Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у зв'язку із його ухиленням від виконання батьківських обов'язків з виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем мають спільну доньку [PERSON], після народження якої разом сторони не проживали. Донька проживає з позивачем, а відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, з донькою не спілкується, не цікавиться станом здоров'я та розвитком дитини, аліменти не сплачує. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] заявлені вимоги підтримали повністю, посилаючись на викладені у позові обставини. Додатково позивач зазначила, що відповідач тривалий час не спілкується з донькою, не цікавиться її життям не приділяє уваги. Фактично дитина не пам'ятає батька, хоча усвідомлює існування останнього. Відповідач тривалий час проживає за кордоном, бажання побачити доньку та поспілкуватись з нею не виявляв. Будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, правом надання заперечень та доказів на їх підтвердження не скористався. Представник органу опіки та піклування Малохатько М.В. пояснила, що надати висновок про доцільність чи недоцільність позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав орган опіки та піклування не має можливості, оскільки не з'ясована думка самого відповідача та думка дитини. Під час судових дебатів Малохатько М.В. просила позов задовольнити, посилаючись на інтереси малолітньої [PERSON], думка якої була з'ясована в ході розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, які з'явились до суду, з'ясувавши думку дитини та дослідивши приєднані письмові докази, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с.5). Після укладення шлюбу з [PERSON], [PERSON] прийняла прізвище чоловіка, актовий запис про одруження №164 складений 29.06.2013 року відділом ДРАЦС РС Комсомольського МУЮ. За наданою ОСББ № 9 довідкою (а.с.3) місце проживання малолітньої [PERSON] зареєстровано разом із позивачем у місті Горішні Плавні. Згідно з висновком органу опіки та піклування від 20.10.2017 року, встановити доцільність чи недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO], є неможливо, оскільки органом опіки та піклування не з'ясовано думку дитини стосовно особистої прихильності до батьків, її ставлення до позбавлення батька батьківських прав, а також відсутність інформації, яка б доводила свідоме ухилення відповідача від виконання покладених на нього батьківських обов'язків. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази, суд вважає позов обґрунтованим, виходячи з наступного. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім'ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150,151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) первинний і головний обов'язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов'язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини тощо. Відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними висновками. Проте, як встановлено судом, відповідач [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання свого обов'язку по вихованню та забезпеченню належного розвитку відносно своєї доньки. Згідно з довідкою виданою ДНЗ «Попелюшка», батько [PERSON], участі у вихованні дитини не приймає, дитячий навчальний заклад не відвідує, з вихователями не спілкується, участі в батьківських зборах не бере, витрати пов'язані із харчуванням дитини в закладі не несе (а.с.7). Згідно з інформацією наданою Спеціалізованою ЗОШ І-ІІІ ступенів № 5 з поглибленим вивченням предметів природничо-математичного циклу ім.Л.І.Бугаєвської від 02.10.2017 року, яку відвідує [PERSON] з 01.07.2017 року, батько [PERSON] навчальний заклад не відвідує, з вчителем не спілкується, участі у батьківських зборах не бере. За повідомленням Управління охорони здоров'я Горішньоплавнівської міської ради, малолітня [PERSON] спостерігається лікарем-педіатром за адресою: [ADDRESS]. За медичною допомогою в разі захворювання дитини завжди звертається мати [PERSON] Відповідно до наданих Горішньоплавнівським міським відділом ДВС ГТУЮ у Полтавській області довідок-розрахунків від 16.06.2017 року (а.с.8,9), заборгованість відповідача зі сплати аліментів на користь [PERSON] за період з 21.03.2011 р. по 31.05.2017 р. становить 37500 грн. Згідно із ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року), під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення, судовий орган надає дитині можливість висловити свої думки і приділяє цим думкам належну увагу. Під час з'ясування в судовому засіданні думки дитини судом встановлено, що [PERSON] бажає проживати разом із матір'ю. Дівчинка усвідомлює існування біологічного батька та розуміє, що останній не приділяє їй уваги та не спілкується з нею. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зав'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ). Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Аналізуючи викладене, суд зауважує, що, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім'ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв'язку. Виходячи із наведених доказів та встановлених судом обставин справи,

Outcome: approved