Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-16 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON] , в якій заявник просить визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , безвісно відсутнім. В обґрунтування заяви зазначив, що 30.01.2012, близько 08.00 год., його син, [PERSON] , працюючи в м. Харків у Міжнародній страховій компанії за адресою: м. Харків, вул. Мироносицька, б. 99А3, виїхав після нічної зміни на своєму автомобілі ВАЗ 2101 до місця свого проживання у [ADDRESS] , але в помешканні так і не з`явився, з 10.00 год. на телефонні дзвінки не відповідав. 01.02.2012, через два дні після зникнення, заявник звернувся з заявою про розшук за фактом зникнення [PERSON] до Фрунзенського РВ ХГУ ГУМВС України в Харківській області, також самостійно намагався знайти сина, але це не дало будь-яких результатів. На звернення заявника до органів поліції надходили повідомлення, що за фактом зникнення його сина проводяться розшукові дії. На теперішній час [PERSON] перебуває у розшуку, як особа, що безвісно зникла. [PERSON] зареєстрований проживаючим в будинку заявника, що створює труднощі в отриманні ним субсидії. Метою звернення до суду з даною заявою є вирішення питання про подальше зняття з реєстрації [PERSON] . У судовому засіданні заявник [PERSON] заяву підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити. Представник Управління праці та соціального захисту населення Куп`янської районної державної адміністрації до суду не з`явився, 17.12.2021 від начальника управління Уколової В. надійшла заява про розгляд заяви без участі представника управління. Заслухавши пояснення заявника, допитавши свідка, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що заява обґрунтована і підлягає задоволенню з наступних підстав: У відповідності до частини 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до частини 1 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно пункту 3 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою. Згідно з частиною 1статті 43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У відповідності до приписів статті 305 Цивільного процесуального кодексу України заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Визнання особи безвісно відсутньою - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Підставами для визнання фізичної особи безвісно відсутньою є сукупність юридичних фактів, тобто юридичний склад, до якого включаються: а) відсутність відомостей про перебування фізичної особи у місці її постійного проживання; б) відсутність відомостей про дійсне перебування особи і неможливість отримати такі відомості; в) сплив річного строку з дня одержання останніх відомостей про місце перебування фізичної або з дня, визначеного відповідно до частини другої статті 43 ЦКУкраїни; г) наявність у заявника правової зацікавленості у вирішенні питання про визнання особи безвісно відсутньою. З аналізу вказаних норм можна дійти висновку, що фізична особа може бути визнана безвісно відсутньою за сукупності таких умов: якщо вона відсутня у місці свого постійного проживання протягом року; якщо протягом одного року в місці, де особа постійно або переважно проживає, немає відомостей про її місцеперебування; вжитими заходами щодо розшуку відсутньої особи встановити місце її перебування неможливо; визнання причин, через які заявник просить визнати фізичну особу безвісно відсутньою, юридично поважними. Згідно положень статті 4 Закону України «Про правовий статус осіб, зниклих безвісти» особа набуває статусу такої, що зникла безвісти, з моменту подання заявником заяви про факт зникнення особи безвісти та її розшук або за рішенням суду. Особа вважається зниклою безвісти до моменту припинення її розшуку у порядку, передбаченому цим Законом. Надання особі статусу зниклої безвісти відповідно до цього Закону не позбавляє її родичів або інших осіб права звернення до суду із заявою про визнання такої особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою у порядку, передбаченому законодавством. Якщо особа, зникла безвісти, оголошена померлою, але її місцеперебування, місце поховання чи місцезнаходження її останків не встановлено, проведення розшуку такої особи в розумінні цього Закону не припиняється до встановлення її місцеперебування, місця поховання чи місцезнаходження її останків. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 травня 2018 року у справі № 225/1297/17 зроблено висновок, що «безвісна відсутність - це посвідчення в судовому порядку тривалої відсутності фізичної особи в місці її постійного проживання за умов, що не вдалося встановити місця її знаходження (перебування). При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Зазначена норма передбачає перш за все з`ясування місця постійного проживання особи на час її зникнення, заходів, які приймав заявник для встановлення місця знаходження особи, щодо якої ставиться питання про визнання безвісно відсутньою, та чи були вичерпані усі можливості для її знаходження. 22 листопада 2018 року Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи № 225/882/17, провадження № 61-34068св18 підтвердив правові позиції стосовно підстав для визнання особи безвісно відсутньою. При визнанні особи безвісно відсутньою застосовується презумпція, що особа є живою, однак встановити її місце знаходження у цей час неможливо, причому вказана презумпція має спростовний характер. Більше того, визнання судом у встановленому законом порядку фізичної особи безвісно відсутньою (стаття 43 ЦК України) жодним чином не свідчить про смерть такої особи, так і не виключає самої можливості смерті. Зазначене зумовлює одночасну наявність двох припущень щодо двох взаємовиключних життєвих станів безвісно відсутньої фізичної особи (особа жива, особа померла). Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого (повторно) 08.12.1993 Великобурлуцьким відділом РАЦС (а. с. 7). З паспорту серії [NUMBER] , виданого Великобурлуцьким РВУМВС України в Харківській області 13.04.1999, вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області (а. с. 8). Довідкою відділу "Центру надання адміністративних послуг" Великобурлуцької селищної ради від 03.11.2021 та копією будинкової книги підтверджується, що заявник [PERSON] з 13.04.1993 зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , разом з ним з 06.10.2003 зареєстрований [PERSON] (а. с. 9). З довідки № 285469236 від 17.11.2021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності не нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, відомості щодо речових прав на нерухоме майно, права власності на нерухоме майно, заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та іпотек стосовно [PERSON] відсутні (а. с. 10). Довідками Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 13.08.2015, Немишлянського ВП ГУ МВС України в Харківській області від 12.09.2018 та від 23.10.2019, відділення поліції № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області від 25.10.2021 підтверджується, що [PERSON] значиться як безвісно відсутня особа та знаходиться в активному розшуку (а. с. 14, 15, 16, 17). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила обставини, на які посилається заявник та надала показання, що [PERSON] є її рідним братом, 30.01.2012 він не повернувся з роботи і на даний час його місцезнаходження невідоме. Всі заходи, направлені на встановлення місця його перебування, виявилися безрезультатними. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та неупередженому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Крім того, суд вважає за необхідне роз`яснити, що у разі одержання заяви про появу фізичної особи, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або відомостей про місцеперебування цієї особи суд за місцеперебуванням особи або суд, який ухвалив рішення про визнання особи безвісно відсутньою або оголосив її померлою, призначає справу до слухання за участю цієї особи, заявника та інших заінтересованих осіб і скасовує своє рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Заяву може бути подано особою, яку було визнано безвісно відсутньою або оголошено померлою, або іншою заінтересованою особою в порядку статті 309 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved