Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог вказала, що 02 квітня 2009 року помер її дід [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №442760 від 11.04.2012 року, видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою [INFO] (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] 17.11.2008 року склав заповіт, яким все належне йому майно на день смерті заповів їй [PERSON] Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №559. «Чернобай» - дошлюбне прізвище. Після укладення шлюбу вона взяла прізвище чоловіка «Пащенко». Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с.Могилів провулок Щастя (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області. В листопаді 2017 року вона звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 02.04.2009 року [PERSON], проте листом нотаріуса від 10.11.2017 року №11602-14 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно. Проте, мається довідка КП «Царичанське БТІ» ДОР», яка видана на підставі інвентаризаційної справи, згідно якої вказаний будинок належить померлому [PERSON] Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є дві його доньки [PERSON] та [PERSON], які спадщину не приймали. [PERSON] померлого [PERSON] [PERSON] померла 29 серпня 2014 року (свідоцтво про смерть серії І-КИ №587394, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 08.09.2014 року). Оскільки свідоцтво про право на спадщину за заповітом вона не має можливості отримати, а тому була вимушена звернутися до суду. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.1216, 1233, 1268 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] в підготовче засідання не з'явилися, надіславши до суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в підготовче засідання не з'явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку у відкритому судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. 02 квітня 2009 року помер дід позивача [PERSON] (свідоцтво про смерть серії І-КИ №442760 від 11.04.2012 року, видане повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області), який на день смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою [INFO] (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області. За життя [PERSON] 17.11.2008 року склав заповіт, яким все належне йому майно на день смерті заповів позивачу, де її прізвище вказане дошлюбне "Чернобай" (а.с.9). Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за №559 (а.с.6) Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с.Могилів провулок Щастя (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області, який належав померлому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.09.1989 року, виданого Виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення №273/8 від 23.08.1989 року, зареєстровано Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 05.09.1989 року в книзі №4, реєстровий №1206 (а.с.10-14). В листопаді 2017 року позивач звернулася до державного нотаріуса Царичанської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області із заявою щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлого 02.04.2009 року [PERSON], проте листом нотаріуса від 10.11.2017 року №11602-14 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на спадкове майно (а.с.17). Відповідно до довідки КП «Царичанське БТІ» ДОР» від 23.06.2017 року №232, яка видана на матеріалах інвентаризаційної справи, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с.Могилів провулок Щастя (Больничний), 4 Царичанського району Дніпропетровської області, зареєстрований за [PERSON] на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 05.09.1989 року, виданого Виконавчим комітетом Царичанської районної ради народних депутатів на підставі рішення №273/8 від 23.08.1989 року, зареєстрованого Дніпродзержинським бюро технічної інвентаризації 05.09.1989 року в книзі №4, реєстровий №1206 (а.с.10). Спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є дві його доньки [PERSON] та [PERSON], відповідачі в даній справі, які спадщину не приймали. [PERSON] померлого [PERSON] [PERSON] померла 29 серпня 2014 року (свідоцтво про смерть серії І-КИ №587394, видане відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Царичанського районного управління юстиції у Дніпропетровській області 08.09.2014 року). У статті 1233 ЦК України зазначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «[PERSON] Девелопментс ЛТД» та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідачами заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Отже, проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, з урахуванням принципу юридичної визначеності та підстав відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, суд приходить до висновку, що є передбачені законом підстави для винесення судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідачів на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved