Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] пред`явила до суду позов шляхом подання позовної заяви до [PERSON] , третя особа - [PERSON] , яким просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалася на те, що є власницею 39/100 частин вказаного житлового будинку на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 18 травня 2001 року. 13/200 частин даного будинку зареєстровано за її сином [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року по справі №635/6792/18. Разом з тим, за даною адресою з 19 квітня 2002 року зареєстровано місце проживання її іншого сина [PERSON] , який з 2014 року в будинку не проживає. Також позивач зазначає, що враховуючи, що відповідач не має права власності в будинку, не проживає в ньому більше року, фактично змінивши місце проживання самостійно не знявся з реєстрації - він втратив право користування цим житловим приміщенням Факт реєстрації відповідача у будинку позивача не відповідає її інтересам. З метою захисту свого права власності на житловий будинок позивач звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 28 серпня 2020 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 30 вересня 2020 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала суду заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем реєстрації та в порядку ч. 10 ст. 187 ЦПК України шляхом виклику через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, про причини своєї неявки суд не повідомив. Будь-яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03 серпня 2020 року №218734218 вбачається, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] зареєстровано: в 13/200 частин будинку за [PERSON] на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року по справі №635/6792/18, а також в 39/100 частин будинку за [PERSON] на підставі дублікату договору купівлі-продажу від 18 травня 2001 року, виданого 22 вересня 2018 року та зареєстрованого за 942 приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Куриленко С.В. Як вбачається зі змісту будинкової книги для прописки громадян, що проживають в будинку за адресою: [ADDRESS] , у вказаному будинку зареєстровані: позивач [PERSON] , відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] . Факт реєстрації відповідача в спірному будинку також підтверджується відомостями, отриманими судом в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. З акту, складеного 04 серпня 2020 року депутатом Мерефянської міської ради Колінько В.В. в присутності сусідів [PERSON] та [PERSON] вбачається, що було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання за адресою: [ADDRESS] , в ході якого встановлено, що за даною адресою зареєстровані та фактично проживають позивач по справі [PERSON] та третя особа [PERSON] , разом з тим ще зареєстрований відповідач по справі [PERSON] , який фактично не проживає з 2014 року, місцезнаходження останнього не відоме. Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст. 319 ЦК власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved