Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулась до суду з позовом до комунального підприємства «Київпастранс» (надалі за текстом - відповідач), третя особа - [PERSON] (надалі за текстом - [PERSON]), про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (надалі за текстом - ДТП). В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на наступні обставини. 18.03.2016 р. о 15 год. 20 хв. [PERSON], керуючи транспортним засобом марки "Богдан", по вул. Білоруська, 24 в м. Києві, не вжив заходів для зменшення швидкості до зупинки або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «BMW», що призвело до пошкодження обох транспортних засобів та зник з місця ДТП, чим порушив вимоги п. п. 10.1, 2.10 «в», 12.3 Постанови КМУ від 10.10.2001 р. № 1306 «Про Правила дорожнього руху», тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. Постановою Шевченківського районного суду м. Києва по справі № 761/11188/16-п від 28.07.2016 р. встановлені викладені факти та визнано [PERSON] винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 122-4, ст. 124 КУпАП. Отже, обставини справи щодо вчинення дорожньо-транспортної пригоди та факту заподіяння шкоди позивачу саме з вини [PERSON], не підлягають доказуванню під час розгляду даної справи, предметом якої є цивільно-правові наслідки його дій. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль позивача, що заподіяло йому матеріальну шкоду, і така шкода підлягає відшкодуванню відповідачем з наступних підстав. Власником автомобіля «BMW» є позивач, автомобіль їй належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 15.07.2015 р. за № [NUMBER], виданого Центром ДАІ 8004. 18.03.2016 р. позивач звернувся до ТОВ «АВТ Баварія» з метою ремонту власного автомобіля, згідно рахунку фактури № 101820 від 20.03.2016 р. сума робіт становить 152 132 грн. 16 коп., відповідно до акту виконаних робіт № 352507 від 21.03.2016 р. було сплачено 1 933 грн. 80 коп., що в загальній сумі становить 154 065 грн. 96 коп. Позивач, на підставі полісу серії АЕ за № 5386019 та в порядку, передбаченому ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» звернувся до ПрАТ «УПСК» з повідомленням про ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, надавши всю необхідну інформацію та документи для сплати страхового платежу. 18.03.2016 р. ПрАТ «УПСК» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування відповідно до ліміту у розмірі 50 000 грн. Власником автомобіля «Богдан» є відповідач, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу від 11.08.2011 р. серії АА № 882030, видане ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві. На час ДТП за кермом вказаного транспортного засобу перебував [PERSON], який здійснював управління як працівник відповідача в силу своїх трудових обов'язків водія на підставі наказу про прийняття на роботу за № 135/ВК від 24.07.2015 р. Враховуючи, що [PERSON] на момент ДТП перебував в трудових відносинах із відповідачем та керував транспортним засобом в силу своїх трудових обов'язків, цивільно-правову відповідальність за шкоду, яка була заподіяна позивачу з вини третьої особи, несе відповідач, який є володільцем джерела підвищеної небезпеки. Посилаючись на ч. 1 ст. 22, ст. 29 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників неземних транспортних засобів», ст. ст. 22, 1172, 1187, 1194 ЦК України, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь відшкодування матеріальної шкоди (збитків), заподіяних внаслідок пошкодження транспортного засобу в ДТП, що становить різницю витрат, необхідних для виконання робіт з повного відновлення транспортного засобу та реальною вартістю пошкодженого транспортного засобу (страховим відшкодуванням), у розмірі 104 065 грн. 96 коп., а також судовий збір у розмірі 1 040 грн. 67 коп. 10.04.2018 р. позивачем подано через канцелярію суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої крім вищезазначеної суми, позивач просив стягнути на його користь інфляційні втрати у розмірі 32 872 грн. 30 коп. (а.с. 85 - 87). Відповідач позовні вимоги не визнав у повному обсязі, надав заперечення та відзив на позовну заяву, у яких, зокрема, зазначив наступне (а.с. 35 - 36, 56 - 58). З тексту наданої позивачем Постанови Шевченківського районного суду м. Києва неможливо встановити особу, винну у вчиненні адміністративного правопорушення. Тобто, зважаючи на принцип презумпції невинуватості на даний час вина водія [PERSON] у скоєнні ДТП 18.03.2016 р. є недоведеною. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач повідомляє, що у результаті ДТП транспортний засіб марки «BMW», д.н.з. [NUMBER] отримав механічні пошкодження та на підтвердження проведених ремонтно - відновлювальних робіт надав рахунок - фактуру і акт виконаних робіт на загальну суму 154 065 грн. 96 коп. Однак, відповідно до вимог ст. ст. 5, 7 ЗУ «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», проведення оцінки майна є обов'язковим у випадку визначення збитків або розміру відшкодування. У відповідності до ст. 12 вказаного Закону, документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору є звіт про оцінку майна. Відповідач вважає, що рахунок-фактуру не можна вважати належним та допустимим доказом у справі, оскільки з даного документу не можливо встановити дійсний розмір заподіяних матеріальних збитків та які саме пошкодження були спричинені автомобілю позивача внаслідок ДТП. Також зазначив, що позивачем не підтверджено факту оплати проведеного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу марки «BMW», д.н.з. [NUMBER], адже в акті виконаних робіт № 352507 вказано лише суму 1 933 грн. 80 коп. Вважав, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтвердили розмір заподіяної матеріальної шкоди. У задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі. [PERSON] позовні вимоги не визнав, представник - [PERSON] у судовому засіданні 18.05.2018 р. надав суду письмові пояснення (а.с. 110 - 111), у яких, зокрема, зазначив, що [PERSON] не погоджується із розміром матеріальної шкоди, яку заявляє до стягнення позивач та вважає, що такий розмір нарахований з порушенням чинного законодавства та всупереч порядку його нарахування. З огляду на приписи законодавства України, що регулює спірні правовідносини, будь-які документи, подані на обґрунтування завданої шкоди, крім висновку експерта - оцінювача, є неналежними доказами. В судовому засіданні 18.05.2018 року представник позивача [PERSON] надав суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Підтримав позовні вимоги у частині стягнення відшкодування матеріальної шкоди (збитків) за вирахуванням суми виплаченого страхового відшкодування, просив залишити без розгляду заяву про збільшення позовних вимог, а відтак, стягнути з відповідача на користь позивача 67 886 грн. 37 коп. В судовому засіданні представник відповідача Митяй Л.А. надала суду пояснення, аналогічні викладеним у запереченнях та відзиві на позовну заяву, у задоволенні позову просила відмовити повністю. В ході розгляду даної цивільної справи заявлялися наступні заяви та клопотання. 18.04.2018 р. під час підготовчого засідання представником позивача було подано заяву про збільшення позовних вимог, яку, в подальшому, останнім було залишено без розгляду. 18.04.2018 р. представником позивача було заявлено клопотання про витребування у ПрАТ «УПСК» копій матеріалів страхової справи стосовно ДТП, яка мала місце 18.03.2016 р., клопотання було задоволено судом у повному обсязі. Крім того, 18.04.2018 року під час підготовчого засідання представником позивача було заявлено клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи, яке було поставлено судом на обговорення сторін, після чого таке клопотання представник позивача просив залишити без розгляду. У подальшому, таке клопотання сторонами по справі, не заявлялося. 18.04.2018 р. під час підготовчого засідання представником відповідача було заявлено клопотання про залучення до участі у справі третю особу без самостійних вимог щодо предмету спору [PERSON] - водія автомобіля «Богдан», державний номерний знак [NUMBER]. Клопотання судом було задоволено. 18.05.2018 р. під час розгляду справи по суті представником третьої особи було заявлено клопотання про витребування у Шевченківському районному суді м. Києва справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] та приєднання її до матеріалів даної цивільної справи. Враховуючи приписи цивільного законодавства України, а також стадію судового розгляду, на якій було заявлено вказане клопотання, у його задоволенні судом було відмовлено. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. У судовому засіданні встановлені наступні обставини. Позивач є власником автомобіля «BMW», державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 15.07.2015 р., виданого Центром ДАІ 8004 (а.с. 8). Відповідач є власником автобусу пасажирського «Богдан», державний номерний знак [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 11.08.2011 р., виданого ВРЕР-9 УДАІ в м. Києві (а.с. 9). Відповідно до наказу відповідача за № 135вк від 24.07.2015 р. [PERSON], водія автотранспортних засобів 1 класу, переведено до 1 автоколони на всі марки автобусів міських маршрутів з 25.07.2015 р. з Автобусного парку №1 вказаного підприємства (а.с. 11). Відповідно до Постанови Шевченківського районного суду м. Києва від 28.07.2016 р. по справі № 761/11188/16-п, 18.03.2016 року о 15 год. 20 хв., [PERSON] керуючи, транспортним засобом марки «Богдан», державний номерний знак [NUMBER], по вул. Білоруська, 24 в м. Києві, не вжив заходів для зменшення швидкості до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, в результаті чого здійснив наїзд на транспортний засіб марки «BMW», державний номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкодження обох транспортних засобів та поїхав з місця ДТП, чим порушив вимоги п. п. 12.3, 10.1, 2.10 «в» Правил дорожнього руху України, тобто вчинив адміністративні правопорушення, передбачені ст. ст. 124, 122-4 КУпАП. Даною постановою [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. ст. 124, 122-4 КУпАП, провадження у справі закрито у зв'язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 7). Суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що вина водія [PERSON] у скоєнні ДТП 18.03.2016 року є недоведеною, оскільки вищевказана постанова внесена до Єдиного державного реєстру судових рішень, винесена саме відносно [PERSON], останнім в судовому засіданні даний факт не оспорювався. Позивач звернувся до ПрАТ «УПСК» з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та заявою виплату страхового відшкодування (а.с. 96, 103). На підставі чого, оцінювач [PERSON] 23.03.2016 р. здійснив огляд транспортного засобу про що склав відповідний протокол (а.с. 98), даний огляд проводився в присутності [PERSON], представника [PERSON] Відповідно до наданої на запит суду ПрАТ «УПСК» ремонтної калькуляції № 4848 від 02.04.2016 р., вартість ремонту пошкодженого автомобілю позивача складає 117 886 грн. 37 коп. (а.с. 99 - 102) Розрахунки позивача, з посиланням на належні та допустимі докази, відповідачем спростовано не було. На підставі полісу серії АЕ за № 5386019 та в порядку передбаченому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ПрАТ «УПСК» здійснило виплату страхового відшкодування позивачу у розмірі 50 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 552 від 18.11.2016 р. (а.с. 104). Задовольняючи позовні вимоги [PERSON], суд також виходить із наступних норм процесуального і матеріального права України. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. В той же час, згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. А ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Суд не погоджується з доводами відповідача та третьої особи щодо недоведеності вини [PERSON] та неможливості встановити дійсний розмір заподіяних позивачу матеріальних збитків та характер пошкоджень автомобілю позивача внаслідок ДТП. Вказані обставини підтверджені, в той час, як належних та допустимих доказів на спростування даних обставин, відповідачем та третьою особою, до суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 22 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Відповідач зазначив, що позивачем не підтверджено факту оплати проведеного відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу. Проте, згідно із ч. 2 ст. 22 ЦК України, під збитками розуміються, не лише втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, які особа зробила, а й витрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Під час розгляду даної справи було беззаперечно встановлено що на час скоєння ДТП [PERSON] знаходився у трудових відносинах з відповідачем. Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Правовідносини, що виникли між сторонами, крім загальних норм цивільного законодавства врегульовані спеціальним законодавством у сфері страхування ЗУ «Про страхування» та ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» даний вид страхування здійснюється з метою відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників. У відповідності до ст. 6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час ДТП, яка сталася за участю транспортного засобу страхувальника і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 28 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено шкоду, яка заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, як шкоду, пов'язану: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров'я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди. Статтею 1187 Цивільного Кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. У відповідності до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). За визначенням ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. За правилом ст. 25 ЗУ «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування або законодавством. Цим Законом встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. ст. 22, 28 Закону). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування», страхова компанія при настанні страхового випадку сплачує страхувальнику страхове відшкодування. За таких обставин суд, на основі з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які піддягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до висновку про задоволення вимог позивача та стягнення з відповідача у якості відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 67 886 грн. 37 коп. (як вартість ремонту 117 886 грн. 37 коп. за вирахуванням виплаченого страхового відшкодування у розмірі 50 000 грн.). Згідно із вимогами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду, підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме у розмірі 678 грн. 86 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved