Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

В лютому 2014 року позивачі звернулися до Центрального районного суду м. Миколаєва із позовом з подальшим уточненням до відповідача про визнання договору купівлі-продажу від 27.01.2014 р. недійсним в зв'язку з тим, що вони договір не підписували, їх підписи та надані нотаріусу документи, паспорти, Довідка про склад сім'ї, в якій зазначено , що в квартирі ніхто не зареєстрований, є підробними . Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа приватний нотаріус [PERSON] надала суду заяву, в якій просила розглянути справу у її відстуність, прийняти рішення на підставі наявних матеріалів відповідно до діючого законодавства України. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] в рівних частках по ? частині у кожного - на підставі Договору купівлі-продажу від 09.01.1998р, зареєстрований Південною товарною біржею за реєстровим № 8020. Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 10.12.2004р. договір купівлі-продажу від 09.01.1998р. визнаний дійсним, зареєстровано у КП ММБТІ - 04.03.2005р. З 20.03.1998 року і по теперішній час позивачі зареєстровані у вказаній квартирі. За Договором купівлі-продажу від 27.01.2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON]за рн №153 , позивачі продали, а [PERSON], купила квартиру [ADDRESS], загальною площею 128, 3 кв.м. за 239662 грн. 01.02.2014 року за заявою позивачів Центральним РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області відкрито кримінальне провадження № 12014150020000590 за фактом шахрайського заволодіння квартирою. З висновку експерта № 465 від 12 травня 2014 року судової почеркознавчої експертизи, вбачається, що підписи , вчинені на оспорюваному договорі купівлі-продажу від 27.01.2014 року від імені [PERSON], та [PERSON], та записи [PERSON] та [PERSON] в графах "Продавець" - виконані не ними, а іншою особою. Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначено в ст. 203 ЦК України. Зокрема, згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Недотримання цієї вимоги згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою недійсності правочину. У відповідності зі ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених особами вимог і на підставі представлених сторонами доказів, а ст. ст. 10, 60 ЦПК України визначають, що кожна сторона повинна довести ті обставини справи, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним тощо. Відповідно до вимог ст. 208 ЦК України, у письмовій формі належить вчиняти правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно норм цього Кодексу договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути укладений між сторонами в письмовій формі та підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню. За ст. 207 цього Кодексу, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Звертаючись до суду з позовом позивачі посилалися на те, що наміру відчужувати квартиру та укладати договір купівлі-продажу не мали , договір ними не підписувався. З огляду на наведене, суд вважає встановленим, що позивачі як власники квартири не підписували вищезазначений договір купівлі-продажу квартири , отже договір не можна вважати таким , що вчинений у формі, встановленій законом, не відповідає вимогам ч.1 ст. 203 ЦК України, отже суд приходить до висновку, що відповідно до частини 1 ст. 215 цього Кодексу він є недійсним, що є підставою для задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст. 216 ЦКУ, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів в рівних частках підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп. та 900 грн. 48 коп. Витрат на провендення судової експертизи, що підтверджується Квитанцією № 38100930 від 24.04.2014 року.

Outcome: approved