Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися з позовом до Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] , помер [PERSON] (чоловік позивача [PERSON] та батько позивача [PERSON] ). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] являлися позивачі: дружина [PERSON] та син [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом прийняли позивачі, вступивши в оперативне управління спадковим майном, а саме проживала в спадковому будинку, проводили в ньому поточні ремонти, користувалася предметами домашнього вжитку, обробляли земельну ділянку біля спадкового будинку, що у відповідності до діючого на той час законодавства ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) свідчить про прийняття ними спадщини. Також Вінницькою районною державною нотаріальною конторою на наше ім`я було видано свідоцтво про право на спадщину за законом (по Ѕ частці за кожним), відповідно до якого позивачі успадкували після смерті [PERSON] земельну ділянку (пай). Однак, оформити спадщину в нотаріальній конторі після смерті [PERSON] на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] позивачі не можуть, по тій причині, що свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , що видане на ім`я [PERSON] видане 23.02.2004 року (після смерті спадкодавця), через що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Тому, враховуючи зазначене, позивачі змушені звернутися до суду з даним позовом, щоб визнати за собою, як за спадкоємцями по закону, які прийняли спадщину після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] . З огляду на вищевикладене позивачі звернулись з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності в порядку спадкування за законом. Представник відповідача адвокат Слізяк Н.Р. в строк визначений законом подав суду відзив на позовну заяву, вказуючи наступне. Відповідно до абз.1 п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась у вересні 2001 року, а часом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця (ч. І ст.525 ЦК УРСР) до спірних правовідносин повинні застосовуватись норми ЦК УРСР. Аналогічні висновки щодо застосування норм права містяться в постанові ВПВС від 06.02.2019 у справі № 145/797/15-ц. Частиною 1 ст.529 ЦК України визначено, що до першої черги спадкоємців за законом належать діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. У ч. І, 2 ст. 549 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно п.113 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 № 18/5 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 07.07.1994 за № 152/361) (чинна на час відкриття спадщини) доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту, своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Крім цього, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Враховуючи, що позивачами додано до матеріалів позову відповідні відомості з, погосподарських книг щодо фактично проживання позивачів у будинку, що є спадковим майном, разом з спадкодавцем та впродовж 6-ти місяців після його смерті, доводи в частині фактично вступу в управління майно є підставними. Разом з тим, до матеріалів позову не долучено доказів отримання позивачами свідоцтв про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) після смерті [PERSON] , хоча відомості про цей факт зазначені у тексті позовної заяви. При вирішенні судового спору покладаються на розсуд суду. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивачів [PERSON] та [PERSON] адвокат Білозор О.Л. подав суду заяву згідно якої позов підтримують в повному обсязі та просять його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просять слухати за їх відсутності. Представник відповідача Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі адвоката Слізяка Н.Р. подав заяву про слухання справи за його відсутності, при вирішенні судового спору покладаються на розсуд суду. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.09.2001 року (а.с.12). Померлий [PERSON] є чоловіком позивачки [PERSON] , та батьком [PERSON] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про одруження та про народження (а.с.10-11). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва № 136 від 16.10.2003 року (а.с.13, 23-28). Спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивачі дружина [PERSON] та син [PERSON] . Спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за законом прийняли позивачі, вступивши в оперативне управління спадковим майном, а саме проживала в спадковому будинку, проводили в ньому поточні ремонти, користувалася предметами домашнього вжитку, обробляли земельну ділянку біля спадкового будинку, що у відповідності до діючого на той час законодавства ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) свідчить про прийняття ними спадщини. Дані обставини підтверджуються копіями погосподарських книг (а.с.16-20). Також відповідно до довідки № 2553 від 21.11.2019 року виданої Хижинецькою сільською радою Сокиринецької ОТГ Вінницького району Вінницької області, що за будинковолодінням [ADDRESS] рахується земельна ділянка орієнтовною площею 0,40 га; дана земельна ділянка не приватизована (а.с.14). Однак, оформити спадщину в нотаріальній конторі після смерті [PERSON] на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] ми не можемо, по тій причині, що свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , що видане на ім`я [PERSON] видане 23.02.2004 року (після смерті спадкодавця), через що нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.15). За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Частинами 1-3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: «Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору». Відповідно до вимог статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини . Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачами спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved