Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] пред`явив до суду позов до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у вихованні дитини. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив про те, що він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого у них народився син [PERSON]. У липні 2014 р. він поїхав за кордон на заробітки, у червні 2015 р. він повернувся в України, проте дружина не впустила його додому та не дозволяє брати участь у вихованні дитини. 25.06.2015 р. шлюб між ними було розірвано. 24.09.2015 р. ШРА ЛМР ухвалила рішення про встановлення йому графіку участі у вихованні дитини. Проте, 11.10.2015 р. о 10:00 год. відповідачка не впустила його до хати та не дала можливості побачитися з дитиною у присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON]. В судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі, покликаючись на обставини, викладеній в позовній заяві. Додатково зазначив, що перед поїздкою за кордон залишив дружині 2\~400 дол. США на дитину. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечили, мотивуючи це тим, що позивач поїхав за кордон в 2014 р., проте не на заробітки, а переховувався від призову. Повернувся влітку 2015 р., кілька разів приходив до сина. До поїздки він також дуже мало уваги приділяв дитині. Відповідачка вказала, що позивач є агресивним, жив за її рахунок та за рахунок її сімї, до дитини ставиться байдуже, аліменти не сплачує, ініціював даний позов лише задля свого інтересу. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON] сторони по справі. В судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами розірвано 25.06.2015 р. та вони проживають окремо. Син [PERSON] проживає разом з матірю. Відповідно до ст.158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно розпорядження ШРА ЛМР № 537 від 24.09.2015 року встановлено днями побачень [PERSON] з сином [PERSON], [INFO], який проживає з матірю [PERSON] за адресою: м. Львів, вул. Кошиця, 4/19 - першу, третю суботу місяця з 15:00 по 17:00 год.; другу, четверту неділю місяця з 10:00 по 12:00 год. Побачення повинні відбуватсия в присутності матері, при умові, що вони не будуть негативно впливати на фізичний та психічний стан дитини. Також побачення можуть відбуватися за домовленістю між батьками в інші дні, не порушуючи фізичний та психічний стан дитини. В судовому засіданні встановлено, що виконання даного розпорядження порушуються [PERSON], яка створює [PERSON] перешкоди у спілкуванні з дитиною. Зокрема, сама відповідачка в судовому засіданні визнала факт того, що вона чинить перешкоду батьку дитини у спілкуванні з нею та не виконує вищезазначене розпорядження. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 151 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Відповідно до ч.2,3 ст. 157 СК України, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. У свою чергу, той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Законом України "Про охорону дитинства" , а саме ч.З ст. 11 передбачено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. У ст.15 вказаного Закону зазначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Судом встановлено, що вищезазначене рішення ШРА ЛМР відповідачем не було оскаржено, однак відповідач фактично відмовляється його виконувати. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх з відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Свідок [PERSON], яка є сестрою позивача в судовому засіданні дала показання про те, що вона разом з позивачем та його представником ходили на вул. Кошицю, 4/19, щоб він міг виконати розпорядження про побачення з дитиною, але їм не відкрили двері, вдома була [PERSON] (бабця), двері не відкрили, дитину не дали. Свідки [PERSON] (батько відповідачки), [PERSON] (вітчим відповідачки) та [PERSON] (мама відповідачки )в судовому засіданні дали показання про те, що позивач не брав участі у вихованні дитини з самого народження, постійно відпочивав бо дуже втомлений, грошей на дитину не давав і не дає, дитина не знає тата і боїться його, тому не дозволяли бачитись. З пояснень сторін та свідків по справі вбачається, що між сторонами існує стійкий конфлікт, проте це не повинно бути перешкодою для реалізації батьком дитини своїх батьківських прав. Враховуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що дитина потребує батьківської уваги, піклування та позовні вимоги позивача відповідають інтересам дитини, які є ключовими при розгляді даної справи, а відтак позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати.

Outcome: approved