Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду від [PERSON] вказано, що 24 лютого 2011 року помер її чоловік - [PERSON]. У встановлений законом строк, а саме: 12 травня 2011 року, вона звернулась до Михайлівської державної нотаріальної контори про отримання свідоцтва на спадщину за законом, де було заведено спадкову справу за №85 від 12 травня 2011 року. Вона мала намір прийняти спадщину, після смерті свого чоловіка - [PERSON] за законом, але 01 березня 2017 року Державним нотаріусом, Михайлівської державної нотаріальної контори, [PERSON] в цьому було відмовлено, в звязку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 167137 був втрачений, та не був наданий в нотаріальну контору. На теперішній час, відповідно до діючого законодавства в сфері земельних відносин відсутні законні підстави для виготовлення нових державних актів чи видачі дублікатів державних актів та правовстановлюючих документів на померлого. З цієї причини подальше оформлення спадщини через органи нотаріату не можливе. Окрім неї, спадкоємців на спадкове майно, після смерті чоловіка не має. В зв'язку з зазначеним, просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно за законом, яке залишилося після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 24 лютого 2011 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, але надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на задоволенні позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 24 лютого 2011 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії I-ЖС № 191658, виданого 10 березня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області ( а.с. 8). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01 березня 2017 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлого 24 лютого 2011 року [PERSON] у звязку з тим, що не було надано державний акт на земельну ділянку, розташовану на території [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області ( а.с. 7). Відповідно до довідки про причину смерті за № 183, [PERSON] помер від загального захворювання ( а.с. 9). Згідно свідоцтва про одруження серії I-ЖС № 069427, виданного 28 серпня 1999 року [PERSON] сільською радою Михайлівського району Запорізької області [PERSON] та [PERSON] одружилися 28 серпня 1999 року, про що було зроблено актовий запис № 4 (а.с. 11). Відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі 26898371 від 12 травня 2011 року, після смерті [PERSON], який помер 24 лютого 2011 року в Михайлівській державній нотаріальній конторі була заведена спадкова справа № 85 (а.с. 12) Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 167137 від 08 липня 2006 року, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 6, 0826 га розташованої на території [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області (а.с. 13) Згідно до повідомлення відділу Деркомзему у Михайлівському районі Запорізькій області за № 129 від 05 травня 2011 року, у відповідності до п.4,7 Наказу державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325 «Про затвердження інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою», п.5,1 Наказу державного комітету Укроаїни по земельним ресурсам від 04 травня 1999 року за № 43 «Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної вланості на землю, право колективної вланості на землю, право власності на землю і на право постійного користування землею, договорів…» (із змінами), який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647, видача дубліката державного акта при втраті на померлого не передбачена ( а.с. 14) Відповідно до витягу з Звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки, що розташована за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, [PERSON] сільська рада площею 60826 кв.м. та належить [PERSON], оціночна ринкова вартість земельної ділянки становить 67517 грн. ( а.с. 19) Крім того, судом встановлено, що 11 березня 2017 року, до газети «Михайлівські новини» було надано оголошення наступного змісту: « Загублений державний акт на право приватної власності на землю площею 6,0826 га, розташованої на території [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області серії ЗП № 167127 виданий 08 липня 2006 року Михайлівською райдержадміністрацією на імя [PERSON] вважати недійсним». (а.с. 20). Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України , право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобовязаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спадкове майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON] Позивач [PERSON] оформити своє право на спадщину не може через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Outcome: approved