Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-04 00:00:00

До суду звернулась позивач [PERSON], з позовом про стягнення аліментів до відповідача [PERSON], посилаючись на наступне: з вересня 2007 року по травень 2013 року вона проживала з відповідачем однією сім»єю без реєстрації шлюбу. В період спільного проживання у них народився син - [PERSON], [INFO]. На даний час вона припинила спільне проживання з відповідачем. Син проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що й стало причиною звернення до суду. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, давши пояснення фактично установлені матеріалами справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково. При цьому пояснив, що він кожні вихідні дні забирає дитину до себе додому і в ці дні повністю утримує дитину. У нього є дитячий одяг для дитини, іграшки та все необхідне. Крім того, якщо дитині щось необхідно - він разом з позивачкою купує необхідні для дитини речі. Також в період спільного проживання вони купили позивачці мобільний телефон за який він по цей час виплачує кредит. Він працює та отримує заробітну плату в середньому 2000 грн., на місяць. Так як він приймає участь в утриманні дитини, вважає, що розмір аліменти на утримання дитини повинен визначити суд. Крім того просить врахувати і той факт, що позивачка не працює і він не певен, що стягнені з нього аліменти підуть саме на утримання дитини. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами: Як встановлено в судовому засіданні сторони перебували у фактичних шлюбних відносинах з вересня 2007 року по травень 2013 року, що ними не заперечується.. В період спільного проживання у сторін народився син - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини, в якому відповідач записаний батьком дитини. Судом встановлено, що на даний час сторони проживають окремо. Дитина проживає разом з матір"ю та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою Верхівцевської міської ради. Відповідач, матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку частково надає. Так як сторонами не заперечується факт, що відповідач забирає до себе на вихідні дні дитину, у нього є все необхідне для дитини, а також купує речі та іграшки для дитини по проханню позивачки. Проте судом встановлено, що більшу частину часу син проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманніі в добровільному порядку, без прохання позивачки, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов"язані утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття. За таких обставин суд вважає, що з відповідача на користь позивачки повинні бути стягнені аліменти на утриманні дитини. Той факт, що у вихідні дні дитина перебуває у відповідача і в цей час він утримує дитину, на думку суду не звільняє його від надання матеріальної допомоги на утримання дитини, так як більшість часу дитина проживає разом з матір»ю. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір аліментів суд враховує матеріальне положення сторін: відповідач працює та отримує заробітну плату в середньому 2000 грн., що виходить з його пояснень, тобто відповідач має постійний прибуток. Інших утриманців у сторін немає. Хронічних захворювань ні у сторін , ні у дитини немає. Посилання відповідача на те, що позивачка не працює, не може бути прийняте судом при визначенні розміру аліментів, так як дитині лише місяць назад виповнилось три роки, тому за даний час відповідачка могла ще й не знайти роботу. Крім того, наявність роботи та прибутку у одного з батьків не звільняє іншого з батьків приймати участь в утриманні дитини. Не може бути прийнятий до уваги і той факт, що відповідач сплачує кредит за річ, яка перебуває у позивачки, так як це питання вирішується не в рамках вирішення спору про стягнення аліментів на утримання дитини. Виходячи з вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина в розмірі ? частини всіх видів його заробітну (прибутку) але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, так як з наведених вище обставин суд не вбачає підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини в меншому розмірі. Посилання відповідача на те, що позивачка може витрачати аліменти не за призначенням, тобто не на утримання дитини, на даний час є лише припущенням відповідача та ніякими доказами не підтверджується. Крім того відповідач має можливість контролювати на яку мету витрачаються сплачувані ним аліменти як безпосередньо, так і через органи опіки та піклування. Відповідно п. 1 ст. 367 ЦПК України рішення піддати негайному виконанню в межах платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в суму 243.60 грн., так як позивач звільнена від сплати судового забору відповідно до ст.5 ЗУ «Про судовий збір». На основі ст. 180, 182, 183 СК України.

Outcome: approved