Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 16 травня 2000 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] . Вони мають двох спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спору з відповідачем про місце проживання дітей немає, вони проживають і будуть проживати з матір`ю. У них з чоловіком різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння та спільні інтереси. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, спільного господарства не ведуть. Подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе. Шлюбні відносини фактично припинилися з 04.08.2018 року. Спору про майно немає. Вважає, що їхній з відповідачем шлюб фактично припинив існування, подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, у зв`язку з чим наполягає на його розірванні. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище " [PERSON] ". Стягнути з відповідача на її користь судовий збір. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутності, позов підтримує, наполягає на його задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав заяву, в якій просить справу розглянути у його відсутності, позов визнав, просить розірвати шлюб. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 16 травня 2000 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.5). Після розірвання шлюбу неповнолітня донька [PERSON] , [INFO] , проживати ме з матір`ю. Шлюб фактично розпався. Сторони проживають окремо, близько двох років шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved