Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

Виконком Інгулецької районної у місті ради як орган опіки та піклування звернувся до суду з позовом до відповідача про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що рішенням Інгулецького суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року відповідач позбавлена батьківських прав стосовно трьох малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON], [PERSON], четверта дитина була відібрана у відповідача, оскільки не була зареєстрована в органах РАЦС та не було видано свідоцтво про народження дитини. 28 лютого 2017 року дитина була зареєстрованою за заявою матері [PERSON] як [PERSON]. На підставі рішення виконкому дитина [PERSON] отримала статус дитини позбавленої батьківського піклування. На даний час дитина рішенням виконкому поміщена в будинок сімейного типу. Відповідач жодного разу не відвідувала дитину, не цікавиться її життям, наміру забрати дитину не виявила. Просить позбавити відповідача батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини заробітку відповідача щомісячно і до повноліття дитини. Представник позивача у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. В ході розгляду справи підтримувала позовні вимоги, підтвердила всі обставини, які викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином шляхом опублікування оголошення на офіційному веб - сайті Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області. На підставі наявних у справі доказів, зі згоди позивача, суд постановляє заочне рішення, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вислухав представника позивача, допитав свідків, дослідив письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини. [INFO] року народився [PERSON], батьками якого зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Рішенням Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року [PERSON] позбавлено батьківських прав стосовно трьох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та відібрати у відповідача дитину (хлопчика) [INFO] року (а.с.7-10). Рішенням виконкому Інгулецької районної у місті ради №105 від 19 квітня 2017 року малолітньому [PERSON], [INFO] року надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування (а.с.11). Розпорядженням голови районної державної адміністрації Апостолівської районної державної адміністрації №Р-243/0/269-17 від 08 червня 2017 року до будинку сімейного типу [PERSON] та [PERSON] влаштовано на спільне проживання та виховання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.12-14). Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що з травня 2017 року опікується дітьми відповідача, які були у реабілітаційному центрі. Їх мати не спілкувалась з ними, не цікавилась їх життям. Свідок [PERSON] суду показала, що сім'я відповідача перебувала на обліку Виконкому Інгулецької районної у місті Ради як органу опіки і піклування як сім'я зі складними життєвими обставинами. Мати ухилялась від виконання батьківських обов'язків, внаслідок чого її було позбавлено батьківських прав щодо трьох дітей, четверта дитина була не зареєстрована в органах РАЦС, тому була відібрана. Мати не цікавилась долею дітей. Бабуся дітей після рішення суду про позбавлення батьківських прав один раз цікавилась дітьми. Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що врегульовані ст. ст. 150, 151, 164, 165 СК України. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до норм Сімейного кодексу України кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Згідно із Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою ВР від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних, соціальних і просвітніх заходів з метою захисту дитини від усіх форм фізичного та психологічного насильства, образи чи зловживань, відсутності піклування чи недбалого і брутального поводження та експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, з боку батьків, законних опікунів чи будь-якої іншої особи, яка турбується про дитину. Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно із ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, (далі - Конвенція) держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Підстави, за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, визначені ст.164 СК України, в тому числі у зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п.2 ч. 1 зазначеної норми ). Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту інтересів дитини, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування повинно вирішуватися лише після всебічного дослідження позицій сторін, насамперед, з'ясування ставлення батька до дитини. За приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 19 Сімейного Кодексу України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З матеріалів справи видно, що виконкомом Інгулецької районної у місті ради №150 від 16 травня 2018 року винесено рішення про доцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON], [INFO] (а.с.104). З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], батьківські обов'язки не виконує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не утримує, умов для виховання дитини не створює, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав. Обґрунтованими на думку суду є також вимоги позивача про необхідність стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зважаючи на те, що відповідач є матір'ю [PERSON], [INFO], тому вона за законом зобов'язана надавати матеріальну допомогу на її утримання. Згідно зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивачем не надано належних доказів на підтвердження обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України, тому суд позбавлений можливості перевірити можливість відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частини її доходів. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного суд вважає можливим позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/8 частини з усіх видів її заробітку (доходу) на утримання дитини, оскільки з відповідача стягнуто аліменти за рішенням суду від 15 лютого 2017 року у розмірі 1/2 частини на утримання трьох дітей. Відповідно до ст. 191 СК аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки позивач за подання позову відповідно до Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, то з відповідача пропорційно до задоволених вимог необхідно стягнути судовий збір у розмірі 1 409,60 грн в дохід держави. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. Окремо суд наголошує, що застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому статтею 169 Сімейного Кодексу України.

Outcome: approved