Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-29 00:00:00

В позовній заяві позивач зазначає, що 16.04.2016 року померла її бабуся [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина. Позивач, відповідно до заповіту від 25.05.2004 року, зареєстрованому у реєстрі за № 141, є спадкоємницею після смерті [PERSON], яка померла 16.04.2016 року, і до спадкового майна належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. На підставі заповіту [PERSON] 23.11.2016 року приватним нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, в свідоцтві про право на спадщину до складу спадкового майна не було включено земельну ділянку площею 0,2500 для будівництва і обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,2600 для ведення особистого селянського господарства, тому позивач просить визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки, як на спадкове майно після смерті бабусі [PERSON], що померла 16 квітня 2016 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, проте подала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом. Згідно ст. 1216 ЦК України, у разі спадкування права та обовязки спадкодавця переходять до спадкоємців. Відповідно до ст. 1268 ЦК України - спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його право власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачами позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачами та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного ст.ст. 328, 392, 1216, 1225, 1268 ЦК України ст.ст. 81 ч.1, 125 ЗК України,

Outcome: approved