Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася суду із вказаним позовом та просить суд визнати недійсним кредитний договір №МФ-0391800000863 від 23.05.2018 року, укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON]. 23 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON], було укладено кредитний договір №МФ-0391800000863, відповідно до умов якого Відповідач мав надати кредит у розмірі 2071,38 грн., строком на 07 червня 2018 року. Позивач вважає, що вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки при укладенні спірного правочину відповідач використав нечесну підприємницьку практику, приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та не надав грошові кошти, чим позбавив позичальника можливості використати кредитні кошти на споживчі цілі. Відповідачем не було надано позивачу, як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяг, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, чим було порушено вимоги чинного законодавства. Також, позивач додатково зазначив, що відповідач не надав жодних коштів за кредитним договором №МФ-0391800000863 від 23.05.2018 року. На підставі наведеного, [PERSON] просить її позовні вимоги задовольнити. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглядати справу за відсутністю позивача та його представника, заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просив розглядати справу без його участі. В матеріалах справи міститься відзив представника відповідача на позовні вимоги [PERSON], згідно з якими відповідач вказує, що позовні вимоги позивача є незаконними, безпідставними та необґрунтованими, тому просить відмовить позивачу у замовленні його позову в повному обсязі. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. За ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі представлені сторонами докази та проаналізувавши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву [PERSON] з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Відповідно до вимог ст.264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Як вбачається з матеріалів справи, 23 травня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON], було укладено кредитний договір №МФ-0391800000863, відповідно до умов якого Відповідач мав надати кредит у розмірі 2071,38 грн., строком на 07 червня 2018 року. Позивач вважає, що вказаний кредитний договір є недійсним, оскільки при укладенні спірного правочину відповідач використав нечесну підприємницьку практику, приховав від позичальника повну та об'єктивну інформацію щодо кінцевої сукупної вартості кредиту та не надав грошові кошти, чим позбавив позичальника можливості використати кредитні кошти на споживчі цілі. Банк не надав позивачу жодної інформації щодо орієнтованої кінцевої вартості кредиту. Більш того, розпис загальної вартості кредиту за договором кредиту взагалі відсутній, а таким чином відсутня істотна умова договору - ціна (ст. 632 ЦК України). Відповідачем не було надано позивачу, як споживачу фінансових послуг у галузі споживчого кредитування в письмовій формі повної інформації про умови кредитування, а саме: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням кредиту та укладанням договору про надання споживчого кредиту; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяг, податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, чим було порушено вимоги чинного законодавства. Згідно до ст.ст.18,19 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені підстави для визнання договору недійсним, а саме укладення договору на умовах, що обмежують права споживача та вчинення правочину з використанням нечесної підприємницької практики. Тоді як згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5 та 6 ст.203 ЦК України. Поняття "нечесна підприємницька практика" означає «...будь-яку підприємницьку діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим чи іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції..» Згідно з п.2 ч.1 ст.19, ч.2 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» «нечесна підприємницька практика» включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Перелік несправедливих умов у договорах зі споживачами, визначений Законом України «Про захист прав споживачів», та відповідно до ч.4 зазначеної статті цей перелік не є вичерпним. Вказані обставини дають підстави суду зробити висновок, що підприємницька практика, застосована відповідачем у правовідносинах з позивачем, є такою, що вводить його в оману. В додаток до цього, такий же висновок викладений Вищім спеціалізованим судом України в ухвалі від 22 жовтня 2014 року по справі №6-2625 Ісв 14 - відсутність відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту; факт ненадання банком окремого письмового документа з детальним розписом загальної вартості кредиту для споживача; відсутність у наданому розрахунку повної орієнтовної вартості кредиту з проведенням розрахунку поверхово та не зрозуміло для споживача; включення до додаткової угоди положень, які відповідно до ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими, оскільки містять умови про зміни у витратах з наявним дисбалансом зарахування відсотків та тіла кредиту, що також ставить в тяжке, несправедливе становище споживача в договірних зобов'язаннях; відсутність інформації які суми на які рахунки зараховувалися, загалом є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Зважаючи на дисбаланс прав та обов'язків Кредитора та Позичальника, ТОВ «Бі ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС», приховавши реальні умови договору, зокрема щодо реальної відсоткової ставки, сукупної вартості кредиту, уклавши договір на умовах, які обмежили право споживача, зокрема щодо повної інформації про послугу, використавши нечесну підприємницьку практику, використав переваги свого становища, тим самим порушив принцип рівності сторін, зловживаючи своїм договірним положенням, з метою введення позивача (Споживача) в оману та отримання коштів, які перевищують встановлений договором розмір, використавши становище позивача, застосував приховані відсотки, які призвели до збільшення заборгованості майже вдвічі. Враховуючи викладені обставини, даний договір має бути визнаний судом недійсним. Дана правова позиція співпадає з позицією, яка встановлена Практикою Верховного суду України. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», підставою недійсності правочину, відповідно до ч.1 ст.215 ЦК, є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Конвенцією про захист основоположних прав і свобод людини, у ст.6 встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, припинення дії, яка порушує право, визнання правочину недійсним. Даючи правову оцінку належності обраного способу захисту, суд зважає його на ефективність з точки зору ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод якою передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам. Таким чином, визнання спірного кредитного договору недійсним дасть найбільший та найбажаніший результат, з точки зору принципу законності та верховенства права, які закріпленні у ст.8 Конституції України, ЦК України, жодним іншим чином неможливо забезпечити поновлення порушеного права позивача як споживача, оскільки виключно визнавши договір недійним та змінивши статус правовідносин між сторонами договору кредитування шляхом припинення таких правовідносин, де-факто можливо припинити порушення прав позивача. Також суд враховує позицію Верховного Суду, висловлену в ухвалі від 4 квітня 2018 року по справі № 310/11534/13-ц, провадження № 61-4629св18, та звертає увагу на те, що поряд із застосуванням закону має бути забезпечено особливий захист людини, як більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін цивільно-правових відносин шляхом застосування визначених особливостей правовідносин у сфері споживчого кредитування. Згідно ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобов'язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов'язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Також, позивач додатково зазначив, що відповідач не надав жодних коштів за кредитним договором №МФ-0391800000863 від 23.05.2018 року. Матеріали справи доказів надання кредитних коштів позивачу відповідачем також не містять, відповідачем таких доказів суду також не надано. У відповідності до вимог ст.ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З огляду на вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги [PERSON], визнати недійсним укладений 23.05.2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Бі ЕЛ ДЖИ МІКРОФІНАНС» та [PERSON] кредитний договір №МФ-0391800000863. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч.1 ст.1 ЦПК України). Ні підставі положень ст..88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved