Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

В липні 2013 року позивач звернулась до суду із вказаним позовом, покликаючись на те, що 05 серпня 2012 року на автодорозі Київ-Чоп поблизу с. Хоросно Пустомитівського району Львівської області мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Рено Меган», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], який здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка від отриманих травм померла. Оскільки цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована в ВАТ НАСК «Оранта», просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на поховання загиблої та на спорудження надгробного пам»ятника, у розмірі 34 775,00 грн. Позивач в судове засідання не явилась та не повідомила причини неявки, її представник [PERSON] судовому засіданні позов підтримала з вище зазначених підстав та просить його задовольнити повністю. Уточнила, що позивач знаходиться у родинних стосунках з померлою ( являється дружина рідного брата [PERSON]), яка безпосередньо займалася похованням та понесла особисто витрати на поховання та спорудження пам»ятника. Представник відповідача в судовому засіданні 16.08.2013р. заявлений позов не визнала , в задоволенні якого просить відмовити. Подала письмове заперечення та пояснила, що [PERSON] зверталась у страхову компанію з заявою про виплату витрат на поховання як особа, що взяла на себе такі витрати, але їй в цьому було відмовлено, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON], водія забезпеченого транспортного засобу, не виникла, так як немає вироку у кримінальній справі за фактом загибелі [PERSON], що б підтверджував вину даного водія. В наступні судові засідання представник відповідача не явилась, подала заяву про слухання справи у її відсутність. Третя особа [PERSON], будучи належним чином повідомлений, в судове засідання не явився та не повідомив причини неявки, його неявка не являється перешкодою для розгляду справи. Заслухавши пояснення представників сторін, з»ясувавши обставини справи на підставі наявних у справі та перевірених в судовому засіданні доказів у їх сукупності, з врахуванням вимог цивільного судочинства , суд вважає, що позов слід задовольнити в силу наступного. 05 серпня 2012 року водій [PERSON], керуючи автомобілем марки «Рено Меган», реєстраційний номер [NUMBER] на автодорозі Київ-Чоп поблизу с. Хоросно Пустомитівського району Львівської області, здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка внаслідок отриманих травм померла. Відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС ВР ДТП СУ ГУМВСУ у Львівській області від 15 жовтня 2012 року, кримінальну справу за фактом ДТП закрито на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (в редакції КПК України 1960 року). На момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія [PERSON] була застрахована у ВАТ НАСК «Оранта», що підтверджується полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5587226 від 21.01.2012 року, на строк до 21.01.2013 року. Згідно умов полісу, ліміт відповідальності страховика за шкоду заподіяну життю і здоров'ю на одного потерпілого становить 100 000,00 грн., франшиза за вказаним полісом відсутня. Згідно прибуткових касових ордерів № 186 від 07.08.2012 року, №187 від 07.08.2012 року, № 127 від 17.06.2013 року, № 49 від 26.05.2013 року, № 188 від 07.08.2012 року, позивач [PERSON] понесла витрати на поховання в сумі 4 775,00 грн. зокрема, придбано труну, вінки, покривало, хрест , а також придбано надгробний пам'ятник вартістю 30 тис.грн. Відповідно до повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 11.06.2013 року та заяви про страхове відшкодування від 11.06.2013 року, позивач зверталась до відповідача з вимогою про сплату страхового відшкодування. З листа Львівської обласної дирекції НАСК «Оранта» від 27.11.2013 року та заперечення проти позову від 22.10.2013 року вбачається, що [PERSON] 11.06.2013р. зверталася в НАСК «Оранта» з заявою про виплату страхового відшкодування, але така виплата була призупинена, оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] не виникла. При тому відповідач не заперечив розмір заявленого страхового відшкодування . Відповідно до ч.1,2 та ч.5 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ч. 1,3 ст. 1193 ЦК України, шкода, завдана потерпілому внаслідок його умислу, не відшкодовується. Вина потерпілого не враховується у разі відшкодування додаткових витрат, передбачених частиною першою статті 1195 цього Кодексу, у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. Як вбачається з вищезазначених норм цивільного законодавства, володілець джерела підвищеної небезпеки зобов'язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини, тобто виникнення цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного, за завдану шкоду, не пов'язане з його виною. Матеріали справи не містять даних того, що шкоду завдану внаслідок умислу чи непереборної сили загиблої. Відповідно до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ( надалі- Закон), страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Пунктом 22.1. ст. 22 Закону встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст. 27 ЗУ Закону (в редакції чинній на момент ДТП), страхове відшкодування виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди. Витрати на поховання мають бути обґрунтовані та відшкодовуються при наданні страховику оригіналу свідоцтва про смерть та документів, які підтверджують такі витрати. Відповідно до ст. 2 ЗУ "Про поховання та похоронну справу", поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечать законодавству. Таким чином, до витрат на поховання, що понесені позивачем відносяться витрати на купівлю труни, вінків, хреста, покривала, а також витрати, що пов'язані з облаштуванням місця поховання, тобто встановлення надгробного пам'ятника, які слід стягнути з відповідача, оскільки такі є документально підтвердженими. Враховуючи вищезазначене, суд вважає, що смерть потерпілої [PERSON] настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 05.08.2012р. за участю автомобіля марки «Рено Меган», реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON], цивільно-правова відповідальність якого була застрахована в ВАТ НАСК «Оранта» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/5587226 від 21.01.2012 року, на строк до 21.01.2013 року. А витрати на поховання [PERSON] та спорудження надгробного пам»ятника понесла позивач [PERSON], які страховик повинен їй відшкодувати. Тому позов є підставним, а його розмір таким, що відповідає фактичним обставинам справи і підлягає до задоволення повністю. В силу ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 347,75 грн.

Outcome: approved