Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

В серпні 2019 до суду надійшов позов [PERSON] до Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, Приватне акціонерне товариство «Атек», [PERSON] про скасування арешту на нерухоме майно, а саме, квартиру [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником 1/5 частини вказаної квартири. Інші співвласники майна померли. Під час оформлення спадщини, позивачу стало відомо, що на квартиру було накладено арешт на підставі постанови державної виконавчої служби у Ленінградському районі м.Києва від 18.08.200 року. В позасудовому порядку позивач звертався до відповідача з заявою про зняття арешту, проте, йому було повідомлено, що матеріали виконавчого провадження знищені, тому відповідач не має можливості винести постанову про зняття вказаного арешту. Водночас, існуюча заборона порушує права позивача, який не може оформити успадковане майно. У зв`язку з чим, позивач був змушений звернутись до суду з вказаним позовом, який просив задовольнити. Відповідно до ухвали Святошинського районного суду м.Києва від 10.10.2019 у справі було відкрито провадження, постановлено проводити розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Згідно з ухвалою від 11.11.2019 було витребувано докази та залучено до участі у справі в якості третьої особи [PERSON] , який зареєстрований і є власником 1/5 частини квартири [ADDRESS] . Згідно з протокольною ухвалою від 17.03.2020 було постановлено закрити підготовче провадження та перейти до розгляду справи в судовому засіданні. В судовому засіданні позивач підтвердив обставини, викладені в позові, позов просив задовольнити. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про день і час розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Відповідачем на виконання ухвали суду було надано запитувану інформацію. Згідно з ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин. Відповідно до ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу без участі осіб, які не з`явились. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про право власності на житло, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної власності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.9). [PERSON] померла [INFO] (а.с.10). [PERSON] померла [INFO] (а.с.12). [PERSON] помер [INFO] (а.с.15). Відповідно до довідки Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори повідомлено, що спадкоємцем на частку квартири, як заповідана заповітом є [PERSON] , після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав після смерті своїх батьків [PERSON] , яка померла [INFO] та [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.15). 21.01.2019 Дванадцятою Київською державною нотаріальною конторою було заведено спадкову справу №86/2019 до майна померлої [PERSON] що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.01.2019 (а.с.16). В ході перевірки державним нотаріусом відомостей про майно [PERSON] , з інформації отриманої з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, було виявлено, що на все майно [PERSON] , у тому числі, на квартиру за адресою: [ADDRESS] накладено обтяження: арешт (архівний запис); реєстраційний номер обтяження: 1372270; зареєстровано: 12.10.2004 15:48:10 за №1372270 реєстратором: Дванадцята київська державна нотаріальна контора, 03148, м. Київ, вул. Гната Юри, 9, 407-10-13; підстава обтяження: постанова, 1124, 05.09.2000, Державна виконавча служба у Ленінградському районі м. Києва , Кравець; об`єкт обтяження: квартира, состав: ціле, состояние: добудоване, статус: жиле, адреса: [ADDRESS] ; власник: [PERSON] , Причина відсутності коду: архівний запис, Додаткові дані: Архівний номер 2671227КІЕV12, Архівна дата 04.01.1980, Дата виникнення 05.09.2000, № реєстра: 2773, внутр. номер D001912522DD5С29573В. З листа Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 13.12.2019 вбачається, що перевіркою даних в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] на даний час не перебувають, інформація про виконавче провадження, при виконанні якого накладався арешт на майно [PERSON] відсутня, надати інформацію та копії документів щодо підстав накладення арешту на квартиру за адресою: [ADDRESS] не виявляється можливим (а.с.44, 47-48). За даними архіву Святошинського районного суду м.Києва, згідно з рішенням Ленінградського районного суду м.Києва від 31.03.1999 з [PERSON] було стягнуто на користь ЗАТ «Атек» 2445,51 грн та державне мито в розмірі 122,28 грн (а.с.27-29). Згідно з постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ленінградського районного управління юстиції від 18.08.2000 накладено арешт на все майно, що належить [PERSON] , зареєстрованій в [ADDRESS] з забороною його відчуження (а.с.16-18). Вказану постанову було направлено до Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори і отримано 05.09.2000, вх.№ 1124(а.с.18). При цьому, з листа Святошинського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12.02.2019 вбачається, що перевіркою даних в Автоматизованій системі виконавчого провадження встановлено, що на виконанні у відділі виконавчі провадження, за якими боржником є [PERSON] на даний час не перебувають (а.с.13). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Згідно ч. 4 ст. 59 Закону, підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. Таким чином, наявність арешту майна порушує права позивача, як власника та спадкоємця на власний розсуд розпоряджатися та користуватися майном, яким він володіє і яке має право успадкувати. З урахуванням вищевикладеного та враховуючи те, що станом на момент розгляду позову, у відкритих виконавчих проваджень щодо боржників [PERSON] , [PERSON] на виконанні у Святошинському районному відділі державної виконавчої служби м.Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві не перебуває, суд приходить до висновку про задоволення позову. Згідно з вимогами ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довів ті обставини, на які посилався, як на підставу своїх позовних вимог.

Outcome: approved