Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON], яка померла [INFO] мала на праві власності житловий будинок по [ADDRESS] з господарськими та надвірними спорудами, яким користувалась як фактичний власник. Позивач [PERSON] 20.05.2016 року звернувся з позовом до Дубаневицької сільської Городоцького р-ну Львівської області про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами по [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті матері. Вимоги мотивував тим, що через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок - приватним нотаріусом Городоцького нотаріального округу відмовлено йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері [PERSON] В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали, просили його задоволити з підстав наведених в позовній заяві, при цьому представник позивача посилається на те, що інші спадкоємці після смерті [PERSON] на спадкове майно не претендують, [PERSON] на час смерті проживав та був зареєстрований із спадкодавцем, а отже вважається таким, що спадщину прийняв. Представник відповідача -Дубаневицької сільської ради в судове засідання не з'явився, 01.07.2016р. подав заяву, в якій висловився на задоволення позовних вимог, просив про розгляд справи за його відсутності (а.с.61). Вивчивши матеріали справи, суд приходить переконання про задоволення позову. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно норм гл.84 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. На підставі положень ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року № 127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня1992 року. У відповідності до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, який затверджено Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації (додається). Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Згідно ч. 4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як вбачається із витягів погосподарських книг та технічного паспорта (а.с.10-13, 24-28), вказаний будинок збудований у 1960 р., його забудівником була [PERSON] Спірний будинок складається із трьох житлових кімнат, коридору, загальна площа - 43,9 м.кв., житлова - 39,4 м.кв., Згідно довідки Дубаневицької сільської ради № 529 від 20.11.2015р. за вказаним будинком значилась закріплена земельна ділянка площею 0,21 га, якою спадкодавець користувалася правомірно (а.с.18). Рішенням Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської обл. № 84 від 10.10.1996р. [PERSON] було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,32 га, в т.ч. для обслуговування будівництва і обслуговування житлового будинку 0,25 га та для ведення особистого селянського господарства - 0,07 га (а.с.14). Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с.7) [PERSON] померла [INFO] За життя [PERSON] розпорядилась своїм майном і зокрема склала заповіт, що посвідчений 29 листопада 2013 року секретарем Дубаневицької сільської ради Городоцького району Львівської обл. та згідно якого все своє майно, в т.ч. спірний будинок, заповіла синові [PERSON] Вказаний заповіт не скасовувався та не змінювався (а.с.-8). Із копії свідоцтва про народження (а.с.9) убачається, що [PERSON] (позивач) є сином [PERSON] та [PERSON] Постановою приватного нотаріуса Городоцького нотаріального округу Марців І.В. від 18.03.2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно - житловий будинок по [ADDRESS], так як за життя [PERSON] не зареєструвала право власності на вказаний житловий будинок (а.с.17). Із поданих заяв та пояснень в суді третіх осіб [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с. 19-21) видно, що вказані особи на спадкове майно, в спадщині не претендують, до нотаріуса не звертались, не заперечують про оформлення спадщини в цілому за позивачем. Обставини, які б вказували, що [PERSON] при житті набула або володіла житловим будинком [ADDRESS] неправомірно, або що такий є самочинно побудований, в суді не встановлено. За наведеного, судом встановлено, що [PERSON] мала на праві власності житловий будинок [ADDRESS] і що позивач фактично прийняв спадщину по заповіту, а інші спадкоємці спадщини не приймали та на спадкове майно не претендують, тому є підстави до визнання за ним в порядку спадкування за заповітом, права власності на житловий будинок [ADDRESS]. Іншим способом (позасудовим) позивач не може захистити свої права. Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved