Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просив суд: визнати незаконним та скасувати наказ Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 року №62-О «Про керівника Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» в частині звільнення [PERSON] від виконання обов'язків Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал»; поновити [PERSON] у Приватному акціонерному товаристві «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» на посаді виконуючого обов'язки Голови правління з 12.06.2017 року; стягнути з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 860,88 грн.; допустити негайне виконання рішення в частині поновлення [PERSON] у Приватному акціонерному товаристві «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» на посаді виконуючого обов'язки Голови правління з 12.06.2017 року та стягнення з Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» на користь [PERSON] середнього заробітку в сумі 15 860,88 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що Наказом Міністерства інфраструктури України «Про керівника ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» від 03.02.2015 року за №9-О [PERSON] було призначено виконуючим обов'язки Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» з 04.02.2015 року на період до прийняття відповідного рішення Вищим органом Товариства з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього Товариства. Разом з тим, Наказом Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 року за №62-О позивача з 12.06.2017 року було звільнено від виконання обов'язків Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю (надалі - КЗпП України). Проте, як зазначає позивач, відповідач при його звільненні не дотримався вимог, передбачених ч.3 ст. 40 КЗпП України, а саме: звільнив його в період тимчасової непрацездатності. Крім того, в обґрунтування незаконності свого звільнення, позивач також вказує, що період, на який його було призначено виконуючим обов'язки Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал», не пройшов, адже рішень про призначення Голови правління Товариства Вищим органом товариства не приймалося. Тобто, на думку позивача, відповідач не мав жодних правових підстав звільняти його на підставі п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України. За вказаних обставин, а також посилаючись на положення ст.235 КЗпУкраїни, позивач просив позов задовольнити в повному обсязі. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Києва [PERSON] від 03.08.2017 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом. Водночас, у зв'язку зі звільненням судді [PERSON] у відставку з 17.10.2017 року, Розпорядженням Керівника апарату Шевченківського районного суду м.Києва від 24.11.2017 року за № 01-08-1237 вищевказану цивільну справу №761/27037/17 було передано на потворний автоматичний розподіл. Згідно Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.11.2017 року матеріали цивільної справи №761/27037/17 передано для розгляду судді Мальцеву Д.О. Ухвалою від 28.11.2017 року вказану цивільну справу було призначено до розгляду у судовому засіданні на 20.12.2017 року. 20.12.2017 року представником відповідача ПрАТ «КЕЗ «Транссигнал» через канцелярію суду було подано заперечення на позовну заяву, згідно змісту яких відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. В цей же день представником відповідача Міністерства інфраструктури України через канцелярію суду було подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач також просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та безпідставність позовних вимог. Під час судового засідання, яке відбулося 20.12.2017 року, ухвалою суду було вирішено продовжити розгляд даної справи за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні, яке відбулося 23.01.2018 року, суд, не входячи до нарадчої кімнати, постановив ухвалу, якою задовольнив клопотання представника позивача [PERSON] про долучення до матеріалів справи додаткових пояснень. В ході судового засідання, яке відбулося 22.02.2018 року, ухвалою, постановленою судом не виходячи до нарадчої кімнати, задоволено клопотання представника відповідача ПрАТ «КЕЗ «Транссигнал» [PERSON] та долучено до матеріалів справи довідку про доходи позивача. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Представник відповідача Міністерства інфраструктури України [PERSON] у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Представник відповідача ПрАТ «КЕЗ «Транссигнал» [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що Наказом Міністерства інфраструктури України «Про керівника ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» від 03.02.2015 року за №9-О [PERSON] було призначено виконуючим обов'язки Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» з 04.02.2015 року на період до прийняття відповідного рішення Вищим органом Товариства з посадовим окладом згідно з штатним розписом для керівника цього Товариства. Відповідно до Наказу Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 року за №62-О позивача з 12.06.2017 року було звільнено від виконання обов'язків Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 Кодексу законів про працю (надалі - КЗпП України). При цьому, як вбачається, на момент видання вказаного Наказу позивач перебував на лікарняному, про що свідчать копії відповідних лікарняних листів, наявних в матеріалах справи. Так, відповідно до п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, серед іншого, є закінчення строку (пукти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Статтею 23 КЗпП України встановлено, що трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.7 своєї постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, при укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Отже, аналіз вищенаведених положень законодавства дає підстави вважати, що припиненням строку дії трудового договору може бути як зазначена дата закінчення договору, так і настання чітко зазначеної події відповідно до договору. Як вже зазначалось вище, позивача було призначено виконуючим обов'язки Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» до прийняття Вищим органом Товариства рішення про призначення Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал». Отже, в даному випадку сторони уклали трудовий договір на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, а саме на період до до прийняття Вищим органом Товариства рішення про призначення Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал». Водночас, згідно роз'яснень, які містяться в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущення. При цьому, у спорах про поновлення на роботі, з урахуванням положень ЦПК України та КЗпП України доведення правомірності звільнення працівника покладено на роботодавця. Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт прийняття Вищим органом товариства про призначення Голови правління товариства, матеріали справи не містять. Натомість, про продовження строку дії укладеного між сторонами трудового договору, свідчить зміст Наказу «Про керівника приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» від 02.06.2017 року від 12.06.2017 року, яким окрім вирішення питання про звільнення позивача з 12.06.2017 року від виконання обов'язків Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал», також вирішено призначити з 13.06.2017 року на посаду виконуючого обов'язки Голови правління ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» іншу особу. Крім того, як вбачається зі змісту Службової записки директора Департаменту державної політики в галузі залізничного транспорту [PERSON] від 06.06.2017 року №569/45/18-17, підставою для звільнення позивача з займаної ним посади слугувало не закінчення строку укладеного з ним договором, а необхідність виведення ПрАТ «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» зі скрутного економічного стану та забезпечення його ефективного функціонування. В свою чергу, частиною першою ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відтак, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що позивач був звільнений із займаної посади без достатніх правових підстав та під час перебування на лікарняному, що, в свою чергу, є допустимим лише у випадку закінчення строку дії трудового договору, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог позивача в частині визнання незаконним наказу Міністерства інфраструктури України від 12.06.2017 року №62-О «Про керівника Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» в частині звільнення [PERSON] від виконання обов'язків Голови правління Приватного акціонерного товариства «Київський електротехнічний завод «Транссигнал», скасування вказаного наказу та поновлення позивача на посаді завідувача виконуючого обов'язки Голови правління Приватному акціонерному товаристві «Київський електротехнічний завод «Транссигнал» з 12.06.2017 року. Поряд з цим, слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно роз'яснень, які містяться в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Так, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. за №100, та враховуючи те, що згідно довідки ПрАТ «КЕЗ «Транссигнал» від 21.02.2018 року №166, в останні 2 календарні місяці перед звільненням з роботи заробітна плата позивача становила в квітні 2017 року 9 329,95 грн. за 19 відпрацьованих робочих днів, а в травні 2017 року - 9 329,95 грн. за 20 відпрацьованих робочих днів, середньоденна заробітна плата для розрахунку середнього заробітку за час затримки розрахунку становить 466,50 грн. ((9 329,95 +9 329,95)/(19+20)=466,50). Відтак, оскільки згідно змісту позовних вимог позивач просить стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 12.06.2017 року по день звернення до суду з цим позовом, тобто по 01.08.2017 року, суд прийшов до висновку, що стягненню з ПрАТ «КЕЗ «Транссигнал» на користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 15 860,88 грн. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Міністерства інфраструктури України, ПАТ Київський електротехнічний завод «Транссигнал» про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу ти підлягає задоволенню. Крім того, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення поновлення позивача на роботі на та стягнення середнього заробітку за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: approved