Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вищезазначеною заявою, посилаючись на те, що вона народилася [INFO] у м.Стрий Львівської області. Після закінчення школи вона продовжила навчання у м.Стрий, а потім працювала на території Луганської області. Починаючи з 1989 року вона переїхала проживати в [ADDRESS], де працювала на тимчасових роботах в колгоспі [PERSON], але дана інформація не збереглася. В даний час вона бажає отримати паспорт громадянина України, в зв'язку з чим, у травні 2017 року, звернулася до заінтересованої особи з письмовою заявою, але їй відмовили з тих підстав, що немає доказів на підтвердження факту її місця проживання чи перебування на території України в певний час. При повторному зверненні їй також було відмовлено, з посиланням на те, що відсутні будь-які докази, які б підтверджували її проживання на території України станом на серпень 1991 року. Посилаючись на те, що відсутність паспорта громадянина України перешкоджає заявнику отримати пенсію, приймати участь у виборчому процесі, вступити у права спадкоємця майна померлої матері, заявник просить встановити факт, що вона на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 та набрання чинності Закону України "Про громадянство України" 13.11.1991 постійно проживала на території України до 24.08.1991 року та проживає по теперішній час. У судове засідання заявник не з'явилася, оскільки відбуває покарання у Качанівській виправній колонії №54, про розгляд справи неодноразово повідомлялася належним чином. У поданій до суду заяві про встановлення факту проживання на території України заявник просила розглядати справу за її відсутності (а.с.4), а тому суд вважає за можливе розглянути справу відсутність заявника, на підставі наявних доказів у справі. Представник заінтересованої особи у судовому засіданні пояснила, що не заперечує проти встановлення факту проживання [PERSON]. При цьому, указала, що заявник зверталася до Тростянецького РС УДМС із заявою про втрату паспорта. Проведеною за заявою перевіркою встановлену особу заявника, отримано відповідь де народилася заявник, але не було встановлено належності до громадянства будь-якої держави. Заявнику було видано довідку, яка не підтверджувала громадянства, а також роз'яснено її право на звернення до суду з приводу встановлення факту проживання на території України. Суд, заслухавши представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. На підставі копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] виданого повторно 07.05.2015 судом установлено, що [PERSON] народилася [INFO] року у м.Стрий Львівської області (а.с.5). З довідки про звільнення Серії [NUMBER] виданої Сумським СІЗО. вбачається, що вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 15.04.2016 [PERSON] була засуджена за вчинення кримінального правопорушення до покарання у виді 3 місяців 20 днів арешту. Дане покарання відбувала в установах Державної кримінально-виконавчої служби у період з 02.07.2016 по 21.10.2016 на території України. В даній довідці, в графі громадянство зазначено громадянин України. Після звільнення засуджена прямує до [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до довідки Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області за №1089 від 09.08.2017, починаючи з 1991 року і до початку 2017 року, [PERSON], 1961 р.н., проживала разом зі своєю бабусею [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.8). За довідкою Тростянецького районного сектору УДМС України в Сумській області [PERSON] зверталася до Тростянецького РС УДМС України в Сумській області із заявою про втрату паспорта від 07.05.2015. Проведеною перевіркою особу заявника встановлено, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави (а.с.9). У вищевказаній заяві про втрату паспорта [PERSON] указала, що вона у вересні 1996 року проживала у [ADDRESS] та була зареєстрована паспортним столом СРСР у 1977 році. При досягненні 16 років та переїзді до м.Алчевська вона втратила паспорт та весь час проживала без паспорта. У 1998 році вона переїхала проживати до [ADDRESS] Сумської області, де мешкала її матір [PERSON] і проживала без паспорта (а.с.29). За відомостями Стрийського МВ ГУ ДМСУ у Львівській області за №181 від 27.01.2016 гр.[PERSON], [INFO], паспортом не документувалася, зареєстрованою, знятою з реєстраційного обліку не значиться (а.с.30). В погосподарських книгах за 1989-1990 р.р. виконкому Білківської сільської ради Тростянецького району Сумської області будь-які відомості про [PERSON] відсутні (а.с.56). Управління ДМС України в Луганській області у своєму листі за №12/4-436/5 від 13.12.2017 повідомило, що наявні обліки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання (відділ адресно-довідкової роботи) УДМС України в Луганській області залишилися на непідконтрольній українській владі території України, доступ до них відсутній. Надати відомості про реєстрацію місця проживання/перебування особи, відомості про зняття з реєстраційного обліку (з зазначенням серії та номера паспортного документа особи), не є можливим. За наявними обліками УДМС та його територіальних підрозділів, які розташовані на підконтрольній українскьій владі території України і працюють у штатному режимі, гр.[PERSON],[INFO], документованою паспортом громадянина України, зареєстрованою/знятою з реєстраційного обліку не значиться. За місцем тимчасового розщташування Управління ДМС України в Луганській області у м.Сєвєродонецьку та м.Старобільську Луганської області така інформація відсутня (а.с.74). Отже, судом установлено, що заявник не має можливості отримати паспорт громадянина України, оскільки не може підтвердити належність до громадянства України, так як не має документів підтверджуючих його реєстрацію на території України станом на 24.08.1991. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що знає заявницю з 11.05.1992 року, з часу коли повернувся з Армії, і в той час [PERSON] вже проживала у [ADDRESS]. Свідок [PERSON] пояснила, що заявницю знає, бо вони проживали на одній вулиці. У 1991 року [PERSON] проживала у с.Білці Тростянецького району. Батько заявниці був тутешнім. Знає, що [PERSON] проживала і в м.Луганську. Звідки приїхала вона не знає. [PERSON] розповідала, що перед приїздом притягувалася до кримінальної відповідальності. Свідок [PERSON] пояснив, що заявницю пам'ятає з 1991 року, коли він придбав будинок по [ADDRESS]. В той час на цій вулиці заявниця вже проживала. Певний період вона проживала у колгоспі [PERSON]. Періодично то зникала, то з'являлася. У лютому 1991 року заявниця проживала з бабусею по [ADDRESS] та працювала у колгоспі. У 90-х роках постійно проживала у [ADDRESS]. У 2010 році [PERSON] кудись зникла і її не бачили. Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз'яснено, що у порядку ч. 2 ст. 256 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 256 ЦПК України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України «Про громадянство України» і може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відповідно до п.7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 або 13.11.1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Наведений у ст.315 ЦПК України перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним, а отже, судом можуть бути встановленійі інші факти, що мають юридичне значення для особи. За таких обставин справи, враховуючи досліджені у їх сукупності докази по справі, зокрема, пояснення свідків, які підтвердили факт постійного безперервного проживання заявника на території України у 90-х роках (на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 та набрання 13.11.1991 чинності Законом України «Про громадянство України» від 08.10.1991), суд вважає, що вимога заявниці підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved