Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області 11 травня 2017 року в інтересах [PERSON] звернувся [PERSON] із вказаним позовом та просив суд виділити у натурі належну позивачу частку та належні відповідачам частки у житловому будинку, розташованому по вул. Шевченка, 19, с. Липовий ріг, Миронівського району, Київської області. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що позивач відповідно до договору дарування набув право власності на ? частину житлового будинку, розташованого по вул. Шевченка, 19, с. Липовий ріг, Миронівського району, Київської області. Крім нього, на вказаний будинок право власності на ? частину будинку мають кожен із відповідачів. Однак відповідачі перешкоджають йому користуватися своєю частиною житлового будинку, а в добровільному порядку визначити частки житлового будинку відмовляються. У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, представник позивача подав до суду заяву, в якій просив суд розгляд справи проводити у їх відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання повторно не зявилися, про час та місце розгляду повідомлені належним чином відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи у їх відсутності до суду не надходило. Згідно з\~ст. 169 ЦПК України\~неявка в судове засідання належним чином повідомленого про час та місце розгляду справи відповідача, не є перешкодою для розгляду справи. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в судове засідання повторно не з'явилися відповідачі, які належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, суд на підставі ч. 4 ст.\~169\~та ст. ст.\~224 - 225 ЦПК України постановив ухвалу про заочний розгляд справи та прийняття по ній заочного рішення. На підставі ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони є співвласниками житлового будинку, розташованого по вул. Шевченка, 19, с. Липовий ріг, Миронівського району, Київської області, а саме: позивачу [PERSON] на праві власності належить ? частина житлового будинку, відповідачам [PERSON] та [PERSON] по ? частині, що підтверджується договором дарування житлового будинку від 20 березня 2009 року, посвідченим приватним нотаріусом [PERSON] та зареєстрованим у реєстрі за № 1062 /а.с.6-7/, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16 квітня 2009 року /а.с.8/ та технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок /а.с.9-11/. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до\~ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 20 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Право на захист особа здійснює на свій розсуд. Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга\~статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Відповідно до ст. 367 ЦК України\~майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. За змістом роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наведених в п. 14\~постанови від 22.12.1995 № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", об'єкт нерухомого майна, який є спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі (виділу частки з нього), якщо можливо виділити сторонам ізольовані приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі приміщення або які можна переобладнати в такі. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями, якщо про це заявлено позов. Відповідно до розяснень зазначених постанові Верховного Суду України від 03.04.2013 р. у справі № 6-12цс13 зазначається, що установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому такі частини не перетворюються в обєкт самостійної власності кожного з них. Виходячи з аналізу норм ст.ст.\~183,\~358,\~364,\~379,\~380,\~382 ЦК України\~слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійними виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Як вбачається із технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, позивачу [PERSON] належить ? частини будинку, що відповідає: житловій кімнаті 1-7 площею 9,8 м2; 1/2 частині житлової кімнати 1-5 площею 8,45 м2; кухні 1-4 площею 3,3 м2; кладовій 1-2 площею 4,0 м2№ веранді 1-1 площею 17,5 м2; надвірним спорудам: 1/2 частині сараю під літерою «Б» площею 16 м2; 1/2 частині прибудови під літерою «а/1» на плані площею 12,20 м2. Відповідачам належить 1/2 житлового будинку (кожній у частці по 1/4), що відповідає: житловій кімнаті 1-6 площею 15,3 м2; 1/2 частині житлової кімнати площею 1-5 площею 8,45 м2; надвірні споруди: сараю літній кухні під літерою «В» площею 13,20 м2; 1/2 частині сараю під літерою «Б» площею 16 м2; 1/2 частині прибудови під літерою «а/1» на плані площею 12,20 м2; самовільно збудованому гаражу площею 14 м2. Тамбур 1-3 площею 3,5 м2 та колодязь питний залишається у загальному користуванні. Враховуючи вищевказані обставини та те, що відповідачі не скористалися своїм правом та не виявили бажання ні в добровільному, ні в судовому порядку вирішити питання про виділ спірного майна в натурі, не надали до суду докази неможливості виділення в натурі частки вказаного будинку, проти задоволення позову позову не заперечили, а тому суд вважає, що заявлені вимоги позивача [PERSON] щодо виділу в натурі належної йому частки житлового будинку з відповідними будівлями та спорудами є законними та обґрунтованими і тому підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Тобто, у випадку незгоди відповідача із цим рішенням, він має змогу звернутися до Миронівського районного суду Київської області із заявою про перегляд цього рішення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути понесені ним судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 640,00 грн., сплачений згідно квитанції № 60 від 10 травня 2017 року, та витрати, понесені у звязку із розміщенням оголошення у пресі про виклик відповідачів у судове засідання, у розмірі 420,00 грн., сплачені згідно рахунку № 9525 від 12 липня 2017 року.

Outcome: approved