Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] \~звернулася до\~суду із\~позовом,\~в якому\~вказує,\~що з 2013 року вона перебувала в фактичному шлюбі з [PERSON] . [INFO] вона народила сина [PERSON] , відносно якого відповідач встановив батьківство. Після розірвання шлюбу син проживатиме з нею. 12 січня 2016 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. \~ \~ \~ \~ Спільне майно вони поділять добровільно. Фактично шлюб розпався, вони з відповідачем не підтримують шлюбних відносин і проживають окремо. Вони втратили взаємні почуття один до одного, взаємоповагу, тому, на її думку, немає ніякого сенсу в продовженні та збереженні даного шлюбу. Причиною розірвання їхніх відносин стало те, що відповідач нічого їй не пояснюючи, за власною ініціативою, розірвав їхні стосунки і пішов жити окремо. Його поведінкою та цим вчинком він остаточно розірвав їхні сімейні відносини, в даний час між ними склались такі стосунки, що примирення уже неможливе. Вважає, що за таких обставин збереження даного шлюбу немає сенсу і не відповідає її інтересам. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " [PERSON] ". В судовому засіданні представник позивачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, просить їх задоволити. Відповідач [PERSON] позов визнав. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. 12 січня 2016 року сторони уклали шлюб, що стверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.3). Мають сина [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.4). Відповідно\~доч.2 \~ст.112 СК України\~суд постановляє рішення про розірвання\~\~шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~\~інтересам\~\~ їхніх\~\~ дітей,\~\~ що мають істотне значення. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до\~ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити його після розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача судові витрати, понесені позивачкою на оплату судового збору у сумі 840,80 грн.

Outcome: approved