Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 03 жовтня 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. 23 серпня 2000 року у них народився син [PERSON], 18 травня 2004 року у них народився син [PERSON]. 26 червня 2015 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. Діти проживають з нею і перебувають на її утриманні. Добровільно надавати кошти на утримання дітей відповідач відмовляється, тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Вона працює на АЗС «Глобал Нафта» м. Гнівань, її заробітної плати не вистачає для того, щоб належним чином забезпечувати дітей самим необхідним та сплачувати комунальні послуги і забезпечувати свою власну життєдіяльність. Діти важко хворіють на ВСД (вегето-судинну дистонію), тому вона вимушена витрачати багато коштів на їх лікування. Відповідач працездатний, може працювати і допомагати їй в утриманні дітей. На даний час [PERSON] неофіційно працює водієм в Росії в місті Москва, точно встановити розмір його доходів немає можливості. Доходи відповідача мінливі та нерегулярні, тому вона вважає, що він повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі і має можливість сплачувати аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно на утримання двох дітей. Такий розмір аліментів не погіршить матеріального становища відповідача і є реальним для нього тим паче, що інших утриманців у нього немає. Просить стягувати з [PERSON] на її користь аліменти в розмірі 3000 гривень щомісячно на двох дітей, а саме: на утримання сина, [PERSON], [INFO] та сина, [PERSON], [INFO] до їх повноліття, починаючи з дня подачі даної заяви. Рішення в частині стягнення аліментів в розмірі за один місяць просить звернути до негайного виконання. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила, просить стягувати по 1000 грн. на кожну дитину, пояснила, що діти хворіють, потрібно постійно проходити обстеження (УЗД та аналізи). Відповідач у вересні 2016 року обіцяв їй по 1000 грн. на кожну дитину, однак не платить їх. Він працює неофіційно в Москві, купив там квартиру, запрошував туди синів. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав частково, визнає по половині прожиткового мінімуму на кожну дитину, тобто по 730 грн. Пояснив, що позивач з грудня 2015 року не працює і перебуває на лікуванні. Крім того має інших утриманців, 03.12.2015 р. в нього народився син від іншого шлюбу, і навіть 1000 грн. це для нього не посильні витрати. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебували в шлюбі. 23.08.2000 р. у них народився син [PERSON], 18.05.2004 року в них народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвами про їх народження (а.с.3,4). Діти проживають з позивачкою та перебувають на її утриманні, що стверджується довідкою виконавчого комітету Дзвониський сільської ради № 181 від 29.10.2015 року (а.с.7) та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання № 359 від 29.10.2015року (а.с. 8). Позивачка працює оператором на АЗС, отримує зарплату 1620,97 грн. на місяць, що стверджується довідкою про доходи від 27.10.2015 року ( а.с. 9). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ « Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обовязком обох батьків. Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2015 р." прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1167 грн., віком від 6 до 18 років 1455 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Сама позивачка не в змозі забезпечити належні умови проживання й виховання дітей, їх нормальний розвиток, так як незважаючи на те, що вона працює, її середня заробітна плата становить 1620 грн. Відповідач же молодого віку, має можливість працювати й зі слів позивача працює неофіційно, має на утриманні сина [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.180-182, 184 СК України,

Outcome: approved