червня 2000 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу квартири за № 2051, придбав квартиру [ADDRESS]. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в КП "Криворізьке бюро технічної інвентаризації" за відповідачем [PERSON] (а.с. 6, 7 -копії договору, техпаспорту). Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 63 ЦК України, передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленість між ними. Частиною 1 ст. 70 СК України та ст.ст. 370, 372 ЦК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором Пунктом 23 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 Пленуму Верховного Суду України визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири. Пунктом 30 вказаної Постанови зазначено, що рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК ( 2947-14 ). Оскільки квартира придбана в період шлюбу, суд вважає, що є підстави для задоволення позовних вимог.

Outcome: approved