Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO], вона, позивач, звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину із-за відсутності у спадкоємця документів. Зазначила, що спадковим майном після смерті чоловіка [PERSON] є житловий будинок по [ADDRESS], який належав його дідові [PERSON], який помер [INFO], а потім по спадщині перейшов його мамі [PERSON], яка померла [INFO], і після її смерті відкрилась спадщина за законом. [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері звертався із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Старосамбірського району Кульчицької О.І. за № 56162995 від 05.06.2014 року, якою була проведена реєстрація спадкової справи на спадкодавця [PERSON] Вважає, що, після смерті матері [PERSON] у [PERSON] та [PERSON], виникло право на нерухоме майно, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS], що входить до складу спадщини в результаті кожному належить 1/2 частина. Будучи спадкоємцем майна за законом вона прийняла спадщину, і має право в порядку спадкування на набуття у власність належного померлому права власності. Відтак, просить встановити факт родинних відносин, що [PERSON], яка померла [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON], які постійно проживали у власному будинку [ADDRESS], що є спадковим майном після їх смерті та визнати за нею, право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом по [ADDRESS] Львівської області після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Відповідач [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 26 лютого 2015 року він, як спадкоємець за законом, звернувся до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицької О.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на після смерті його матері [PERSON], яка померла [INFO], однак згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 02 травня 2018 року йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його матері [PERSON] Просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері. [PERSON] подав позов про визнання права власності на 1/3 частини спадкового майна в порядку спадкування, посилаючись на те, що він як спадкоємець першої черги за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO], звернувся з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса, однак йому було відмовлено у зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Згідно рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 08 квітня 2015 року йому було встановлено додатковий строк для прийняття спадщини. Зазначає, що у встановлений судом строк він звернувся до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицької О.І. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, відтак вважає, що він прийняв спадщину після смерті своєї матері, відтак просить суд визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого провадження. Під час підготовчого засідання позивач за первісним позовом [PERSON] в порядку ст.49 ЦПК України змінила свої позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом по [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON], який помер [INFO]. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] зустрічний позов підтримав, позов [PERSON] та позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON] визнав. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, [PERSON], будучи належним чином повідомлений про дату та час засідання, в підготовче засідання не з'явився, його представник [PERSON] позовні вимоги підтримав, проти задоволення позовів не заперечував. З'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши сторін справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно зі ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв'язку з визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Із матеріалів справи видно, що на підставі ухвали народного суду Старосамбірського району Дрогобицької області від 14 серпня 1954 року встановлено факт володіння домобудівлею на праві особистої власності в [ADDRESS] [PERSON],замість втраченого договору на право забудови (а.с. 19). На підставі ухвали народного суду Старосамбірського району Дрогобицької області від 14 серпня 1954 року [PERSON] видано свідоцтво про право власності на забудову (а.с.186). З технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS] відомо, що будинок та господарські будівлі побудовані в період з 1932 по 1969 роки, а отже є нерухомим майном, що збудоване правомірно до набуття чинності Законом України «Про власність» (а.с. 21-25). Із свідоцтва про одруження видно, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 3 жовтня 1922 року (а.с.8) Встановлено, що у шлюбі у них народилась донька [PERSON], [INFO] (а.с.14). Із свідоцтва про смерть відомо, що [INFO] у віці 61 рік помер [PERSON] (а. с. 6). Як зазначено у п. 3.1. Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Таким чином судом безспірно встановлено, що на час смерті [PERSON] спадкове право регулювалось нормами Цивільного кодексу Української РСР в редакції від 1 січня 1964 року. Згідно із ст. 529 ЦК Української РСР, при спадкуванні за законом спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців належить також дитина, яка народилась після його смерті. Згідно із ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном . Встановлено, що [PERSON] заповіту не складав, спадкоємцями першої черги за законом були його дружина [PERSON] та [PERSON], однак в нотаріальну контору вони не звертались, а прийняття ними спадщини було вчинення дій, які свідчать про фактичний вступ в управління та володіння майном ( це факт спільного проживання за місцем реєстрації). [PERSON] померла [INFO] (а.с.7), встановлено, що за життя вона заповіту не склала, спадкоємцем за законом після її смерті стала донька [PERSON] Із свідоцтв про народження та укладення шлюбу відомо, що [PERSON] одружилась з [PERSON] , у шлюбі у них народились троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] ( а.с. 12,17,147,148). Із свідоцтва про смерть відомо, що [PERSON] померла [INFO].( а.с.10). Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків спадщини від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що спадщина померлої складається із житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул. Садова, 4 (колишня назва Смільниця, 21) в м. Старому Самборі Львівської області. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ч.1 ст. 1267 ЦК України частки із спадкоємців за законом рівними. Згідно із ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як видно зі спадкової справи №19/2014 щодо майна померлої [INFO] [PERSON],заведеної 05.06.2014 року, до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Львівської області Кульчицької О.І. звернулись із заявами про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом сини померлої: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є спадкоємцями за законом в рівних частках після смерті своєї матері, як такі, що виявили бажання прийняти спадщину та в законодавчо визначений строк не відмовились від неї і звернулась з відповідною заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Разом з тим, приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу Грошева Т.М. відмовила [PERSON] та [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину з посиланням на розбіжності у написанні прізвищ в різних документах, що позбавляє нотаріуса можливості встановити родинні відносини між [PERSON] [PERSON] та [PERSON] (а.с. 126, 130). Із свідоцтва про шлюб відомо, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 16 січня 2013 року (а.с.18). Із свідоцтва про смерть видно, що [PERSON] помер [INFO] у віці 40 років (а.с.16) Судом встановлено, що [PERSON] зверталась до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу Сивака М.І., який листом її повідомив, що згідно поданих документів для відкриття та заведення спадкової справи для видачі документів про право власності за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], не представляється можливим у зв'язку з тим, що відсутні будь які документи, які підтверджують право власності майна її чоловіка, чим відмовив їй в наданні нотаріальної послуги в оформленні спадщини після смерті чоловіка. Крім того, вона зверталась і до нотаріуса Старосамбірської державної нотаріальної контори, яка повідомила, що надати вичерпну інформацію щодо документів, які необхідні представити для оформлення спадщини [PERSON] не може, оскільки спадкова справа після його смерті Старосамбірською державною нотаріальною конторою не заводилася та на зберіганні не знаходиться. ( а.с. 32,33). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, враховуючи, що спадкоємці оформити право власності на спірний житловий будинок в нотаріальному порядку не мають можливості у зв'язку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину; сторони усі позовні вимоги визнали та проти задоволення позову не заперечують, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб; будь-яких інших спадкоємців, які б претендували на спірне майно, судом не встановлено, а тому враховуючи наведене, зібрані в справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, суд дійшов висновку, що позов позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], позов відповідача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом [PERSON], позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову, [PERSON] є обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved