Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, оскільки таке набуте нею шляхом спадкування після смерті матері, однак через відсутність правовстановлюючого документу на будинок вона не може оформити спадщину у нотаріальному порядку. Позивач обставини та вимоги позову підтримала та просила задовольнити такі повністю. Відповідач подала до суду письмову заяву, у якій просила розглянути справу без її участі. Дослідивши подані докази, всебічно та повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, що мають значення для прийняття рішення по суті позову, суд прийшов до наступних висновків. Суд встановив, що предмет позову - житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] згідно довідки виконкому Матіївської сільської ради Виноградівського району від 04.02.2014 року №120 зареєстрований за [PERSON]. Згідно довідки, виданої Виноградівським РБТІ №142/14 від 28.02.2014 року вказаний житловий будинок будівництвом завершено, має загальну площу 53,9 кв.м., в тому числі житлову 41,2 кв.м. Згідно технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS], виготовленого станом на 25 лютого 2014 року вказаний житловий будинок є 1921 року побудови. [INFO] у м.Хуст Закарпатської області померла [PERSON]. Її чоловік [PERSON] помер [INFO] у с.Матієво Виноградівського району. Рішенням Виноградівського районного суду від 10.04.2014 року, що набрало чинності, у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання заповіту недійсним, заповіт, вчинений від імені [PERSON] від 08.10.2012 року у с.Матієво Виноградівського району, посвідчений секретарем Матіївської сільської ради - визнано недійсним. Судом за результатами судового розгляду справи встановлено наступну обставину. [PERSON] із 01.05.2012 року постійно проживала разом зі своєю матір'ю [PERSON] в м.Хуст Закарпатської області до її смерті - до [INFO]. До міста Хуст [PERSON] привезла свою матір, оскільки їй був потрібен постійний догляд. Встановлено, що позивачка зверталася до приватного нотаріуса Виноградівського районного нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по [ADDRESS], однак отримала письмову відмову у видачі свідоцтва через те, що не пред'явлено правовстановлюючого документу на майно. Згідно довідки, виданої виконкомом Матіївської сільської ради Виноградівського району №517 від 21.10.2014 року, за записами погосподарської книги №4 особовий рахунок [NUMBER] будинок в [ADDRESS] рахується за [PERSON], яка померла [INFO]. Інші спадкоємці першої черги за законом до майна спадкодавця [PERSON], що б прийняли спадщину, відсутні. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами ЦК України від 2003 року. Відповідно до ст.1216 ЦК України від 2003 року, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на будинок [PERSON] не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суд; Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13- по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. Проаналізувавши встановлені обставини у їх сукупності та відповідні їм норми матеріального права, суд дійшов висновку, що право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами ввійшло до складу спадщини, що відкрилася на день смерті [PERSON] Оскільки умови для оформлення позивачем спадщини у нотаріальному порядку відсутні, тому невизнане право позивача, набуте ним шляхом переходу права в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним ним способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом [PERSON] у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved