Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. У січні 2002 року між позивачем та [PERSON] зав`язалися дружні стосунки, а з жовтня 2006 року почали проживали разом однією сім`ю без реєстрації шлюбу в орендовані квартирі за адресою: [ADDRESS] , мали інтимні стосунки та вели спільне господарство. Також деякий час сторони проживали у позивача на дачі в с. Фурси, Білоцерківського району та винаймали житло в м. Біла Церква. [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , згідно свідоцтва про народження дитини, серії [NUMBER] в графі «батько» зазначено « [PERSON] ». Вказані дані було внесено зі слів матері у відповідності із ст. 135 Сімейного кодексу України. [PERSON] відмовляється провести генетичну експертизу на предмет встановлення батьківства. Відповідач дитину визнає своєю донькою, але відмовився подати в органи РАЦСу заяву про реєстрацію батьківства, тому запис про батька дитини був проведений згідно ст. 135 СК України. Відповідач систематично ображав і бив позивача, що підтверджується копією листа від 13.10.2020 року № 303 із Білоцерківського ВП ГУНП в Київській області. У липні 2011 році стосунки між ними погіршилися і [PERSON] покинув її з донькою. З 2011 року вона намагалась налагодити стосунки з відповідачем. В подальшому позивач дізналась, що відповідач мав стосунки з іншою жінкою і припинила всі спроби щодо їхнього примирення. Відповідач дитиною не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, дитину позивач утримує та виховує самостійно. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебували у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається 1) за заявою матері чи батька дитини, 2) за рішенням суду. Згідно вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Згідно вимог до ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно вимог ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач проживає разом з малолітньою донькою [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] . Дитина перебуває на її утриманні. Відповідач є працездатним за віком, а тому він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. За станом здоров`я, на даний час, позивач тимчасово не працює, її заощаджень не достатньо для утримання і повноцінного розвитку доньки [PERSON] . Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. За таких обставин позивач вважає за можливе стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Саме такий розмір аліментів є необхідним і достатнім для нормального розвитку і утримання дитини. Просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Піщана, Білоцерківського району, Київської області, батьком дитини, [PERSON] , [INFO] , внести зміни до актового запису № 48, вчиненого 10 січня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області про народження дитини [PERSON] , [INFO] , а саме: вказати у відомостях про батьківство батьком [PERSON] , [INFO] , громадянин України; решта відомостей: відомості про матір дитини, прізвище дитини, ім`я дитини, число, місяць, рік народження залишити без змін, стягнути з [PERSON] , [INFO] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , аліменти на користь [PERSON] , РНОКПП - [NUMBER] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття та стягнути з відповідача на її користь судові витрати (а.с. 1-7). Ухвалою судді від 02 грудня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 09 годину 30 хвилин 12 січня 2021 року (а.с. 29-30). 14 грудня 2020 року за вх. № 49331 судом отримано відзив відповідача [PERSON] на позовну заяву позивача [PERSON] , обґрунтувавши наступним. В провадженні Білоцерківського міськрайонного суду перебуває справа за позовом [PERSON] до нього про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів. З приводу пред`явлених позовних вимог повідомляє суд, що позов [PERSON] визнає частково - повністю визнає в частині визнання його батьком доньки [PERSON] і частково в частині розміру стягнення аліментів, виходячи з наступного: Відповідач визнає [PERSON] , [INFO] , своєю дитиною і ніколи раніше цього не заперечував. Сплачувати аліменти на утримання доньки [PERSON] він також не відмовляюсь, але не згоден з розміром стягнення 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, як просить позивач, оскільки такий розмір він сплачувати не спроможний. Відповідач визнає свій обов`язок щодо аліментів і має реальну можливість його сплачувати у розмірі 1/6 частини від своїх доходів, або ж у твердій грошовій сумі у розмірі 1200 грн. на місяць. Пов`язано це з тим, що він проживає в селі, де дуже обмежені можливості працевлаштування, тому не має постійного доходу. До того ж, він проживає разом з батьками-пенсіонерами, батько є інвалідом 2-ї групи, вони також потребують його допомоги та підтримки. Та головна причина - відповідач має ще одну малолітню дитину - доньку [PERSON] , [INFO] , яку зобов`язаний утримувати. Він не згоден сплачувати на користь позивача судові витрати по справі, оскільки такого спору між ними не було. Відповідач не відмовлявся в добровільному порядку записати дитину на своє ім`я і протягом всього її життя приймав добровільно участь в її матеріальному утриманні. Просив позов [PERSON] задовольнити частково та визнати його батьком доньки [PERSON] , [INFO] , стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини всіх видів мого заробітку щомісячно, або в твердій грошовій сумі 1200,00 грн. на місяць. В решті позовних вимог відмовити (а.с. 33-35). 12 січня 2021 року у підготовчому засіданні було оголошено перерву до 10 лютого 2021 року о 14 год. 30 хв., за клопотанням представника позивача. 10 лютого 2021 року в підготовче засідання представник позивача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 05.01.2021 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю та позивач [PERSON] не з`явились, позивач надала заяву, отримана судом 10.02.2021 року за вх. № 6318, в якій просила справу за її позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів розглядати за її відсутності. В частині визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини просила залишити без розгляду. В частині стягнення аліментів позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити (а.с. 60). 10 лютого 2021 року відповідач [PERSON] в підготовче засідання не з`явився, надав заяву, отримана судом 10.02.2021 року за вх. № 6317, в якій просив справу за позовом [PERSON] до нього, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів розглядати за його відсутності. Позовні вимоги визнає частково, підтримує відзив на позовну заяву (а.с. 59). Третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Білоцерківський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в підготовче засідання свого представника не направили, надіслали до суду заяву, зареєстровану 05.02.2021 року за вх. № 5465, в якій повідомили наступне: 13.01.2021 року за спільною заявою батьків про визнання батьківства, до актового запису про народження були внесені зміни та записано батьком дитини [PERSON] . Також повідомили, що одночасно направили на адресу суду копію актового запису про народження № 48 від 10.01.2007 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області та витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00029358912 від 28.01.2021 року (а.с. 55-58). Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Ухвалою суду від 10.02.2021 року позовні вимоги в частині визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини було залишено без розгляду. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з жовтня 2006 року до липня 2011 року перебували у цивільному шлюбі. Встановлено, що від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , про що в матеріалах справи свідчить копія свідоцтва про народження, актовий запис № 48, серії [NUMBER] , видана повторно Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 13 січня 2021 року, де батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ) (а.с. 61). З наявного у матеріалах справи витягу з реєстру територіальної громади м. Біла Церква, яка видана центром надання адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області 02.10.2020 року за вих. № 15.2-03/14019 вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані шестеро осіб, з яких позивач [PERSON] та її неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Звертаючись до суду з вищевказаним вимогами позивач [PERSON] просила суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення з позовом до суду і до повноліття доньки, так як їй одній важко утримувати доньку, а відповідач є працездатним за віком та має можливість надавати їй матеріальну допомогу. Між позивачем та відповідачем на момент пред`явлення позову до суду не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання неповнолітньої доньки. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 51 ч. 3 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Встановлено, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] знаходиться на утриманні позивача [PERSON] . Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд у постанові Цивільного касаційного суду Верховного Суду від 04.07.2018 р. по справі № 490/4522/16-ц. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Судом враховано те, що звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву позивача, відповідач визнав частково позовні вимоги позивача, а саме визнає [PERSON] , [INFO] своєю дитиною та визнає свій обов`язок щодо сплати аліментів, однак має можливість сплачувати аліменти. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Посилання відповідача на те, що на його утриманні знаходяться батьки-пенсіонери та неповнолітня дитина, не заслуговує на увагу, так як необхідність утримувати батьків, дітей не виключає обов`язку відповідача надавати матеріальну допомогу також своїй іншій неповнолітній доньці [PERSON] , яка її потребує. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 квітня 2019 року, справа № 644/3610/16-ц, провадження № 61-12782св18. До того ж, з матеріалів справи не вбачається, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, відповідачем з цього приводу не надано жодного належного та допустимого доказу. Крім того, відповідач у відзиві зазначає, що має можливість сплачувати аліменти у розмірі 1/6 частини від його доходів або у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 гривень, однак з приводу можливого стягнення аліментів з відповідача на користь позивача у твердій грошовій сумі суд зазначає наступне. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, суд самостійно не може вийти за межи позовних вимог, змінивши спосіб присудження аліментів. Такий правовий висновок міститься в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). В зазначеному висновку, зазначено, що колегія суддів Верховного Суду погоджується із доводами касаційної скарги, що апеляційний суд, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. При цьому апеляційним судом порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини. Зазначена правова позиція міститься в постанові КЦС ВС від 11.03.2020 № 759/10277/1 (61-22317св19). Отже, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та матері, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 28 жовтня 2020 року і до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Звертаючись до суду з позовною заявою про визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів, позивач [PERSON] просила суд стягнути з відповідача [PERSON] судові витрати за сплату судового збору в сумі 840 грн. 80 коп. Однак, ухвалою суду від 10.02.2021 року позовні вимоги в частині визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини були залишені без розгляду, відповідно до заяви позивача від 10.02.2021 року. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі: залишення заяви або скарги без розгляду (крім випадків, якщо такі заяви або скарги залишені без розгляду у зв`язку з повторним неприбуттям або залишенням позивачем судового засідання без поважних причин та неподання заяви про розгляд справи за його відсутності, або неподання позивачем витребуваних судом матеріалів, або за його заявою (клопотанням). Отже, враховуючи, що позовна заява в частині визнання батьківства, внесення змін до актового запису про народження дитини залишена без розгляду у зв`язку із заявою позивача, то судові витрати не підлягають поверненню. З 1 січня 2020 року відповідно до Закону України «Про судовий збір» та Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» ставки судового збору змінюються. Як визначено у Законі, судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат. Судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі. За подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою або фізичною особою - підприємцем ставка судового збору складає 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач [PERSON] при звернені до суду з позовом в частині стягнення аліментів була звільнена від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 840,80 гривень (вісімсот сорок гривень вісімдесят копійок). Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved