Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що є власником житлового будинку по [ADDRESS], в якому з 16.06.1995 року зареєстровано місце проживання її сина - [PERSON]. В домоволодінні відповідач не проживає більше трьох років, у зв'язку з чим позивач вважає, що [PERSON] втратив право на користування житлом. Оскільки відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, позивач вирішила звернутися до суду з вимогою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Відповідач до суду відзив не подав. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується Договором купівлі-продажу від 07.12.1994 року (а.с. 7-8). У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], що підтверджується записом в адресній книзі (а.с. 9-10). Відповідач являється сином позивача, у зв'язку із чим останній був вселений до належного позивачу домоволодіння, яка як власник цього майна надала право відповідачу ним користуватись. На вимогу власника відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрації у спірному домоволодінні, при цьому не користується будинком в якому зареєстрований більше трьох років, підтвердженням чого є дані вказані в довідці Липовецької міської ради від 04.07.2018 року № 2411. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм Глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, а також положень статті 405 ЦК України. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON], не користується будинком в якому зареєстрований понад один рік, його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житлом, у зв'язку з чим позов слід задовольнити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved