Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-02 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних позивач вимог вказує, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS], згідно договору дарування. В зазначеному будинку зареєстрована її сестра [PERSON], проте з 1996 року там не проживає чим створює для позивачки відповідні перешкоди. Так, з метою оформлення субсидії для сплати комунальних послуг позивачка звернулася до відповідачки про зняття з реєстрації в добровільному порядку, однак остання не виконала її прохання, тому позивачка просить в судовому порядку визнати відповідачку такою, що втратила право користуватися житловим приміщення, для вирішення питання стосовно оплати комунальних послуг. Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив позов задовольнити із викладених в ньому підстав. Відповідачка до суду не з»явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що позивачка являється власницею будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 17.08.2010 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.08.2010 року. В зазначеному будинку зареєстрована [PERSON], але за даною адресою не проживає, що підтверджується довідкою №1338 від 12.07.2016 року, виданою виконавчим комітетом Вовковинецької селищної ради Деражнянського району Хмельницької області. Разом з тим, відповідно до актів обстеження фактичного проживання в житловому будинку по [ADDRESS] [PERSON] у вказаному будинку з 2001 року не проживає її майно та речі в будинку відсутні. В свою чергу, факт залишення без уваги прохання позивачки до відповідача про залишення місця проживання та офіційного зняття з реєстрації у спірному будинку, підтверджується досудовою вимогою адресованою відповідачці 22.07.2016 року. Так, згідно ст.ст. 71 та 72 ЖК України, особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності понад шість місяців у місці проживання. Судом об'єктивно встановлено, що реєстрація відповідача чинить перешкоди позивачці у володінні, користуванні та розпорядженні належним майном, протиправно обмежує її у здійсненні свого права власності, чим порушуються вимоги ч.1 ст. 321 ЦК України, якою передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальний справ від 07.02.2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] являється обґрунтованим, тому наявні правові підстави для визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: по [ADDRESS]. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, постановивши провести заочний розгляд даної справи на підставі наявних в справі доказів, оскільки представик позивача не заперечував проти такого вирішення справи, а також

Outcome: approved