Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до суду із позовом до ПАТ КБ «Надра». Вказував, що йому стало відомо про існування Договору поруки від 31.03.2008 р., укладеному начебто між ним та ПАТ КБ «Надра» в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором його матір'ю [PERSON] Однак про існування такого договору йому не було відомо, він його не підписував та не мав такого наміру. Зазначав також, що про існування будь-яких кредитних договорів між його матір'ю та Банком йому також не було відомо. Посилаючись на вищевикладене, [PERSON] просить суд визнати недійсним договір поруки від 31.03.2008 р., укладений від його імені та ВАТ КБ «Надра», а також стягнути з відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. 31.03.2008 р. між [PERSON] та Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Надра») був укладений Кредитний договір №08/03/2008/840 К832, відповідно до умов якого Банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 49 419,00 доларів США на споживчі цілі з відсотковою ставкою 14,49 % річних на строк до 15.03.2023 р. При цьому, 31.03.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та [PERSON] був укладений Договір поруки. Відповідно до п.1.1 Договору поруки [PERSON] поручився перед кредитором за належне виконання [PERSON] зобов'язань, що витікають з кредитного договору №08/03/2008/840 К832 від 31.03.2008 р., в тому числі: повернути до 15.03.2023 р. кредит в сумі 49419,00 доларів США; сплатити відсотки за користування кредитними коштами із розрахунку 14,49% річних; сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором; сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня). Поручитель відповідає перед Кредитором у повному обсязі. Відповідно до п. 1.2 Договору поруки Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, що означає нічим не обумовлене і абсолютне право кредитора вимагати виконання зобов'язань, вказаних у п. 1.1 цього Договору повністю ( чи у будь-якій його частині) як від Позичальника та Поручителя разом, так і від кожного окремо. Згідно п. 1.5 Договору поруки поручитель підтверджує, що він ознайомлений та погоджується з умовами кредитного договору. Зі змісту Договору поруки вбачається, що він був підписаний відповідальною особою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Надра» та [PERSON]. Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно частини другої статті 1050 вказаного Кодексу, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень статті 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором. Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що Договору поруки з відповідачем він не укладав, про існування Кредитного договору укладеного між його матір'ю [PERSON] та ВАТ КБ «Надра» йому стало відомо лише в жовтні 2014 року. Договір поруки, який був укладений з Банком в забезпечення виконання кредитних зобов'язань [PERSON] перед Банком, позивач ніколи не підписував. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів. Підстави, умови, правові наслідки недійсності правочинів визначаються нормами гл. 16 ЦК "Правочини". Відповідно до ст.ст. 202-204, 215 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог зазначеного кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, які є обов'язковими для виконання. У відповідності до ст. 628, 629 ЦК України договір є обов'язковим до виконання сторонами. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Для встановлення обставин справи, а саме дійсності підпису позивача в Договорі поруки, укладеному від імені [PERSON] з ВАТ КБ «Надра», судом по справі було призначено судову почеркознавчу експертизу, проведення якої було доручено експертам Миколаївського відділення Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз. До суду надійшов Висновок судово-почеркознавчої експертизи № 611 від 24.02.2017 р., відповідно до якого встановлено, що підписи від імені [PERSON] на Договорі поруки від 31.03.2008 р. №б/н, укладеному між ВАТ КБ «Надра» та [PERSON], на першому аркуші справа внизу, попереду напису печатними літерами «Поручитель», та на другому аркуші того ж договору у графі «Реквізити сторін. Поручитель», нижче після слів «Ідентифікаційний номер: [NUMBER], попереду напису печатними літерами «[PERSON].» і справа внизу того ж аркуша попереду напису печатними літерами «Поручитель», виконані не самим [PERSON], а іншою особою. Натомість жодних доказів, які б спростовували вищевказаний висновок експерта та давали б підстави суду вважати, що позивач дійсно підписував Договір поруки, укладений від його імені з відповідачем, сторонами суду не надано. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст. 58-59, 61, 212 ЦПК за своїм внутрішнім переконанням , що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що позивачем надано суду належні докази того, що Договір поруки підписаний не ним, а іншою особою, доказів протилежного відповідач не надав, суд дійшов висновку, що є підстави вважати, що позивач не укладав Договору поруки з відповідачем, а відтак позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп., а також витрати по оплаті судової почеркознавчої експертизи в розмірі 3 170 грн. 88 коп.

Outcome: approved