Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-25 00:00:00

До суду з названим позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що з 6 липня 2017 року він (позивач) дозволив вселення відповідача та зареєструвати місце проживання останньої у належному йому житловому будинку [ADDRESS] 25 серпня 2017 року відповідач забрала речі та остаточно виселилась я з будинку до іншого місця проживання. З того часу відповідач не проживає в будинку, не перебуває з ним в сімейних стосунках, жодних зобов'язальних відносин щодо оренди житла не існувало, витрати по утриманню будинку відповідач не несе. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання в будинку та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач відмовляється. Позивач просить суд визнати відповідача, такою, що втратила право користування вищевказаним житловим будинком. Позивач в судове засідання не прибув, разом з позовом подав до суду заяву, відповідно до якої справу просить розглядати у його відсутність (а.с. 12). Відповідач в судове засідання повторно не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, відзив на позов до суду не надходив. Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить вказаний житловий будинок [ADDRESS] на підставі договору дарування від 29 листопада 2005 року, що підтверджується копією вказаного договору (а.с. 7, 8). Відповідач зареєстрована у вказаному будинку з 6 липня 2017 року, не перебуває з позивачем в родинних стосунках, з 25 серпня 2017 рокуне проживає в зазначеному будинку, що підтверджується довідкою Іванівської сільської ради від 04.09.2018 року (а.с. 9), актом від 04.09.2018 року, складеного за участю депутата сільської ради та жителів с. Богатрка (а.с. 10). Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 167 Житлового Кодексу України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не перебуває з позивачем в родинних стосунках, з 25 серпня 2017 не проживає в ньому, - суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved