Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про визнання заповіту недійсним. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер його рідний брат, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть виданим 14.07.2008 р. відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, відповідний актовий запис за № 597. Місцем смерті [PERSON] є місто Красноармійськ Донецької області. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] права на земельну частку (пай) розміром 6,68 умовних кадастрових гектарів, земельної ділянки розміром 13,350 гектарів, розташованих на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Донецької області. 13 листопада 2008 року позивач звернувся до Першої Красноармійської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, відповідно до [PERSON] зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 13.11.2008 р. № 17246568, спадкодавець, 17 лютого 1999 року, склав заповіт посвідчений приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Самойленко В.В., в якому спадкоємцем названий [PERSON]. Копію заповіту позивач отримав лише за ухвалою Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 16 січня 2014 року. В документах, підписаних братом, які збереглись у позивача, та заповіті, підписи брата значно відрізняються, що викликає сумнів, що брат особисто підписав оспорюваний заповіт. Позивач просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] від 17 лютого 1999 року посвідчений приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Самойленко В.В. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про визнання заповіту недійсним не визнав, просив відмовити у задоволенні первісного позову. Відповідач за первісним позовом звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON] та Красноармійської міської ради про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер [PERSON], свідоцтво про смерть видано відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Красноармійську Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області, актовий запис № 597. Спадкоємцем після його смерті є він, так як ще за життя померлий склав заповіт, згідно з яким все своє майно, яке буде належати йому на момент його смерті і на що він буде мати право він заповідає [PERSON]. Так як він є спадкоємцем після смерті [PERSON] за заповітом, він має переважне право на отримання спадку, в той час, як відповідач є рідним братом померлого [PERSON] і відповідно є спадкоємцем другої черги. Ні на момент складання заповіту, ні на момент смерті заповідача йому не було відомо, що цей заповіт взагалі існує. Про існування заповіту та відкриття спадщини стало відомо, лише після того як відповідач [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання заповіту недійсним. Вважає, що відповідач [PERSON] свідомо намагається позбавити його права на спадщину. Адже спадкодавець [PERSON] помер ще [INFO] року, сам заповіт було складено 17 лютого 1999 року, тобто майже за 10 років до смерті [PERSON] Виникає питання, чому цей заповіт за ці 10 років не було змінено, або скасовано. Крім цього, відповідач [PERSON] станом на 2008 рік достеменно знав, що його брат залишив заповіт, при цьому він знав, що заповіт написано не на нього, але ніяких дій до 2015 року, щодо оспорювання заповіту не вчиняв. Все це дає підстави вважати, що відповідач свідомо намагався позбавити його права на спадкування. Всі ці обставини вважає поважними причинами для поновлення строку для прийняття спадщини. Позивач за зустрічною позовною заявою просить суд надати [PERSON] [INFO] додатковий строк 3 місяці з дня набрання рішення суду законної сили, який буде достатнім, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року. В судовому засіданні позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON] підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити. Відповідач за зустрічною позовною заявою [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні зустрічної позовної заяви. Представник відповідача - Красноармійської міської ради до судового засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги за первісною позовною заявою не підлягають задоволенню, за зустрічною позовною заявою підлягають задоволенню з наступних підстав. Земельна ділянка розташована на території Новопавлівської сільської ради Межівського району Дніпропетровської області відповідно до державного акту [NUMBER] від 15.10.2004 року на право власності на земельну ділянку належить [PERSON] (а.с.5). Квартира [ADDRESS], на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.06.1994 року належить [PERSON] (а.с.6). Відповідно до заповіту від 17.02.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Самойленко В.В., [PERSON] на випадок своєї смерті зробив розпорядження, що все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він за законом матиме право він заповідає [PERSON]. Заповіт підписано у присутності нотаріуса, особу його перевірено, дієздатність перевірено (а.с.7). Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 17.09.2013 року встановлено факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON], а саме що вони рідні брати (а.с.9). [PERSON] помер 11.07.2008 року, актовий запис про смерть № 597, свідоцтво видане відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Красноармійську 14.07.2008р. (а.с.9). Спадкова справа відкрита державним нотаріусом Першої красноармійської державної нотаріальної контори С.В.Шиленко за заявою [PERSON] та [PERSON] (а.с.32-50). За клопотанням позивача за первісним позовом [PERSON] ухвалою суду від 29.07.2015 року призначено судову-почеркознавчу експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1.Чи виконано підпис від імені [PERSON] у заповіті посвідченим приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Самойленко В.В., тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? 2.Чи виконано напис «[PERSON]» у заповіті посвідченим приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Самойленко В.В., тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою? 3.Чи є на документах, які надані суду, підписи і зазначення прізвища, ім'я та по батькові [PERSON] або іншої особи? 4.Коли були зроблені ці надписи на документах? 5.Чи зроблені підписи і написи на документах, які надані суду, однією і тією людиною? Дніпропетровським науково-дослідницьким інститутом судових експертиз проведено почеркознавчу експертизу (а.с.97-111). До суду надійшов висновок № 4217/4218-15 судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 14.12.2015 року. У висновках експертизи зазначено відповіді на питання, поставлені судом, а саме: по першому, другому, третьому та п'ятому питанням: 1.Підпис від імені [PERSON] та рукописний запис «([PERSON])» в графі «Підпис» заповіту від імені [PERSON], посвідченого 17.02.1999 приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Самойленко В.В. за номером спадковому реєстрі 3935828, - виконані однією особою. 2.Підпис від імені [PERSON] в графі «Підпис» заповіту від імені [PERSON] посвідченого 17.02.1999 приватним нотаріусом Межівського районного нотаріально округу Дніпропетровської області Самойленко В.В. за номером у спадковому реєстрі 3935828, - виконаний самим [PERSON]. 3.Рукописний запис «([PERSON].)» в графі «Підпис» заповіту від імені [PERSON] посвідченого 17.02.1999 приватним нотаріусом Межівського районного нотаріальш округу Дніпропетровської області Самойленко В.В. за номером у спадковому реєстрі 3935828, - виконаний самим [PERSON]. По четвертому питанню: питання, поставлене на вирішення судової технічної експертизи документів її визначення часу виконання підпису та рукописного запису від імені [PERSON] в заповіт імені [PERSON], посвідченого 17.02.1999 приватним нотаріусом Межівського районі нотаріального округу Дніпропетровської області Самойленко В.В. за номером у спадковому реєстрі 3935828, вирішити не надається за можливе в зв'язку з відсутністю в ДніпроНДІСЕ фахівців з даного виду досліджень, а також необхідного обладнання. За клопотанням позивача за первісним позовом [PERSON] про витребування інформації з Дніпропетровського обласного управління юстиції про час закінчення повноважень приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровського області Самойленко В.В., оскільки у позивача та його представника виникли сумніви, що даний нотаріус була наділена повноваженнями вчиняти нотаріальні дії в лютому 1999 року, ухвалою суду від 3.03.2016 року витребувано зазначену інформацію. До суду надійшла відповідь в якій управління юстиції повідомило, що реєстраційне посвідчення та свідоцтво про право на заняття нотаріальною діяльністю приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Самойленко В.В. були анульовані наказом Управління юстиції в Дніпропетровській області від 17.01.2000р. № 12 на підставі наказу Міністерства юстиції України від 28.12.1999р. № 78/5. За наказом Управління юстиції в Дніпопетровській області від 26.07.1999р. № 80 з 27.07.1999р. призупинено нотаріальну діяльність приватного нотаріуса Межівського районного нотаріального округу Самойленко В.В. до вирішення Міністерством юстиції України питання щодо анулювання її свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю. У зв'язку з тим, що заповіт було складено 17.02.1999 року, тобто до набрання чинності ЦК України, то при вирішенні питання щодо визнання заповіту недійсним слід застосовувати положення ЦК УРСР в редакції 1963 року, зі змінами та доповненнями. Відповідно до статті 541 Цивільного кодексу Української РСР (в редакції яка діяла на час укладання заповіту) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Згідно статтей 34, 36 Закону України «Про нотаріат» (в редакції, що діяла на час укладання заповіту) приватним нотаріусам було надано право посвідчувати заповіти. Заповіт, про недійсність якого стверджував позивач за первісним позовом, укладено у письмовій формі, із зазначенням місця укладання «смт. Межова, Дніпропетровської області, Україна», часу «сімнадцятого лютого одна тисяча дев'ятсот дев'яносто дев'ятого року», підписаний заповідачем, та посвідчений приватним нотаріусом Межівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Самойленко В.В. Таким чином, укладений заповіт відповідає вимогам законодавства, які діяли на час його укладання, додержано його форму та він містить всі необхідні реквізити. Твердження позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що його брат не підписував даний заповіт спростовуються висновком № 4217/4218-15 судової почеркознавчої та технічної експертизи документів від 14.12.2015 року, оскільки експерти прийшли до висновку, що підпис у заповіті виконана саме заповідачем [PERSON]. Твердження позивача за первісним позовом [PERSON] про те, що приватний нотаріус Самойленко В.В. на час посвідчення заповіту не мала на те повноважень, спростовуються даними наданими Головним територіальним управлінням юстиції у Дніпропетровській області. Свідок [PERSON], суду пояснив, що 17.02.1999р. як раз хрестили його доньку, тому він добре пам'ятає цей день, позивач [PERSON] та його покійний брат [PERSON] приїхали до села Новопавлівка забрати їх тітку Катерину до себе додому, щоб доглядати. Тітку возили до сільради робити якісь документи. Приїжджали в 10 годині ранку. В обід біля 12 години поїхали з села до м. Красноармійськ. Свідок [PERSON], суду пояснив, що 17 лютого 1999 року [PERSON] приїжджав до села з братом, при цьому свідок не зміг згадати ім'я брата. Свідок, [PERSON], його брат та тітка поїхали до сільради. Потім біля 16 години роз'їхались. В судовому засіданні свідки допитувались відповідно до статті 180 ЦПК України, яка регулює порядок допиту свідків. Судом під розписку попереджено свідків про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань та приведено свідків до присяги під розписку. Але свідки [PERSON] та [PERSON] при залишенні зали судових засідань не залишили розписки та присяги, забравши їх з собою. Судом критично оцінюються показання свідків, оскільки свідки пам'ятають тільки дату - 17.02.1999 р., всі інші покази різняться, не співпадають дані щодо часу, погоди. Показання свідків не підтверджені жодним іншим доказом, надані вже після того як судові засідання проводилися неодноразово, після отримання висновків експертизи, отримання пояснення інших учасників і фактично надані свідками на спростування обставин, які були досліджені у судовому засіданні. Твердження позивача за первісним позовом про те, що покійний брат не міг в один день знаходитись і в селі Новопавліка і в смт Межова суд не приймає до уваги, оскільки відстань між цими населеним пунктами складає 17 км, тому цілком можливо за один день обидва населені пункти. Будь-яких доказів на підтвердження доводів про те, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі, суду не надано. Твердження позивача, щодо наявності волі спадкодавця залишити спадок позивачу, не може бути підставою визнання заповіту недійсним. Згідно зі статтею 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до статтей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 57 цього Кодексу, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлено, що заповіт від імені [PERSON] виконано саме ним, та він відповідає вимогам законодавства. Щодо зустрічних позовних вимог [PERSON] про надання додаткового строку у три місяці з дня набрання рішення суду законної сили, який буде достатнім для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO] року, суд зазначає наступне. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», - особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ч.2 ЦК України, - заява про прийняття спадщини повинна бути подана в нотаріальну контору по місцю відкриття спадщини особисто спадкоємцем. Відповідно до ст. 1271 ч.3 ЦК України, - за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. На підставі ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно статті 1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON], не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки йому, до того часу як до суду надійшов первісний позов не було відомо про наявність заповіту, тому він з поважної причини пропустив визначений цивільним законодавством строк для звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Вирішуючи питання про визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому виходить з того, що відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" поважними є причини пов'язанні з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення таких дій. Так, зі змісту позовних вимог вбачається, що причиною пропуску позивачем шестимісячного строку прийняття спадщини є необізнаність про наявність заповіту. Таким чином, причини пропуску строку подачі позивачем заяви про прийняття спадщини, судом розцінюються як поважні. Визначаючи додатковий строк позивачу суд, відповідно до вказівок вищезазначеного пленуму Верховного суду України, в резолютивній частині рішення вказує відповідний період часу з моменту набрання судовим рішенням законної сили, протягом якого спадкоємець може подати заву про прийняття спадщини, а не конкретну дату, до якої спадкоємець може подати заяву про прийняття спадщини, та, вважає, що тримісячний строк, є таким, що достатній для подання заяви про прийняття спадщини, та не перевищує строку, встановленого ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини. Таким чином, вимоги [PERSON] про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини законні та обґрунтовані, підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved