Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-10 00:00:00

Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звернувся до суду з позовом, в якому просить відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , від матері, [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав; передати малолітнього [PERSON] , [INFO] , Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, який діє від імені органу опіки та піклування. В обґрунтування позову зазначено, що Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради звертається до суду, в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] , про відібрання дитини від матері, [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на те, що на обліку Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради з 13.01.2021 перебуває малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Мати дитини - неповнолітня [PERSON] . Відомості про батька записані відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України. Малолітній [PERSON] та його неповнолітня мати, [PERSON] , [INFO] , місця реєстрації не мають. Фактично родина проживає за адресою: [ADDRESS] . До Служби у справах дітей по Московському району надійшов лист з Комунального некомерційного підприємства «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради від 05.03.2020 щодо народження [INFO] дитини чоловічої статі неповнолітньою [PERSON] , [INFO] , яка не має паспорту та ніде не навчається. З Комунального некомерційного підприємства «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради надійшла інформація від 03.04.2020 про самовільне залишення 02.04.2020 неповнолітньою матір`ю разом із дитиною пологового будинку. Спеціалістами Служби у справах дітей по Московському району спільно з фахівцями Центру соціальних служб Московського району м. Харкова 03.04.2020 року було здійснено спільний вихід за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що умови проживання задовільні, новонароджена дитина забезпечена необхідними речами, одягом, сумішами для годування та памперсами, за результатами виходу складений акт обстеження умов проживання та акт оцінки потреб сім`ї. У зв`язку з наявністю складних життєвих обставин (відсутність паспорту у неповнолітньої, зареєстрованого місця проживання, вік матері дитини), 06.04.2020 року [PERSON] була взята на облік як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, та взята Центром соціальних служб під соціальний супровід. В період з червня по грудень 2020 родина [PERSON] мешкала за іншою адресою, яку вони не повідомляли. У січні 2021 року в телефонному режимі стало відомо, що неповнолітня [PERSON] разом з дитиною повернулась мешкати за адресою: [ADDRESS] . Під час відвідування 12.01.2021 було з`ясовано, що умови проживання незадовільні, розкидані речі, цигарки, пляшки з-під алкоголю, фекалії тварин по квартирі, в квартирі спостерігається неприємний запах, накурено, брудна постільна білизна та посуд, для виховання та розвитку малолітньої дитини не створені належні умови, мати веде себе агресивно, під час бесіди використовувала нецензурну лексику, є загроза життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з цим, терміново була зібрана Робоча група оперативного реагування на повідомлення та заяви з приводу жорстокого поводження з дітьми або загроза щодо його вчинення, складено акт проведення оцінки рівня безпеки дитини, за результатом якого висновок щодо рівня безпеки дитини встановлено як дуже небезпечний. На підставі даного акту складено протокол тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища. Дитину доставлено до Комунального некомерційного підприємства «Міська клінічна дитяча лікарня №16» Харківської міської ради. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2018 року [PERSON] , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 Кримінального кодексу України передана під нагляд її матері, [PERSON] , до настання повноліття. Отже, мати дитини, [PERSON] , безвідповідально підійшла до батьківського ставлення по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, створенню нормальних умов для проживання дитини, притягувалась до кримінальної відповідальності згідно ухвала Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2018 року. Все це призвело до недогляду матір`ю за дитиною, створенню загрози здоров`ю та життю дитини. На засіданні Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету 19.01.2021 ухвалено вважати доцільним негайно відібрати дитину від матері без позбавлення батьківських прав та звернутись до суду з відповідним позовом. Виконавчим комітетом Харківської міської ради від 10.02.2021 прийняте рішення «Про негайне відібрання дитини у матері». Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 19.02.2021 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. 27.05.2021 року на адресу суду від відповідачки [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просить у позові Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради про відібрання дитини від матері без позбавлення батьківських прав відмовити повністю та забезпечити термінове повернення сина [PERSON] до матері - [PERSON] посилаючись на те, що позовні вимоги позивача є незаконними та необґрунтованими з наступних підстав. Вже тривалий час відповідачка, матір дитини [PERSON] , [INFO] знаходиться без наявності достатніх підстав для відібрання дитини від неї, що підтверджується матеріалами справи. Зокрема, позивачем не надано жодного доказу того, що дитині, яка була відібрана від матері загрожувала будь-яка небезпека. Твердження позивача про те, що відповідачка 06.04.2020 року була взята на облік як така, що перебуває у складних життєвих обставинах у зв`язку з відсутністю у неї паспорту, зареєстрованого місця проживання та вік - є цілком не правдивими та не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами. Адже, позивач сам додає в додатках № 4 копію її паспорту. Крім того, згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, вбачається, що відповідачка разом з своїм сином [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] . Стосовного віку відповідачки, вона пояснює, що її матір - [PERSON] , [INFO] раніше офіційно працювала і після чого звільнилась для того, щоб допомагати її виховувати сина [PERSON] . Коли відповідачка народила дитину, то забрала її з полового будинку і відразу перевезла сина до себе додому. Де його годувала, піклувалась за сином, займалась його вихованням, гігієною, харчуванням. До родів вона потурбувалась, щоб у дитини було все необхідне, вона разом з мамою придбала для сина коляску, дитяче ліжечко, дитячий одяг, памперси, іграшки та все необхідне для немовля. Відповідачка виховувала свого сина добре, слідкувала та піклувалась про здоров`я дитини, його гігієну, харчування, фізичний та духовний розвиток. Також забезпечувала сина необхідним медичним доглядом, спілкувалась з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення. Коли до відповідачки 12.01.2021 року прийшли представники позивача додому вони побачили, що в квартирі було не прибрано, але в той день відповідачка не встигла прибрати речі, її мати гуляла на вулиці з дитиною, вона була зовсім сама і стала дуже сильно хвилюватись через візит представників служби. Внаслідок чого, перехвилювалась, що у неї хочуть забрати її маленьку дитину і не заперечувала, щоб оглянути у лікарні сина. На що вона погодилась, адже вона не бачила нічого поганого, щоб оглянути дитину. Її сина відвезли до КПП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» ХМР. Вона весь час приходила до сина у лікарню, приносила молоко, памперси, але її з мамою до нього не пускали, через карантин. Потім вона почала шукати дитину і звернулась до Служби у справах дітей з питання повернення їй дитини на виховання. На що начальник служби пояснила їй, що необхідно зібрати певні документи. Всі документи вона зібрала, але не отримала довідку від нарколога та психолога, так як треба лягати у лікарню на тиждень, а вона зараз навчається, незабаром повинна отримати атестат. Тому їй було відмовлено в проханні повернути дитину. Відповідачка стверджує, що вона не є алкоголічкою, наркоманкою, психічно хворою людиною. Вона дуже кохає свою дитину, бажає бути з нею завжди поруч, виховувати та піклуватись про неї. Також її мама - [PERSON] дуже кохає свого онука, буде допомагати їй у його вихованні. Тому вони повністю заперечують проти позовної заяви і вважають, що суд повинен повністю відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог. Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 09.06.2021 року закрито підготовче судове засідання, справу призначено до судового розгляду. Представник позивача Сидорчук В.М., який діє на підставі довіреності, в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник - адвокат Какосян Т.М. у судовому засіданні позов не визнали, заперечували проти відібрання дитини без позбавлення батьківських прав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Третя особа - [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши подані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідачка [PERSON] є матір`ю малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 28 січня 2021 року Московський районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). Відомості про батька дитини зазначені відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України № 00029372199 від 28 січня 2021 року. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання [PERSON] разом з малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] . З листа Комунального некомерційного підприємства «Міський перинатальний центр» Харківської міської ради від 05.03.2020 року № 299 вбачається, що в акушерсько-фізіологічному відділенні № 2 неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка місця реєстрації не має, фактично мешкає в квартирі співмешканця матері за адресою: [ADDRESS] , [INFO] народила дитину чоловічої статі. На облік по вагітності стала лише на 22 тижні, ніде не навчається, паспорту не має. Мати [PERSON] - [PERSON] , зареєстрована у Центрі реінтеграції бездомних громадян за адресою: [ADDRESS] , та фактично мешкає із співмешканцем і донькою за адресою: [ADDRESS] , де і планують подальше проживання із новонародженою дитиною. Інформацію про батька новонародженої дитини надати відмовилась. Відповідно до Витягу з протоколу засідання Комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету ХМР від 19.01.2021 року № 1 вбачається, що на обліку Служби у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей ХМР з 13.01.2021 року знаходиться малолітній [PERSON] , [INFO] , як такий, що перебуває у складних життєвих обставинах, підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Мати дитини - [PERSON] , також знаходиться на обліку ССД по Московському району з 06.04.2020 року, як така, що перебуває у складних життєвих обставинах, з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють, ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Під час планового відвідування дитини 12.01.2021 року встановлено, що умови проживання дитини незадовільні, розкидані речі, цигарки, пляшки з-під алкоголю, фекалії тварин по квартирі, в квартирі спостерігається неприємний запах, накурено, брудна постільна білизна та посуд, для виховання та розвитку малолітньої дитини не створені належні умови, мати веде себе агресивно, під час бесіди використовувала нецензурну лексику, загроза життю та здоров`ю малолітнього [PERSON] , [INFO] . 12.01.2021 року терміново була зібрана робоча група оперативного реагування на повідомлення та заяви з приводу жорстокого поводження з дітьми або загроза щодо його вчинення. Так, згідно Акту проведення оцінки рівня безпеки дитини від 12.01.2021 року, встановлено, що рівень безпеки дитини як «дуже небезпечно». На підставі визначення оцінки рівня безпеки дитини як «дуже небезпечно» 12.01.2021 року було складено Протокол тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища, згідно якого малолітню дитину [PERSON] , [INFO] було тимчасово вилучено з небезпечного середовища за адресою: [ADDRESS] . 12.01.2020 року складено Акт оцінки потреб сім`ї/особи, за результатами якого 12.01.2021 року був складений Висновок оцінки потреб сім`ї, відповідно до якого випадок класифіковано як «середньої складності». Згідно листа головного лікаря КНП «Міська клінічна дитяча лікарня № 16» Харківської міської ради від 13.01.2021 рок № 28/0/666-21, встановлено, що 12.01.2021 року о 13 годині 30 хвилин, без батьків, у супроводі співробітників соціальної служби у справах дітей по Московському району та бабусі до лікарні доставлена дитини - [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . З наданої документації, Протоколу тимчасового вилучення дитини з небезпечного середовища від 12.01.2021 року, свідчить, що дитина була вилучена за вказаною адресою о 12 годині 00 хвилин з середовища, яке визначено як «дуже небезпечне». Стан здоров`я дитини задовільний. Згідно Наказу про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах від 06.04.2020 року, неповнолітню [PERSON] , [INFO] взято на облік підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. На підставі Наказу про взяття на облік дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах від 13.01.2021 року № 5, малолітнього [PERSON] , [INFO] взято на облік з підстави проживання в сім`ї, в якій батьки або особи, які їх замінюють ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 12.01.2021 року, квартира [ADDRESS] розміщена на 5 поверсі 9 поверхового будинку, складається з 3 кімнат. Світло у ванній кімнаті відсутнє, пошкоджені кабелі, не працюють розетки, вода та газ в наявності. Санітарно-гігієнічні умови проживання порушені, розкидані речі, цигарки, пляшки з-під алкоголю, фекалії тварин, в квартині неприємний запах, накурено, брудний посуд та постіль, для виховання та розвитку дитини не створено жодних умов. Згідно витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради від 19.01.2021 року № 1, комісія ухвалила вважати недоцільним влаштування малолітньої дитини, яка перебуває у складних життєвих обставинах, [PERSON] , [INFO] , до сім`ї патронатного вихователя, [PERSON] строком на три місяці та вважала за доцільне просити виконавчий комітет ХМР прийняти рішення про негайне відібрання дитини [PERSON] у матері [PERSON] . Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 10.02.2021 року за № 31 вирішено негайно відібрати малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] ; доручено Службі у справах дітей по Московському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради здійснити заходи щодо тимчасового влаштування малолітнього [PERSON] , [INFO] , до закладу для дітей відповідного віку та стану здоров`я; інформувати Харківську міську прокуратуру № 4 про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] ; підготувати та звернутись до Московського районного суду м. Харкова з позовною заявою про відібрання малолітнього [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , без позбавлення батьківських прав, протягом семи днів з датм прийняття цього рішення. На підставі ухвали Московського районного суду м. Харкова від 11.09.2018 року, [PERSON] була притягнута до кримінальної відповідальності за крадіжку чужого майна та до неї застосовано примусові заходи виховного характеру, шляхом передання [PERSON] , [INFO] , відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 105 КК України під нагляд її матері [PERSON] , [INFO] , до настання повноліття. Також, відповідно до листа поліції від 15.03.2021 року, який наданий представником позивача, [PERSON] та [PERSON] притягувалися до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП протягом року за повідомленнями від 18.01.2021 року та 29.01.2021 року. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Згідно з пунктом 1 статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень Європейського суду з прав людини, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР. Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Відповідно до статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Позбавлення батьківських прав завжди є результатом протиправної, винної поведінки. Відібрання ж дитини не пов`язується з протиправною поведінкою: загроза життю та здоров`ю дитини може бути результатом психічної хвороби, відкритої форми туберкульозу чи інших небезпечних хвороб, скрутних житлових умов тощо. Відібрання дитини можливе тоді, коли умови проживання дитини суд оцінить як небезпечні для неї. Оцінювання умов проживання дитини є виключно компетенцією суду. Батьки, від яких відібрана дитина, не втрачають щодо неї прав та обов`язків, обумовлених походженням. Вони надалі залишаються носіями обов`язку щодо виховання дитини, мають право на особисте її виховання та спілкування з ними. Проте та обставина, що дитина передана іншій особі або начальному закладу, означає, що саме їх напрямок та умови виховання отримали перевагу над тим, що здатні створити батьки, й з цим напрямком батьки повинні будуть узгоджувати свою поведінку. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Вказаний висновок повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 25 липня 2018 року у справі № 487/1328/16-ц, провадження № 61-3979ск18, від 14 лютого 2020 року у справі № 673/1477/17, провадження № 61-45875св18. Відібрання дитини - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, в зв`язку з чим у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. У виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків (ч. 2 ст. 170 СК України). Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-III сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з частиною 1 статті 14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у міжнародному праві та національному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Відповідно до ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч. 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 2 серпня 2006 року № 69-V, предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосується. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року). Також, ЄСПЛ вказав, що факт того, що дитина може бути поміщена в середовище, яке більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням. Передання дитини під державну опіку слід розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого повинно одразу припинитися, коли це дозволять обставини. Це означає, що такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і повинно оцінюватись у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів для сприяння возз`єднання дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та, якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (пункти 50, 52 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України»). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (рішення ЄСПЛ у справі «Савіни проти України», № 39948/06, § 50, від 18 грудня 2008 року). Приймаючи до уваги обставини справи, враховуючи, що відповідачка ухиляється від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а також ту обставину, що залишення малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у матері є небезпечним для її здоров`я та морального виховання, суд дійшов висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дитини у відповідачки буде відповідати якнайкращим інтересам дитини, такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дитиною, та не позбавляє права відповідачки у подальшому ставити питання про повернення дитини, якщо відпадуть причини, які перешкоджають належному вихованню. Згідно роз`яснень, які містяться в листі Державного департаменту з усиновлення та захисту прав дитини від 24 лютого 2010 року №4.1/6-49/630, У разі постановлення судом рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їхнім бажанням або органові опіки а піклування. Оскільки названі у абзаці 2 частини 1 статті 170 СК ( 2947-14 ) фізичні особи є кровними родичами дитини, передача дитини їм забезпечує право дитини на проживання в сім`ї, передбачене статтею 4 СК України ( 2947-14 ). Необхідною умовою передачі дитини другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам є їхня згода на це, яка надається у письмовій формі. І тільки в разі відсутності у дитини будь-яких родичів або неможливості передачі дитини жодній з вказаних фізичних осіб дитина передається органу опіки та піклування, який зобов`язаний забезпечити її тимчасове влаштування, вирішити питання про встановлення опіки чи піклування над нею та вживати заходів щодо захисту її особистих та майнових прав. Бабуся дитини - [PERSON] , як встановлено у судовому засіданні офіційного працевлаштування немає, у шлюбі не перебуває, проживає зі співмешканцем, який зловживає алкогольними напоями, притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 КУпАП, зареєстрована у Центрі реінтеграції бездомних громадян за адресою: [ADDRESS] , фактично проживає зі співмешканцем, донькою та її співмешканцем за адресою: [ADDRESS] , що унеможливлює передання малолітнього [PERSON] до його бабусі. Як повідомив представник позивача, зараз малолітній [PERSON] перебуває в КНП ХОР "Обласний будинок дитини №3", де за ним здійснюється належним догляд. Доводи, які містяться у відзиві, що [PERSON] належним чином опікувалась сином та забезпечила його усім необхідним, що вона не є алкоголічкою або наркоманкою чи психічно хворою людиною не приймаються судом до уваги, оскільки відповідно до матеріалів справи (актів проведення оцінки побутових умов, акт обстеження умов проживання, листів з лікарень,) відповідачка та її мати належним чином не годували дитину, вона має надлишкову вагу, потребує глибокого медичного обстеження, у віці 10 місяців, дитина важить 11 кг, проживає в антисанітарних умовах, за день дитини вживає 2 літра коров`ячого молока, у квартирі міститься оголені провода та розетки, фекалії тварин, розкидані недопалки, гострі предмети, [PERSON] поводить себе агресивно та через депресію не здійснює виховання сина. Суд також врахоує вік дитини, якій на день звернення до суду було менше року, вік відповідачки, тобто матері дитини, якій повних 16 років, у судовому засіданні на запитання представника позивача, відповідачка не заперечувала, що є вагітною іншою дитиною, однак запевнила суд, що вона впорається із вихованням двох малолітніх дітей, за кошти соціальної допомоги та неофіційних заробітків свого співмешканця та бабусі. На думку суду, дані обставини, у разі відсутності достатніх коштів у [PERSON] та її співмешканців, може негативно позначитись на фізичному розвитку дитини [PERSON] . На уточнюючі запитання суду, відповідачка та третя особа повідомили суд, що попрохали свого знайомого зареєструвати [PERSON] разом із малолітнім [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , однак там не проживають, а мешкають за адресою: [ADDRESS] , у помешканні свого знайомого, однак договір оренди приміщення до суду не надали, що може свідчити про ризик виселення із зазначеного приміщення у тому числі малолітної дитини, що у свою чергу може негативно вплинути на фізичний та моральний розвиток дитини. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та необхідно передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради для вирішення питання про її подальше влаштування.

Outcome: approved