Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

В провадженні Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог [PERSON] в якому позивач просить стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 11 226,50 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ТОВАРИСТВО З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» та [PERSON] 29.10.2015 року уклали договір страхування № АІ/8781595, згідно якого позивач зобов?язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так 09.07.2016 року о 12.00 год. по вул.. Центральна, с. Котовка, Магдалинівського району Дніпропетровської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110206», державний реєстраційний номер [NUMBER] , перед поворотом ліворуч не надав дорогу автомобілю «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який буксирував причеп «КРАЗ 8138», під керуванням водія [PERSON] , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. В результаті ДТП автомобілям завдано механічні пошкодження. Згідно до постанови Новомосковського міськрайонного суду від 19.09.2016 року винним у спричиненій ДТП є [PERSON] . Згідно звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, № 175/16-09 від 19.09.2016 року, складеного СПД [PERSON] сума складає 11 226,50 грн. Зазначене страхове відшкодування виплачено [PERSON] на підставі його заяви та платіжного доручення № 4352 від 21.11.2016 року в повному розмірі. Представник позивача в судове засідання не з`явився, прохає розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач та третя особа в судове засідання не прибули, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, вимоги суду в частині надання відзиву на позовну заяву не виконали, надали заяви до суду про розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд зазначає наступне. 09.07.2016 року о 12.00 год. по вул.. Центральна, с. Котовка, Магдалинівського району Дніпропетровської області водій [PERSON] , керуючи автомобілем «ЗАЗ 110206», державний реєстраційний номер [NUMBER] , перед поворотом ліворуч не надав дорогу автомобілю «ВАЗ-2107», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який буксирував причеп «КРАЗ 8138», під керуванням водія [PERSON] , який рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку та допустив зіткнення вказаних транспортних засобів. В результаті дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Новомосковського міськрайонного суду від 19.09.2016 року у справі № 183/4024/16, яка набрала законної сили 30.09.2016 року [PERSON] визнано винуватим у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Частиною 6 статті 82 ЦПК України передбачено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином факт того, що ДТП мало місце 09.07.2016 року та винуватість відповідача в цьому є встановленою. 29.10.2015 року між ТОВАРИСТВА З ДОДАТКОВОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ СТРАХОВА КОМПАНІЯ «КРЕДО» та [PERSON] укладено договір страхування № АІ/8781595. на умовах передбачених ЗУ «Про обов?язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 15.11.2016 року [PERSON] звернувся з заявою на виплату страхового відшкодування за договором про страхування транспортного засобу. Згідно долучених до матеріалів справи вартість відновлюваних робіт з ремонту автомобіля ВАЗ 21070, д/н [NUMBER] становить 11 226,50 грн. (а.с. 15-19). Сплата вказаних сум здійснена позивачем, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями (а.с. 25). Транспортний засіб [NUMBER] , яким керував відповідач був застрахований у страховій компанії ТДВ СК «КРЕДО», встановлено ліміт за шкоду майна 50 000 грн. Як зазначено позивачем 21.11.2016 року ТДВ СК «КРЕДО» здійснено оплату в межах страхового ліміту на суму 11 226,50 грн. Позивач не надсилав на адресу відповідача претензій. Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідно до вимог п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно із частинами першою та другою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Статтею 27 ЗУ «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних виплат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. За правилами частин першої та другої статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини п`ятої статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Згідно зі статтею 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Разом з тим, статтею 1 Закону України «Про страхування» передбачено, що страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 10 Закону України «Про страхування» страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем. Відповідно до статті 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи. Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Отже, відшкодування шкоди особою, яка її завдала і цивільно-правова відповідальність якої застрахована на підставі Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», можливе лише за умови, якщо згідно із цим законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, або розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Страховик відповідальності винної у дорожньо-транспортній пригоді особи на підставі спеціальної норми ст. 29 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" здійснює відшкодування витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, а різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу з урахуванням зносу на підставі ст. 1194 Цивільного кодексу України відшкодовує особа, яка завдала збитків. Позивачем надано достатньо доказів для підтвердження того, що відповідачем було завдано збитки від дорожньо-транспортної пригоди, тому після виплати страхового відшкодування право вимоги до відповідача має позивач. Таким чином суд вважає за можливе повністю задовольнити позовні вимоги. Сплачена сума судового збору позивачем підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved