Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Вінницької міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, зазначивши, що вони з відповідачем перебували у шлюбі, від якого мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. Позивач постійно сама несе усі витрати по утриманню доньки, також зазначає, що донька має певні захворювання, в наслідок яких позивач змушена періодично звертатись до лікарів. Хвороба на яку страждає їхня дитина змусила позивача звернутись за допомогою до іноземних лікарів, в зв'язку з чим позивач була змушена звернутись до відповідача із проханням надати дитині дозвіл на тимчасовий виїзд закордон. 10.05.2016 року відповідач надав нотаріальний дозвіл на відкриття візи та тимчасовий виїзд дитини до Іспанії в період з 01.08.2016 року по 01.08.2017 року. Однак, під час проходження лікування в одній із лікарень Іспанії, позивачу повідомили, що лікування та процес реабілітації може значно затягнутись. Про дану обставину позивач повідомила відповідача, однак останній в телефонній розмові повідомив, що немає більше наміру надавати дозвіл на перебування дитини за межами України, а тому позивач просить суд надати дозвіл [PERSON] на оформлення проїзного документа для виїзду за кордон малолітній дочці [PERSON] [INFO], без згоди її батька [PERSON], строком дії до досягнення дитиною повноліття; надати дозвіл [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі території України, громадянці України неповнолітній [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька [PERSON], до досягнення дитиною повноліття в наступні країни світу: Єгипет, Туреччина, Греція, Кіпр, Болгарія, Чорногорія, Хорватія, Італія, Іспанія, Франція. Позивач, будучи належним чином повідомлений про місце та час розгляду справи, в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог, пояснивши, що він надав нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини до Іспанії строком до серпня місяця 2017 року, при цьому між ними була домовленість, що дитина буде виїзджати за кордон не в навчальний період, а лише літом або під час канікул і на короткий проміжок часу, оскільки дитина навчається в першому класі. Проте дитина перебуває в Іспанії безперервно з середини вересня місяця 2016 року і до України не поверталась. Дитина була вивезена з країни і до шкоди не з'являється. Коли позивач звернулась попередній раз до нього - то він такий дозвіл надав, але цього разу до нього позивачка не зверталась з таким проханням. Коли дитина перебувала в Україні, їй було надано відповідну медичну допомогу, шляхом проведення операції в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» та рекомендовано періодичні обстеження кожних пів року. Зазначає, що колишня дружина - позивач, перебуває зараз в Іспанії, а тому невідомо чи вона взагалі обізнана про таку позовну заяву, так як вона не могла фізично її особисто подати до суду, при цьому підпис на позовній заяві та на інших заявах не відповідає її особистому підпису і є дуже сумнівним. Просив в позові відмовити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні підтримав позицію відповідача та додатково зазначив, що вимоги є безпідставними, жодного права позивача відповідач не порушив, ніякого спору між сторонами немає, оскільки позивач не зверталась до відповідача з відповідним зверненням про надання дозволу, який відображається в позовних вимогах. Звертає увагу на те, що закордонний паспорт позивача містить відомості про дитину [PERSON], що надає право перетину кордону дитині разом з позивачем до строку закінчення дії паспорта позивача, тобто, до 04.02.2021 року. Зазначає, що з 01.04.2015 року Державна міграційна служба України припинила виготовлення проїзних документів для виїзду дітей за кордон, натомість, здійснює виготовлення закордонних паспортів для дітей для перетину кордону. Посилається на те, що згідно вимог Правил перетинання державного кордону громадянами України в нотаріальній згоді другого із батьків повинно бути зазначено відповідний часовий проміжок перебування дитини у державі прямування, при цьому позивач просить надати такий дозвіл до досягнення дитиною повноліття, що суперечить законодавству, так як дозвіл надаватись може лише до досягнення дитиною 16 років. Зазначає, що відсутність на території України дитини, порушує рекомендації лікарів Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» і може мати негативні наслідки для здоров'я дитини. Зазначає, що відповідач надав нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд дитини до Іспанії на відпочинок, а тому незрозуміло, що робить дитина в Іспанії, яка повинна в цей час перебувати в школі і навчатись в першому класі. Просив в позові відмовити та компенсувати відповідачу понесені ним судові витрати, розрахунок яких надав суду. Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні, зазначила, що в неї є сумніви щодо достовірності обставин подання особисто позивачем до суду такої позовної заяви в той час, коли позивач перебуває за межами України. При вирішені спору покладається на думку суду. Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію учасників судового розгляду, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини: Зміст рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 10.04.2013 року зазначає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 24 січня 2009 року Відділом РАЦС Ізяславського районного управління юстиції Хмельницької області, актовий запис № 5, - розірвано (а.с. 14-15). Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 11.07.2013 року та зареєстрованого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] (а. с. 5). Паспорт громадянина України для виїзду за кордон № [NUMBER], виданий 04.02.2011 року на ім'я [PERSON], містить відомості про дитину [PERSON], [INFO]. Термін дії паспорту до 04.02.2021 року (а.с. 8-9). Зміст нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 10.05.2016 року зазначає, що [PERSON] надав згоду на відкриття візи та тимчасові поїздки за кордон до Іспанії з метою відпочинку в період з 01.08.2016 року по 01.08.2017 року його малолітній дочці [PERSON], [INFO], у супроводі її матері [PERSON] (а.с. 12). Виписка № 607 та виписка № 1814, видані Національною дитячою спеціалізованою лікарнею «Охматдит», зазначають, що [PERSON], [INFO], встановлено відповідний діагноз, проведено оперативне втручання, рекомендовано, зокрема, нагляд педіатра, хірурга в районній поліклініці по місцю проживання, повторна госпіталізація в НДСЛ «Охматдит» квітень 2017 року. (а.с. 10, 11). Суд не бере до уваги та відхиляє як недопустимий доказ, наданий позивачем документ, що міститься на а.с. 13, зміст якого викладений на іноземній мові, до якого не додається нотаріально посвідчений переклад, що унеможливлює зрозуміти текст такого документа та надати йому оцінку. Частина 3 ст. 313 ЦК України передбачає, що особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Норма ст. 155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (із змінами) виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Згідно з пунктом 4 вказаних вище Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. За даних обставин, враховуючи, що відповідач надав нотаріально засвідчену згоду на відкриття візи та тимчасові поїздки дитини за кордон, а саме: до країни Іспанії з метою відпочинку, врахувавши те, що даний дозвіл діє до 01.08.2017 року, тобто термін дії його не закінчився, що вказує на безпідставність позовних вимог в цій частині, оскільки не існує жодних обставин та перешкод щодо можливості виїзду до Іспанії відповідної дитини як на даний час, так і до 01.08.2017 року, при цьому суд не має повноважень для врегулювання правовідносин, які не настали в часі, беручи до уваги те, що позивач не надала суду жодних доказів та обґрунтувань необхідності виїзду відповідної дитини до наступних країн, а саме: Єгипет, Туреччина, Греція, Кіпр, Болгарія, Чорногорія, Хорватія, Італія, Франція, при цьому позивач не зазначила чітких проміжків часу перебування дитини в зазначених країнах прямування, з огляду на те, що в судовому засіданні було встановлено та не спростовано сторонами факт перебування відповідної дитини за межами України, що є самостійною ознакою неможливості надати дозвіл на виїзд з України дитини, якої немає на території України, враховуючи те, що суду не надано жодного доказу в підтвердження додержання позивачем наданого 10.05.2016 року відповідачем нотаріально посвідченого дозволу на виїзд дитини до Іспанії під час тимчасових поїздок, які передбачають періодичність виїзду та в'їзду дитини на територію України, що вказує на порушення права відповідача на участь у вихованні дитини, доступ до якої у нього об'єктивно обмежений в силу постійного перебування дитини за кордоном в той час, як відповідач надавав дозвіл на тимчасові поїздки дитини за кордон, при цьому суд звертає увагу на те, що в судовому засіданні, виходячи із наданих суду доказів та пояснень, не вдалось об'єктивно перевірити відсутність порушення права дитини на освіту, що є одним з основних соціально-культурних прав людини, оскільки, дитина, під час навчального процесу, на досить тривалий період часу у супроводі матері залишила територію України та не повертається, враховуючи безпідставність позовних вимог в частині надання дозволу на виїзд до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідний дозвіл надається лише до досягнення дитиною 16 річного віку, а тому суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити повністю у зв'язку з йлого безпідставністю та недоведеністю. Щодо розподілу судових витрат, на що звертала увагу сторона відповідача, то суд згідно ст. 88 ЦПК України враховує документально підтвердженні судові витрати, понесені відповідачем по справі, а саме: платіжне доручення АТ "УкрСиббанк" № 3 від 30.11.2016 року про сплату [PERSON] 4000 грн. 00 коп. оплати за договором про надання правової допомого; Договір про надання юридичної допомоги, укладений 29.11.2016 року між адвокатським бюро «Піпко і Партнери» та [PERSON]; Акт приймання-передачі наданих послуг від 11.01.2017 року, згідно якого визначено гонорар у розмірі 4160 грн.; Розрахунок часу, витраченого на надання правової допомоги, згідно якого представник відповідача [PERSON] витратив 1 год. на участь в судових засіданнях, 5 год. - на надання консультацій у справі, складання процесуальних документів тощо, 30 хв. - на ознайомлення з матеріалами справи, при цьому суд враховує представництво [PERSON] інтересів [PERSON] в даному судовому процесі, що підтверджується журналами судових засідань (а.с. 53,54) та тривалістю даного судового засідання, враховує витрачений час на ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 32), враховує об'єм, кількість та обов'язковість складених представником процесуальних документів, в силу чого, враховуючи вимоги ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», суд вважає, що витрати відповідача по оплаті послуг з надання правової допомоги підлягають компенсації в сумі 2560 грн. 00 коп. (4 х 640), які необхідно стягнути з позивача на користь відповідача, при цьому судові витрати, понесені позивачем, - залишити за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved