Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

В грудні 2017 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому просить суд у рахунок погашення заборгованості у сумі 24 900 , 05 євро (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 760 506 (сімсот шістдесят тисяч п'ятсот шість) гривень 67 копійок за Кредитним договором № 014/2554/82/35930 від 31.05.2006 року звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, загальною площею 44,00 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., що складається з двох кімнат та розташована за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить іпотекодавцям у рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радгоспом ім.. Ватутіна с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області 03 квітня 1996 року згідно з розпорядженням від 03 квітня 1996 року № 54 та зареєстровано у Вишгородському бюро технічної інвентаризації під № 35/1 - шляхом реалізації її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Початкову ціну продажу встановити на рівні ринкових цін на підставі оцінки, проведеної в межах виконавчого провадження. Стягнути з відповідачів витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 600 гривень у рівних частинах. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідно до Кредитного договору № 014/2554/82/35930 від 31.05.2006 року Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було надано гр. [PERSON] кредит у сумі 19 000 євро строком до 31.05.2013 року із сплатою 13,00 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. В забезпечення належного виконання умов Кредитного договору, 31.05.2006 року між Кредитором (Позивачем / Іпотекодержателем) та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір іпотеки від 31.05.2006 року згідно якого виконання зобов'язань за Кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою, загальною площею 44,00 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., що складається з двох кімнат та розташована за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить відповідачам у рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радгоспом ім.. Ватутіна с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області 03 квітня 1996 року згідно з розпорядженням від 03 квітня 1996 року № 54 та зареєстровано у Вишгородському бюро технічної інвентаризації під № 35/1. Таким чином, з укладанням Кредитного договору та Договору іпотеки Кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на заставне за Іпотечним договором майно, а також стягнути з Позичальника суму основного боргу за Кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та пенею. Однак, відповідачем [PERSON] не виконуються вищезазначені умови, заборгованість перед Банком не погашена, в зв'язку з чим станом на 02.08.2017 року заборгованість по кредиту становить 11 931, 24 євро (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 364 408, 41 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 11 931, 24 євро (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 364 408, 41 грн.). Окрім того, відповідачем [PERSON] не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 02.08.2017 року заборгованість по сплаті відсотків становить 12 968, 81 євро (в еквіваленті за курсом НБУ 396 098, 26 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 12 960, 31 євро (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 395 838, 65 грн.). На підставі викладеного, позивач змушений звернутися до суду з вказаним позовом. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про місце, час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи за їх відсутністю до суду нього надходило, а тому суд, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, вважає можливим вирішити справу на підставі наявних доказів без участі відповідачів. 22 листопада 2018 року відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов заявлений обґрунтовано і підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, щоПублічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» є правонаступником за всіма юридичними правами та обов'язками Відкритого акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до Статуту. Відповідно до п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.514 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора узобов'язаннів обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановленодоговоромабо законом. Відповідно до Кредитного договору № 014/2554/82/35930 від 31.05.2006 року Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» було надано гр. [PERSON] кредит у сумі 19 000 євро строком до 31.05.2013 року із сплатою 13,00 % річних, а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки, визначені договором. Згідно до п. 3.1. Кредитного договору Кредитор надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та плати за користування. Надання кредитних коштів проводилося, згідно до вимог п. 3.2. Кредитного договору, шляхом безготівкового перерахування кредитних коштів Кредитором з позичкового рахунку Позичальника на його поточний рахунок з можливістю подальшої видачі готівки через касу Кредитора. Банк виконав взяті на себе договірні зобов'язання, надавши останньому кредитні кошти у сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору. В забезпечення належного виконання умов Кредитного договору, 31.05.2006 року між Кредитором (Позивачем / Іпотекодержателем) та [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]було укладено Договір іпотеки, згідно якого виконання зобов'язань за Кредитним договором забезпечено нерухомим майном, а саме: квартирою, загальною площею 44,00 кв.м., житловою площею 30,1 кв.м., що складається з двох кімнат та розташована за адресою: [ADDRESS]. Предмет іпотеки належить відповідачам у рівних частках на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Радгоспом ім.. Ватутіна с. Нові Петрівці Вишгородського району Київської області 03 квітня 1996 року згідно з розпорядженням від 03 квітня 1996 року № 54 та зареєстровано у Вишгородському бюро технічної інвентаризації під № 35/1. При укладенні договору іпотеки - Іпотекодавеці гарантували, що предмет іпотеки знаходиться у їх спільній власності, нікому не відчужений, під забороною (арештом), а також заставою, в тому числі й податковою не перебуває, як внесок до статутного фонду інших юридичних осіб не внесений, судового спору щодо нього немає, прав третіх осіб, щодо нього у третіх осіб немає. Відповідно до п. 3.1.4. Договору іпотеки передбачено, що у випадку невиконання Іпотекодавцями зобов'язань за цим або Кредитним договором , у тому числі, якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, банк має право звернути стягнення на предмет Іпотеки, реалізувати його та за рахунок вирученої від реалізації суми переважно перед іншим кредиторами задовольнити у повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків. Позивачем обраний спосіб захисту своїх майнових прав шляхом звернення стягнення заборгованості з відповідачів на предмет іпотеки, що не суперечить вимогам закону і положенням договорів кредитного і іпотечного. Щодо обраного позивачем способу звернення стягнення шляхом реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, то суд виходить з вимог Закону України "Про іпотеку", що регулює дані правовідносини, і з умов іпотечного договору між сторонами. Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. ця норма закону стосується не лише боржника у зобовязанні , а і кредитора. Тому сторони, при вирішенні питання про наявність чи відсутність підстав для звернення стягнення на заставлене майно, повинні були керуватись вимогами закону, що регулює дані правовідносини, і умовами укладеного договору. У зв'язку з систематичним порушенням умов Кредитного договору та утворенням заборгованості позивач звертався до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.09.2011 року по цивільній справі № 2-1463/2011 стягнуто з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на користь Банку заборгованість за кредитним договором № 014/2554/82/35930 від 31.05.2006 року в сумі 225 223, 73 грн. та судові витрати на інформаційно - технічне забезпечення 120 грн. та судовий збір 1 700 грн. Оскільки, [PERSON] не виконуються вищезазначені умови Кредитного договору та не здійснюється сплата кредиту, в зв'язку з чим станом на 02.08.2017 року заборгованість по кредиту становить 11 931, 24 євро (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 364 408, 41 грн.) в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 11 931, 24 євро (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 364 408, 41 грн.). Окрім того, відповідачем [PERSON] не виконуються умови щодо сплати відсотків та станом на 02.08.2017 року заборгованість по сплаті відсотків становить 12 968, 81 євро (в еквіваленті за курсом НБУ 396 098, 26 грн.), в тому числі прострочена заборгованість за відсотками 12 960, 31 євро (в еквіваленті за курсом НБУ на дату розрахунку 395 838, 65 грн.). У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути кредит частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитор має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилась та сплати процентів. За змістом ч.1 ст.590 ЦК України та ст.39 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду. Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. При цьому ст.39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Згідно з ч.5 ст.38 цього ж Закону дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. За правилами ст.39 Закону України «Про іпотеку » у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п.4 ч.1 ст.215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для подальшої реалізації. Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст.ст.38,39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст.39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону. Згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки. Таким чином, з укладанням Кредитного договору та Договору іпотеки Кредитор отримав законне право у разі невиконання або неналежного виконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань за Кредитним договором, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, звернути стягнення на заставне за Іпотечним договором майно, а також стягнути з Позичальника суму основного боргу за Кредитним договором , нарахованих відсотків за користування кредитом та пенею. Отже, враховуючи вищевикладене, а також те, що на теперішній час відповідачі завідомо ухиляються від виконання своїх зобов'язань перед Публічним акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», а також не вживають жодних заходів щодо погашення боргу, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 1600 грн. у рівних частинах з кожного.

Outcome: approved