Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником житлового будинку №17 по вул. Дачній у с. Іваниничі Дубенського району Рівненської області з належними до нього господарськими спорудами на підставі договору дарування від 28.05.2004 року, посвідченому приватним нотаріусом [PERSON] та внесеному до реєстру за № 1045. Цей будинок подаровала йому мама [PERSON]. Ще при житті мама прописала у свій будинок відповідача по справі [PERSON]. Факт його реєстрації з 17.04.1996 підтверджується довідкою Семидубської сільської ради № 266 від 09.02.2016 р. 08.10.2006 мама померла. Відповідач у вказаному будинку не проживає з 2005 року. У нього є своя сім`я, яка складається із 4-х осіб: він, дружина та двоє дітей. Вони проживають у [INFO], квартира належить його тітці. Право на квартиру відповідач оскаржує в суді, в його позовній заяві зазначена саме ця адреса у м.Дубно (цивільна справа № 559/140/2016). Його діти навчаються у с. Рачин Дубенського району, де проживають його батьки. На вимогу добровільно знятись з реєстрації відповідач відмовляється, посилаючись на те, що він був поселений у нього як член сім`ї. Проте, право на користування житлом мають право члени сім`ї власника цього житла, які проживають разом з ним, ведуть спільне господарство. Відповідач ніколи не був членом його сім`ї, яка складається із: дружини [PERSON], дочки [PERSON] та онуків. Всі вони проживають у 2-х кімнатній квартирі № 28 на вул. Мирогощанській, яка приватизована. Відповідач ніколи не жив з ними і не вів спільного господарства. Не живе він і у вищевказаному будинку №17 по вул. Дачній у с.Іваниничі Дубенського району, там відсутні його речі. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком №17, що розташований на вул. Дачній в с. Іваниничі, Дубенського району, Рівненської області. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, показала, що жилий будинок №17 по вул. Дачній у с.Іваниничі Дубенського району належить позивачу на підставі договору дарування від 28.05.2004. Відповідач був прописаний у будинку за життя матері. Він не є членом сім`ї позивача, фактично проживає в м. Дубно на квартирі, за яку судиться і до будинку в с. Іваниничі ніякого відношення немає. Позивач має намір продати будинок, розпорядитись своєю власністю, але не може цього зробити, бо відповідач добровільно не знімається з реєстрації. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, показав, що відповідач племінник його покійної мами. В будинку №17 по вул. Дачній у с.Іваниничі Дубенського району не проживає з 2005 року, впродовж шести років перебуває за кордоном на заробітках. Членом його сім'ї не являється. Представник усе парвильно розповів. Представник відповідача позовні вимоги не визнав, показав, що позивачем не надано достатніх доказів того, що він є власником будинку, оскільки право власності виникає з моменту державної реєстрації, а тому витяг не підтверджує права власності. Також не надано доказів порушення права власності. Просить відмовити у задоволенні позову. Заслухавши учасників, дослідивши докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] є власником житлового будинку №17 по вул. Дачній у с.Іваниничі Дубенського району Рівненської області на підставі договору дарування від 28.05.2004, посвідченого приватним нотаріусом Дубенського районного нотаріального округу [PERSON] і зареєстрованим в реєстрі за № 1045 (а.с. 7-8). Про це ж свідчить витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6). У вищевказаному будинку зареєстрований [PERSON] та [PERSON] з 17.04.1996, що підтверджується довідкою Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області № 266 від 09.02.2016 (а.с. 8). Згідно актів обстеження від 17.02.201 та 11.03.2016, складених комісією Семидубської сільської ради Дубенського району Рівненської області, [PERSON] по місцю реєстрації в будинку №17 по вул. Дачна в с. Іваниничі Дубенського району Рівненської області не проживає з часу реєстрації. Його особистих речей у будинку немає (а.с. 10, 11). Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені у ч.2 ст. 64 цього Кодексу. Це, зокрема, другий з подружжя, їх діти та батьки. Членами сім`ї можуть бути визнані і інші особи, які живуть постійно із власником житла та ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до довідки №1441 від 23.02.2018, виданою КП "Житловик", позивач зареєстрований та проживає за адресою [INFO] з дружиною і донькою (а.с. 13)ю У п.п.33, 34 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникли між власником та попереднім власником, правовідносини, які виникли між власником і членами його сім`ї, а також між власником та членами сім`ї попереднього власника. Згідно зі ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно зі ст.41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України. Суд враховує, що житловий будинок № 17 на вул. Дачній в с. Іваниничі Дубенського району Рівненської області належить позивачу з 28.05.2004, відповідач [PERSON] зареєстрований у будинку з 17.04.1998 з дозволу попереднього власника, у житловому будинку нового власника-позивача не проживає, його особистих речей в будинку немає, до членів сім'ї нового власника відповідач не відноситься, дозволу на користування власністю у позивача не отримав, але з реєстрації досі не знятий, а тому має бути визнаний таким, що втратив право на користування житлом позивача. Право власності непорушне згідно ст. 41 Конституції України. Тому доводити суду, що власник має право розпорядитись своїм майном на свій розсуд і не потрібно - це загальновідома аксіома. Факт не зняття з реєстрації відповідачем, заперечення позову, заперечення навіть наявності права власності зі сторони представника відповідача - уже підтверджує суду наявність перешкод у користуванні власністю. Згідно ст. 81 ЦПК України сторона, яка заперечує, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, чого зроблено не було. За таких умов позов підлягає до задволення.

Outcome: approved