Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] (надалі також позивач) звернулася до суду з позовом про визнання [PERSON] таком, що втратила право користування житлом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що їй на підставі договору дарування належить квартира [ADDRESS], в якій також зареєстрована [PERSON], однак не проживає в ній протягом тривалого часу. Зазначає, що факт реєстрації відповідача за вказаною адресою обмежує її право розпорядження належної їй квартири, в звязку з чим вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася, шляхом опублікування оголошення про виклик в газеті "Житомирщина" №91 (20737) від 12 грудня 2017 року. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] на підставі договору дарування від 30.05.2007 року належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] З акту перевірки проживання від 31.01.2018 р., вбачається, що комісією ТОВ КК «КомЕнерго-Житомир» в складі юрисконсульта [PERSON], менеджера управителя [PERSON], представника [PERSON] було проведено перевірку проживання в [INFO] та встановлено, що [PERSON] більше 10 років не проживає у вказаній квартирі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Крім того, права власника житлового будинку, квартири визначені ст. ст.317, 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Конвенцією про захист прав та основоположних свобод, зокрема ст. 1 Першого протоколу до неї передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Оцінюючи зібрані по справі докази, суд вважає доведеною відсутність відповідача в спірному жилому приміщенні більше шести місяців без поважних причин, що згідно ст. 71 ЖК України є підставою для визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою 6 по вул. Довженка, 11а в м. Житомирі. Відповідно до вимог ч.6 ст.141 ЦПК України з відповідача до Державного бюджету України підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved