Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-25 00:00:00

До суду надійшов позов [PERSON] до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [INFO] народилась [PERSON]. Батьком дитини записаний [PERSON]. З дня народження дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Відповідач проживає в Індії, приїздив на Україну лише два рази - у травні 2013 року та в березні 2016 року і знаходився з позивачкою та дитиною по вісім днів. Відповідач стосунків із дитиною не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню, донька проживає разом з позивачкою та її чоловіком та знаходиться на її утриманні. Дані обставини стали підставами для звернення до суду. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивача надала клопотання про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час його проведення повідомлений належним чином через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади Українизаява про розгляд справи за його відсутності не надходила, відзив на позов не надходив. Представник третьої особи - Приморська районна адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутності та про прийняття рішення з урахуванням прав та інтересів дитини, вважав позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Суд ухвалює заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України про що не заперечував позивач. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 119 (а.с.9). Батьком дитини записаний [PERSON]. Згідно довідки № 331986 від 10.08.2011 року [PERSON] набула громадянства України на підставі ч.1 ст. 7 ЗУ «Про громадянство України» (а.с.10). З дня народження дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 629 від 26.02.2018р. (а.с.11). Як зазначає позивачка відповідач проживає в Індії, приїздив на Україну лише два рази - у травні 2013 року та в березні 2016 року і знаходився з позивачкою та дитиною по вісім днів, що також підтверджується актом від 05.04.2018 року, який було підписано сусідами позивачки, а саме: [PERSON], [PERSON] (а.с.18). 31 жовтня 2017 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданий Приморським районним у м. Одессі відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 2077 (а.с.17). Відповідач стосунків із дитиною не підтримує, ухиляється від виконання своїх обов'язків по її вихованню, донька проживає разом з позивачкою та її чоловіком, знаходиться на її утриманні. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.02.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Відповідно до роз'яснень пунктів 15,16,18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Але разом з тим суд приймає до уваги і положення п. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 21 грудня 1995 року, згідно якого в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. По справі встановлено, що відповідач не приділяє достатньо уваги своїй дитині, не виявляє батьківського піклування, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, тому позбавлення її батьківських прав буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини. Вказані обставини підтверджуються. Згідно відповіді на запит адвоката малолітня [PERSON] відвідувала групу дошкільного віку № 11 «Світлячок» Одеського ДНЗ № 269 з 23.01.2013р. по 19.10.2016р. (а.с.13). В матеріалах справи знаходиться повідомлення вихователя даної групи [PERSON] з якого вбачається, що дівчинка розвинена, активна та вихована. Мати займалася зі своєю донькою, записувала її на різноманітні пізнавальні кружки. Мати та бабуся забирали дівчинку з групи та були присутніми на святах, які проводилися в закладі. Батька ні разу не бачила. (а.с.14). З психологічно-педагогічної характеристики учениці 1-Б класу Одеської СШ №119 І ступеня [PERSON] вбачається, що сім'я дівчинки складається з неї, матері - [PERSON] та її чоловіка - [PERSON]. Дівчинка характеризується як старанна учениця. Мати приводить та забирає зі школи. біологічного батька дитини не бачили (а.с.15). У якості свідка була допитана [PERSON], яка у судовому засіданні пояснила, що не бачила відповідача близько 5 років, відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Зі слів позивачки знає, що відповідач проживає в Індії. У судовому засіданні була допитана у якості свідка [PERSON] пояснила, що рідний батько участі у житті жити не приймає. Останній раз бачила відповідача в березні 2016р. Позивачка жалілася їй, що тяжко виховувати та утримувати дитину. Місце перебування відповідача їй не відоме. У судовому засіданні була допитана у якості свідка [PERSON] - мати позивачки. Пояснила, що відповідач приїздив до України два рази, а саме в травні 2013р. та в березні 2016р. проживав близько 2 тижнів. З дня народження [PERSON], її вихованням та утриманням займалася позивачка. Крім того зазначила, що був при реєстрації дитини, оскільки він є моряком і судно на якому він плавав прийшло до м. Одеси. Приморська районна адміністрація Одеської міської ради надала висновок від 18.07.2018 року № 01-11/1300/1вх про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Підстав для сумніву у достовірності висновку спеціалістів, його компетентності або об'єктивності у суду не має. Відповідно до частини першої статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, то вони відповідно до п.2 ч.1 та ч.2 ст.164 СК України можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Суд вважає занеобхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці звертає увагу, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості заявника та його поведінці. (справа "Хант проти України" від 07.12.2006 року). Суд зазначав, що позбавлення батьківських прав має бути виправдане інтересами дитини, і тоді інтереси повинні мати переважний характер над інтересами батьків, між інтересами дитини та інтересами батьків має існувати справедлива рівновага. З врахуванням вищенаведеного суд приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача [PERSON]батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Одночасно з цим суд роз'яснює положення ст. 169 СК України, згідно якого відповідач не позбавлений можливості у поновленні її батьківських прав.

Outcome: approved