Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей та утримання дружини. Обґрунтовуючи позов, зазначила, що з відповідачем перебуває у фактичних шлюбних відносинах з 2014 року без реєстрації шлюбу. Відповідач є батьком її дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти знаходяться на її повному утриманні. Оскільки відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, матеріальної допомоги не надає, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду. Крім того, просить стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою [PERSON] трирічного віку, тобто до [INFO] . Ухвалою судді від 18.08.2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, у зв`язку з віднесенням даної категорії справ до малозначних. Ухвалою суду від 10.09.2020 року здійснено перехід від розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін до розгляду справи з в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін, розгляд справи призначено на 20.10.2020 року. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, вважається таким, що про час, місце і дату судового засідання повідомлений належним чином. Крім того судом здійснено розміщення оголошення про виклик відповідача на веб-сайті "Судова влада" 11.09.2020 року на судове засідання 10.10.2020 року. Відзив до суду не подано. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи на підставі поданих доказів. Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, приходить до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 2014 року сторони по справі перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу . Під час цивільного шлюбу у сторін народились дочка [PERSON] , [INFO] та дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 3,4). В позовній заяві позивач зазначає, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, вона жодних додаткових виплат на дітей не отримує, перебуває у відпустці по догляду за дитиною та отримує 860 грн. на місяць. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.121 СК України, права та обов`язки батька ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитини повної загальної середньої освіти; готувати її до самостійного життя. Згідно Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року передбачає, що кожна дитина має право на достатній життєвій рівень. При цьому, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність людини, готувати її до самостійного життя та праці. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу (ч.4 ст.84 СК України). Відповідно до ст. 77 СК України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Статтею 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Стаття 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачає, що кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Крім того, відповідно до вимог ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним iз способiв такого утримання дитини є сплата алiментiв тим з батьків, хто проживає окремо вiд дитини, на користь того з батькiв, хто проживає разом з дитиною. Відповідно до роз`яснення п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність у останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому при наявності кількох дітей у відповідача суд повинен виходити із рівності прав кожної дитини на належне матеріальне утримання з тим, щоб одна дитина не перебувала і гіршому становищі порівняно з іншою. Пунктом 3 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. За правилами ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справу в межах позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Враховуючи зазначене, суд за вказаних обставин і відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України стягує з відповідача на користь позивача аліменти, розмір яких з урахуванням встановлених обставин і розміру заявлених позовних вимог визначає у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви і до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка-батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 80 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів одному з подружжя суд визначає з урахуванням можливості одержання утримання від повнолітніх дочки, сина, батьків та з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання позивача до досягнення дитиною трирічного віку. Виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини, можливостей відповідача сплачувати аліменти, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно. Крім того, у відповідності ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненю судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп., на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved