Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до підприємства з іноземними інвестиціями «Лукойл-Україна» (надалі за текстом - відповідач), про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. З урахуванням уточнень, позовні вимоги обґрунтовував тим, що з 2013 року працював у відповідача на посаді спеціаліста адміністративного відділу. За період з січня 2013 р. по грудень 2013 р. позивачу було нараховано заробітну плату у розмірі 165 844 грн. 30 коп. та виплачено з урахуванням податків 132 781 грн. 20 коп. В жовтні 2013 р. позивача було повідомлено про скорочення займаної ним посади на основі наказу № 830-к в порядку ст. 49-2 КЗпП України, а також, позивача повідомлено, що у випадку неможливості запропонувати іншу роботу у відповідача, позивач буде звільнений з посади, у зв'язку із скороченням штату працівників відповідача по спливу двох місяців з моменту повідомлення позивача із зазначеними умовами. Однак, оскільки фактично функції, які позивач виконував на посаді начальника транспортного відділу відповідача, перейшли до спеціаліста адміністративного відділу, а тому було запропоновано перейти на цю посаду. Однак, умовою переходу стало написання заяви про зменшення окладу в розмірі 7 700 грн. В листопаді 2014 р. позивачу стало відомо про наявність невідповідності зазначеної заяви вимогам закону, зокрема, п. 7 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». 12.11.2014 р. позивач звернувся до відповідача із заявою, відповідно до якої просив сплатити йому недовиплачену заробітну плату за минулий період. Відповідач відмовився йому виплачувати недовиплачену заробітну плату, посилаючись на наявність особистої заяви позивача від 10.12.2013 р. Крім того, позивач звертався з заявою до профспілкового комітету, профспілка своїм листом від 15.12.2014 р. повідомила, що відповідач повинен був врахувати гарантії зазначені в ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи». Таким чином, виходячи із розрахунку, що базується на довідці № 5 від 30.01.2015 р. та довідці від 17.03.2015 р., розмір недоотриманої заробітної плати позивача за період з січня по грудень 2014 р. становить 24 320 грн. У зв'язку з вказаними обставинами, позивач звернувся до суду за захистом порушеного права. У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позов з викладених у ньому підстав та просили його задовольнити у повному обсязі. Представники відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечували у повному обсязі, надали до суду письмові заперечення. Судом було допитано в якості свідка [PERSON] та позивача, які пояснили суду обставини, що передували звернення до суду, позивач, також підтвердив факт неврахування відповідачем обставин, що останній є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, заслухавши свідків, дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС 1 категорії, інвалідом 3 групи, що підтверджується посвідченням [NUMBER] с з вкладкою (а.с. 13) та довідкою до акту огляду МСЕК серії № КА-1 030974 (а.с. 58), що не заперечувалося сторонами. 08.10.2013 р. позивача було повідомлено про скорочення займаної ним посади на підставі ст. 49-2 КЗпП України, а також, даним повідомленням позивачу було роз'яснено, що у випадку неможливості запропонувати іншу роботу, позивач буде звільнений з посади, у зв'язку із скороченням штату працівників відповідача по спливу двох місяців з моменту повідомлення позивача (а.с. 16). 10.12.2013 р. позивачем власноручно було написано заяву про переведення на посаду спеціаліста адміністративно - господарського відділу з посадовим окладом у розмірі 7 740 грн. (а.с. 17) Наказом № 1058-к від 19.12.2013 р. позивач був переведений на посаду спеціаліста адміністративно - господарського відділу з посадовим окладом у розмірі 7740 грн. (а.с. 53) 20.12.2013 р. позивача під розпис було ознайомлено з наказом відповідача за № 830-к про зміну в структурі та штатному розписі від 08.10.2013 р. (а.с. 47 - 49) 12.12.2014 р. позивач звернувся до відповідача та профспілкової організації із заявою про компенсації недоотриманий грошових коштів (а.с. 18). Листом відповідача за № 5648 від 22.12.2014 р. позивачу було повідомлено, що переведення на спеціаліста адміністративно - господарського відділу було оформлено на підставі власноручно написаної заяви від 10.12.2013 р. (а.с. 19) Первинна профспілкова організація своїм листом від 15.12.2014 р. повідомила позивача, що відповідач повинен був врахувати гарантії зазначені в ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 20). Заперечення відповідача проти позову обґрунтовувались тим, що з 20.12.2012 р. позивач працював у відповідача на посаді провідного спеціаліста транспортного відділу. Наказом № 830-к від 08.10.2013 р. було внесено зміни до штатного розкладу транспортного відділу, згідно з якими, посада провідного спеціаліста, яку займав позивач, підлягала скороченню. 08.10.2013 р. позивач був попереджений про наступне звільнення з роботи, в зв'язку зі змінами в організації виробництва та праці. В грудні 2013 р. позивачу була запропонована посада спеціаліста адміністративно-господарського відділу з посадовим окладом у розмірі 7740 грн. 10 грудня 2013 р. позивач добровільно написав заяву на переведення на посаду посада спеціаліста адміністративно-господарського відділу з посадовим окладом у розмірі 7740 грн. Наказом від 19.12.2013 р. позивач був переведений на посаду спеціаліста адміністративно-господарського відділу з посадовим окладом в розмірі 7740 грн., крім того, позивач згідно довідки до акту огляду МСЕК серії № КА-1 № 030974 з 01.05.2006 року має 60 % степінь втрати професійної здатності та має право працювати лише на умовах 0,5 ставки, дані обставини підтверджуються доданими до заперечення доказами (а.с. 47 - 58). Згідно частини четвертої статті 43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Припинення трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу можливе лише у разі скорочення чисельності або штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40). Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Згідно з частиною другою вказаної статті звільнення з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до приписів ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років з часу повернення на постійне місце проживання до України; працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України. Відповідно до приписів ст. 49 КЗпП України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників, погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним спілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом'якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення. Професійні спілки мають право вносити пропозиції відповідним органам про перенесення строків або тимчасове припинення чи відміну заходів, пов'язаних з вивільненням працівників. У відповідності до п. 7 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» особам, віднесеним до категорії 1 (пункт 1 статті 14), надаються такі гарантовані державою компенсації та пільги: переважне право залишення на роботі при вивільненні працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, в тому числі при ліквідації, реорганізації або перепрофілюванні підприємства, установи, організації, скороченні чисельності або штату працівників, а також на працевлаштування. У разі вивільнення працівників у зв'язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників їм виплачується допомога в розмірі трикратної середньомісячної заробітної плати, а також зберігається за їх бажанням посадовий оклад, тарифна ставка (оклад) на новому місці роботи, але не більше одного року. Їм також гарантується працевлаштування з урахуванням їх побажань або можливість навчання нових професій (спеціальностей) із збереженням у встановленому порядку середньої заробітної плати за останнім місцем роботи за весь період перепідготовки, але не більше одного року. При переведенні у зв'язку із станом здоров'я на нижче-оплачувану роботу зазначеним працівникам виплачується різниця між попереднім заробітком і заробітком на новій роботі до встановлення інвалідності або одужання, але не більше одного року. Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України встановлено підстави для звільнення від доказування, зокрема вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування. У відповідності до ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Враховуючи встановлені судом обставини справи, подану позивачем 12.12.2014 р. заяву про компенсацію недоотриманих грошових коштів, до закінчення річного строку нижче оплачуваної роботи при його переведенні, покази свідків в цій частині, з огляду на положення п. 7 ст. 20 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», суд приходить до висновку, що відповідач мав врахувати, при переведенні позивача на нижче оплачувану роботу, гарантовані державою компенсації та пільги, а відтак, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню суму недоотриманих коштів у розмірі 24 320 гривень. Розрахунки позивача, з урахуванням поданої заяви про зменшення позовних вимог, відповідачем, з посиланням на належні та допустимі докази, спростовані не були. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved