Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-22 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду з позовною заяво та просить визнати недійсним та скасувати рішення виконавчого комітету [PERSON] міської ради, свідоцтва про право власності на житло, скасувати державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, визначити розмір часток у праві спільної сумісної власності та визначити право власності на спадкове майно. Позивач посилається на те, що відповідно до рішення виконкому [PERSON] міської ради № 249 від 25.12.1996 року їй, [PERSON] та їхній дочці, [PERSON] передано в приватну власність квартиру [ADDRESS]. 10.11.2010 року, [PERSON] помер. В квітні 2011 року позивач звернулась з заявою до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на частину квартири, яка належала [PERSON] У зв'язку із невизначеністю розміру часток у праві приватної спільної сумісної власності на житло позивач не змогла реалізувати свого права на отримання спадщини, а тому вимушена була звернутися з заявою до [PERSON] міської ради про прийняття рішення виконкому про виправлення неточностей в свідоцтві про право власності на житло. Помилково рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 10 від 18 січня 2012 року виділено позивачу та [PERSON] на праві приватної власності в рівних частинах на житло, що складається з двокімнатної квартири [ADDRESS] та видано свідоцтво про право власності на житло від 26 січня 2012 року в яких не вказано їхню дочку. Отже, позивач вважає, що дане рішення виконкому, свідоцтво про право власності на житло та його державна реєстрація є незаконними, так як видані помилково та підлягають скасуванню. Після смерті чоловіка [PERSON] залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частки [ADDRESS] вартістю 30443 грн. 34 коп. У зв'язку із невизначеністю розміру часток у праві приватної спільної сумісної власності на житло позивач не може реалізувати свого права на отримання спадщини, а тому змушена звертатися до суду для визначення часток у спірній квартирі за нею, її покійним чоловіком та дочкою рівними - по 1/3 частці за кожною особою. Домовленості між позивачем, покійним [PERSON] та їхньою дочкою про нерівний розподіл часток у праві спільної сумісної власності не було. До дня смерті позивач проживала разом з чоловіком в зазначеній вище квартирі, а після його смерті здійснила всі ритуальні обряди та поховала на місцевому кладовищі. А тому спадщину після смерті спадкодавця [PERSON], фактично прийняла, шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, так як у відповідності до\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого законом строку він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Звернувшись отримати в нотаріальній конторі, свідоцтво про право власності на 1/3 частку квартири, у позивача не представляється можливим, в звязку з тим, що житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, квартири, земельні ділянки та будь-яке інше нерухоме майно підлягають реєстрації, відповідно до ст. 182 ЦК України документи на них без державної реєстрації не є правовстановлюючими документами на це майно, оскільки право власності на нерухоме майно спадкодавцем не було зареєстроване у встановленому законом порядку. У зв'язку із вище викладеним позивач вимушена звернутися до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, подала суду заяву з якої слідує, що позов підтримує повністю, просить його задовольнити з викладених підстав, справу слухати у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не з'явився, подав суду клопотання в якій вказав, що позов з уточненою позовною заявою визнає повністю та просить його задовольнити, а розгляд справи провести без їх участі. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явилася, попередньо подала заяву про розгляд справи у її відсутності, заперечень до позову не має. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, зважаючи на позицію осіб, які приймають участь у справі та дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до рішення 249 від 25.12.1996 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] передано в приватну власність квартиру [ADDRESS], загальною площею 48, 5 кв.м., що становить 1/100 долі будинку, що також підтверджується свідоцтвом № 1976 про право власності на житло від 18 січня 1997 року.(а.с.6-7) Рішенням виконавчого комітету [PERSON] міської ради № 10 від 18.01.2012 року та свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 2012 року встановлено, що виділено [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності в рівних частинах на житло, що складається з двокімнатної квартири № 53 загальною площею 50,5 кв.м., житловою площею 28,4 кв.м. по вул. 1-го Травня, 11 в м. Хмільнику Вінницької області. Однак, в даному рішенні та свідоцтві не зазначено ще одного співвласника цієї квартири, а саме їхню дочку [PERSON], якій на момент приватизації виповнилося 13 років та вона була зареєстрована, а також проживала разом з ними за зазначеною адресою.(а.с.8-9) 10.11.2010 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 181227 від 11.11.2010 року.(а.с.15) До дня смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований в [INFO], що підтверджується довідкою [PERSON] міської ради № 454 від 22.03.2011 року. Відповідно до довідки виконкому [PERSON] міської ради від 26.10.2016 року [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживала разом із ним по вул.. 1-го Травня, 11/53 де вели спільне господарство. Згідно свідоцтва про народження серії І-АМ № 306846 від 03.03.2015 року [PERSON], народилася 24.07.1984 року, батьками якої є [PERSON] та [PERSON] Згідно заяви [PERSON], поданої до нотаріуса, вона відмовляється від спадкового майна, після смерті батька [PERSON]. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені\~\~\~\~законом, зокрема із правочинів. Згідно ч. 1\~ст. 345 ЦК України\~фізична особа або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна, що є в комунальній власності. Згідно\~статті 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передача громадянам займаних ними квартир (будинків) здійснюється у спільну сумісну або у спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі, тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають у квартирі (будинку) разом із наймачем або за якими зберігається право на житло. Пунктами 20, 23, 24 «Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян» передбачено, що при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин отримує на підприємстві, на балансовому обліку та експлуатації якого знаходиться жилий будинок державного житлового фонду, довідку про склад, сім'ї наймача й займаних приміщень. Заява на приватизацію квартири та зазначена, довідка про склад сім'ї наймача й займаних ним приміщень, надаються громадянином до органу приватизації, де вони реєструються. На підставі заяви й наданих громадянином документів у порядку, передбаченому житловим законодавством та законодавством про приватизацію, орган приватизації видає наказ про передачу у власність займаного ним на умовах найму жилого приміщення державного житлового фонду. У відповідності до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади або місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Згідно пункту 28 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, свідоцтво про право власності на квартиру (будинок) підлягає обов'язковій реєстрації в органах технічної інвентаризації. Пунктом 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справі про спадкування", судам\~\~роз'яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абз. 3 ч. 2\~ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до\~ст.1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.\~ Таким чином, під час судового розгляду справи було встановлено, що квартира [ADDRESS], дійсно належить на праві приватної спільної власності позивачу, покійному чоловікові позивача та їхній дочці. Після смерті чоловіка оформити спадщину є неможливим, оскільки в рішенні та свідоцтві не зазначено ще одного співвласника цієї квартири, а саме їхню дочку [PERSON], якій на момент приватизації виповнилося 13 років та вона була зареєстрована, а також проживала разом з ними за адресоювул. 1-го Травня, 11 в м. Хмільнику, у зв'язку із цим, суд вважає, що рішення виконкому [PERSON] міської ради суперечить вимогам чинного законодавства та підлягають скасуванню, а тому позовні вимоги та уточненні позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.\~5,\~8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст. 26 ч. 2 Закону України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст.\~ 16, 21, 328,\~345369-372, 1220-1225, 1268 ч. 3, 1269 ЦК України, , та

Outcome: approved