Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], третя особа яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання дітей. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25.10.2003 року між нею та відповідачем по справі зареєстрований шлюб відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №739. У шлюбі у них народилося двоє дітей : сини-[PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем на протязі останніх років не склалося через протилежні погляди на шлюб та сім'ю , відсутність взаєморозуміння, постійні сварки та суперечки, які виникали між ними з ініціативи відповідача. Вказує на те, що подальше збереження шлюбних відносин суперечить інтересам подружжя та дітей. У зв'язку з чим позивач вважає, що шлюб носить формальний характер, Крім того, позивач зазначає, що відповідач добровільної допомоги на утримання дітей не надає. З посиланням на викладене позивач просить суд ухвалити рішення , яким шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати; неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишити проживати з нею; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання синів в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення ними повноліття, починаючи з дня пред'явлення позовної заяви. В судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги і остаточно просила суд ухвалити рішення яким шлюб між нею та відповідачем [PERSON] розірвати. Зменшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила, що основною причиною розірвання шлюбу є відсутність моральної підтримки з боку відповідача [PERSON], домагання в сексуальному плані та постійні сварки, які негативно впливають на психічний стан дітей. Позивач зазначила що вони з відповідачем продовжують спільно проживати, однак спільного господарства не ведуть і подружні стосунки не підтримують з вересня 2015р. Зазначила, що самостійно виховує та матеріально забезпечує дітей, оскільки відповідач лише періодично купує речі старшому синові. В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти розірвання шлюбу. Пояснив, що на його думку , основною причиною розірвання шлюбу є те, що його дружина хоче бути вільною від домашніх обов'язків. Вказав, що між ними виникають сімейні сварки побутового характеру, у них різні погляди на виховання дітей, ведення господарства. Також відповідач зазначив, що фізичне насильство до дружини не застосовував. В судовому засіданні представник відповідача зменшені позовні вимоги визнав , не заперечив проти їх задоволення. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради не заперечила проти задоволення зменшених позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 25.10.2003 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгороду Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом - №739, що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 21.02.2011 року приєднаним до матеріалів справи/а.с.6/ У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с. 15-16/ Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є протилежні погляди подружжя на сімейне життя, виховання дітей ,відсутність взаєморозуміння між подружжям. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер. Причиною розпаду цієї сім'ї є відсутність взаєморозуміння між подружжям. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved