Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], з яким вони перебували в шлюбі з 1964 року, проживали за адресою [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] залишилося майно, що складається з житлового будинку та господарськими спорудами за вищезазначеною адресою. З метою оформлення спадкових прав вона звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Постановою нотаріуса від 18 лютого 2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва на право на спадщину на будинок за вищевказаною адресою у зв'язку з відсутністю відмітки про реєстрацію договору купівлі-продажу будинку в бюро технічної інвентаризації. Просить визнати за нею право власності в порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] з надвірними побудовами та спорудами. У судове засідання позивач і представник позивача не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, підтримали позовні вимоги, просять позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача на підставі ст.224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Згідно копії свідоцтва серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] (а.с.30). Після смерті [PERSON] нотаріусом була відкрита спадкова справа №182/2014. Відповідно до матеріалів якої до складу спадщини входить будинок [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу (а.с.64), домовою книгою (а.с.32-34). Однак, згідно довідки ТОВ "Добропільське БТІ" від 22 травня 2014 року право власності на будинок за вказаною адресою не зареєстроване (а.с.65). Постановою державного нотаріуса Другої Добропільської державної нотаріальної контори від 18 лютого 2015 року [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [INFO] її чоловіка [PERSON] на спадковий будинок [ADDRESS], відмовлено на підставі того, що на правовстановлюючому документі відсутні відмітки про реєстрацію його у відповідному відділі комунального господарства або у відповідному бюро технічної інвентаризації. (а.с.66). Згідно договору купівлі-продажу від 23 січня 1990 року представник Добропільського управління ЖКХ і [PERSON] уклали договір про купівлю останнім жилого будинку [ADDRESS] з надвірними побудовами: погріб, літня кухня, сарай, вбиральня. Вказаний договір зареєстрований в нотаріальному реєстрі за № 193 (а.с.16,64). При вирішенні питання про належність оформлення [PERSON] права власності на вказаний будинок, суд застосовує положення законодавства чинного на час укладення договору купівлі-продажу, зокрема положення Цивільного кодексу України 1963 року (далі - ЦК) в редакції станом на 25 серпня 1988 року. Так, ст. 227 ЦК передбачено, що д оговір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст. 47 ЦК н отаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Таким чином, на час дії вказаних норм ЦК не передбачалось обов'язкова реєстрація вказаної угоди в органах БТІ, а відсутність реєстрації договору у виконкомі місцевої Ради не тягла недійсність угоди. Суд при вирішенні питання про право на спадкування, суд застосовує положення чинного на час відкриття спадщини законодавства, зокрема положення Цивільного кодексу України в редакції 2004 року (далі ЦК України), оскільки спадкодавець [PERSON] помер [INFO]. У відповідності зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] заповіт не залишив, т.ч. спадкування буде здійснюватися за законом. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Єдиним спадкоємцем є [PERSON], тобто позивач по справі, яка є дружиною померлого, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.15). Донька померлого [PERSON] подала нотаріально завірену заяву про відмову від спадщини (а.с.26), інших спадкоємців немає. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ч. 2 ЦК України, право власності вважається таким, що набуте правомірно, якщо інше не випливає прямо із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, в разі відсутності документів на право власності, власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку. Враховуючи вищенаведене, суд вважає можливим задовольнити вимоги позивача про визнання права власності на спадкове майно, а саме: на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] із господарськими побудовами і спорудами.

Outcome: approved