Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою, в якій вказує, що 18 листопада 2018 року вона уклала шлюб з відповідачем. З відповідачем мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя у них не складається через різні погляди на спосіб життя, місце роботи, ведення спільного господарства тощо. У зв`язку з цим вони з відповідачем разом не проживають та ніяких шлюбних стосунків не підтримують з грудня 2018 року. Зазначені обставини суперечать її інтересам, тому збереження шлюбу є недоцільним. Спроби зберегти шлюб не дали позитивного результату. Спору щодо поділу спільного майна немає. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає повернути дошлюбне прізвище " [PERSON] ". В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить розірвати шлюб. Пояснила, що вони з чоловіком вже більше 2 років не підтримують шлюбних відносин, проживають окремо, вони втратили почуття, примирення між ними неможливе. Відповідач [PERSON] в судове засідання 20.01.2021 та 02.02.2021 не з`явився, хоч про слухання справи повідомлений в установленому законом порядку через оголошення про виклик в судове засідання, розміщені на сайті суду. Заяви про відкладення розгляду справи, про слухання справи у його відсутності до суду не надходили. За таких обставин у відповідності до ст.280 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження на підставі наявних в ній доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення спору. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши позивача, вважає за можливе позов задоволити, виходячи з наступного. 18 листопада 2018 року між сторонами зареєстровано шлюб (а.с.4). Від цього шлюбу у них є донька [PERSON] , [INFO] (а.с.5), яка проживає і після розірвання шлюбу проживатиме з позивачкою. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved