Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

В грудні 2016 року [PERSON] (далі по тексту - позивач) в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON] (далі по тексту - відповідач 1), [PERSON] (далі по тексту - відповідач 2), третя особа: Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», де просив суд визначити обсяг кредитних зобов»язань його як спадкоємця та [PERSON] у розмірі - ? частин боргу та відповідачів 1 і 2 у розмірах по 1/8 частин боргу відповідно за кредитним договором від 05.12.2007 року. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] померла дружина позивача та мати позивача [PERSON] і відповідачів у справі. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та рішенням Шевченківського районного суду м.Києва 25.03.2016 року за позивачами та відповідачами було визнано право власності на спадкове майно - по 1/8 частині квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця. З врахуванням вимог ст..ст.1218, 1278 ЦК України спадщина є подільною, а спадкове майно у вигляді вказаної квартири придбане у кредит у третьої особи за кредитним договором і договором іпотеки від 05.12.2007 року. За вимогами ст..ст.1281-1282 ЦК України визначений обов»язок спадкоємців задовольнити вимоги кредиторів повністю, але в межах вартості одержаного у спадщину майна, а саме у розмірі, що відповідає його частці у спадщині. Вказує, що умови договору іпотеки є дійсними для набувача вказаного майна. Між тим, за рішенням Шевченківського суду м.Києва від 06.03.2014 року тільки з позивача [PERSON] було стягнуто на користь третьої особи заборгованість за кредитним договором від 05.12.2007 року, але зважаючи на частку в розмірі по 1/8 частин кожного спадкоємця у спадковому майні, то за кожним із них, в тому числі за відповідачами, повинно бути визнано по - 1/8 частині кредитних зобов»язань за кредитним договором від 05.12.2007 року, а тому позивач був змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити з викладених у ньому підстав, вказавши, що боржником хоч і був позивач, але померла спадкодавиця була іпотекодавцем. Відповідачі ж є власниками квартири на сьогодні за рішенням суду від 2016 року, на придбання якої раніше в 2007 року було отримано кредит в банку. Вказали про необхідність застосування вимог ст..23 ЗУ «Про іпотеку» до спірних правовідносин. Відповідач 1, Відповідач 2 та їх представник заперечували проти задоволення позову, оскільки дійсно відповідачами та позивачем було прийнято спадщину, але позивачем не зазначено жодної норми права, на підставі якої відповідачі повинні відповідати за зобов»язанням позивача по кредиту. Банк до відповідачів жодної вимоги не пред»являв. Позивачем не викладені обставини щодо обґрунтування предмету та підстав позову. Коли відповідачі приймали спадщину, то про існування іпотеки вони не знали. Фактично відповідачі не заперечували проти покладення обов»язку за позовом, але не з погашення вказаних у рішенні про стягнення боргу сумах. Представник третьої особи ПАТ «Райфайзен банк Аваль» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки кредит було отримано позивачем, а зобов»язання лише зараз перейшло до відповідачів. Вислухавши пояснення представників позивача, відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як вбачається з матеріалів справи, спірна квартира [ADDRESS], а саме майнові права на неї були придбані позивачем 1 шляхом їх купівлі за кредитні кошти, що підтверджується п.2.1 кредитного договору від 05.12.2007 року. Також, квартира за вказаною адресою була предметом іпотеки за договором іпотеки від 05.12.2007 року (а.с.9-13). В подальшому право приватної власності на вказану квартиру 23.04.2009 року було зареєстровано за позивачем [PERSON], що підтверджується довідкою Київського МБТІ. Як встановлено у цій справі під час отримання вказаного нерухомого майна у власність у квітні 2009 року позивач перебував у шлюбі із [PERSON], а тому відповідності до вимог ст.ст.60,70 СК України спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя. В той же час, [PERSON] [INFO] померла. У відповідності до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішення суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи,у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказані обставини доказуванню не підлягають, оскільки встановлені рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.03.2016 року, що набуло законної сили, яким на квартиру [ADDRESS], загальною площею - 90,40 кв.м., житловою площею - 46,60 кв.м. в порядку спадкування за законом було визнано право власності за позивачем [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а саме за кожним по 1/8 її частині. Відповідно до вимог ст..1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті За умовами ст..1278 ЦК України частки кожного спадкоємця є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Як зазначено вище, то вказаний об»єкт нерухомості, на який було визнано право власності за сторонами у цій справі, придбаний був [PERSON] за кредитні кошти та на даний час перебуває в іпотеці у третьої особи за договором іпотеки від 05.12.2007 року (а.с.12-13). За умовами ч.1 ст.1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Згідно ч.1 ст..1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Відповідно до рекомендації за п.36 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року 36. У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, суди мають враховувати, що іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки (стаття 23 Закону України "Про іпотеку"). Проте якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи - іпотекодавця, який є відмінним від боржника, такий спадкоємець не несе відповідальності перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимог іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки. Якщо боржник та іпотекодавець - одна й та сама особа, то після її смерті до спадкоємця переходять не лише права та обов'язки іпотекодавця, а й обов'язки за основним зобов'язанням у межах вартості спадкового майна. Отже, правила статті 1281 ЦК щодо строку пред'явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців не застосовуються до зобов'язань, забезпечених іпотекою. Оскільки за вищевказаним судовим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 26.03.2016 року в порядку спадкування за кожним із учасників справи було визнано право власності на 1/8 частину спадкового майна, що перебувало в іпотеці банку, то відповідно за кожним із ним підлягає визнанню зобов»язання в цій же частині по кредитним зобов»язанням за кредитним договором від 05.12.2007 року. Також, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 06.03.2014 року, що набуло законної сили 10.06.2015 року, з позивача [PERSON] на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» було стягнуто заборгованість за кредитом від 05.12.2007 року в сумі - 138 101 доларів США в еквіваленті до гривні - 1103843,21 грн. та судовий збір в сумі - 3441 грн. Обсяг боргових зобов»язань інших спадкоємців не визначений, що порушує права позивача [PERSON], що є єдиним боржником за вказаним кредитним договором, а тому таке право підлягає судовому захисту шляхом перерозподілу кредитних зобов»язань в межах вартості належної сторонам частини отриманого у спадщину нерухомого (іпотечного) майна в межах його вартості. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги у визначеному позивачем обсязі та формулюванні із зазначенням про визначення обсягу кредитних зобов»язань [PERSON], який діє в свої інтересах та в інтересах [PERSON], [INFO], у розмірі - ? частини боргу за кредитним договором №014/0438/74/5421 від 05 грудня 2007 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в межах вартості належної [PERSON] - 1/8 частини квартири [ADDRESS]; визначити обсяг кредитних зобов»язань відповідачів 1 і 2 у розмірі - 1/8 частини боргу для кожного за кредитним договором №014/0438/74/5421 від 05 грудня 2007 року, що був укладений між [PERSON] та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», в межах вартості належнох кожному із них - 1/8 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідачів 1-2 в рівних долях на користь позивача 1 кошти судового збору в сумі - 551 грн., сплачені останнім за подання цього позову у зв»язку із задоволенням вимоги майнового характеру. На підставі викладеного,

Outcome: approved