Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просила стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів доходів, з моменту його повноліття, а саме з 13.11.2015 року і до закінчення ним навчання на денному відділенні вищого учбового закладу, але не довше ніж до [INFO], що і є предметом спору. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, пояснила, що з відповідачем по справі мають спільного сина - [PERSON], [INFO]. 21.05.2002 року шлюб між ними було розірвано. Оскільки відповідач не допомагав матеріально, вона була змушена звернутися до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх сина. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.04.1999 року присуджено відповідачу до сплати аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. З вересня 2012 року син сторін навчається в Київському коледжі зв'язку 1-го рівня акредитації на денному відділенні в групі ОКСМ-24 а. Оскільки дитина досягала повноліття, навчається на денній формі навчання, не має можливості влаштуватись на роботу, оскільки не має фахової освіти, вимушена перебувати на утриманні своєї матері, тобто позивача, яка не може забезпечити належний рівень життя для своєї дитини з урахуванням її віку та потреб. В той же час, як відомо позивачу, відповідач інших дітей не має та спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої дитини до закінчення ним навчання на денному відділенні вищого учбового закладу, починаючи з 13.11.2015 року, але не довше ніж до [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Після припинення шлюбу, дитина залишилася проживати разом з матір'ю. До досягнення дитиною повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання за рішенням суду. Вважає, що оскільки повнолітня дитина проживає і навчається у місті Києві, на денній (очній) формі навчання, за кошти державного бюджету, має право користуватись пільгами, передбаченими ст.54 Закону України «Про вищу освіту». Однак незважаючи на те, що відповідач вважає недоведеним взаємозв'язок між продовження навчання та потребою, у зв'язку з цим матеріальної допомоги на утримання повнолітньою дитини, відповідач погоджується сплачувати аліменти на користь повнолітньої дитини у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно з моменту повноліття сина, а саме з 13.11.2015 року і до закінчення ним навчання на денному відділенні вищого учбового закладу, але не довше ніж до [INFO]. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України). Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генераль\- ної Асамблеї ООН 20.11.1989 p., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фі\-нансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це поло\-ження відбите в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конститу\-ції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між ма\-тір'ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов'язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім'ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку ди\-тини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відпо\-відно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20.11.1959 р., Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими в ст. 7 Сімейного кодексу України. Судом встановлено, що від шлюбу сторони [PERSON] та [PERSON] мають повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. (а.с.5) 21.05.2002 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. (а.с.4) Як з'ясовано судом, підтверджується наявними у справі доказами, а саме довідкою № 1239 від 19 листопада 2015 року, [PERSON] є студентом четвертого курсу денного відділення коледжу на бюджетній основі, за освітньо-кваліфікаційним рівнем молодшого спеціаліста, термін навчання з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2016 року, ці обставини підтверджуються довідкою за № 1239 від 19 листопада 2015 року, яка видана помічником директора з кадрової роботи та інженером 2-ї категорії з кадрів Державного закладу «Київський коледж зв'язку». Як убачається з матеріалів справи, предмет спору становлять вимоги позивачки [PERSON] щодо стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання повнолітнього сина [PERSON] до закінчення ним навчання у вищому навчальному закладі у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку [PERSON] щомісячно, починаючи з 13.11.2015 року і до [INFO]. Підставами звернення позивачки з даними вимогами до суду є незначний матеріальний дохід останньої та відмова відповідача у матеріальному утримання сина, який продовжує навчання, ураховуючи факт працевлаштованості відповідача та, відповідно, можливість надавати таку допомогу. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу Укра\-їни при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 р. обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які про\-довжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Зазначений у Постанові Пленуму Верховного Суду України фактичний склад необхідно доповнити ще одним юри\-дичним фактом - походження дитини від батьків (кровне споріднення біологічне походження) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (уси\-новлення). Так, відповідно до статті 199 Сімейного кодексу України і вказаного роз'яснення Пленуму Верховного Суду України обов'язок щодо утримання повнолітніх дочки, сина виникає за умови їх потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням. Таким чином, особа не в усіх випадках є обмеженою у зв'язку з навчанням в мож\-ливості заробляти кошти для власного забезпечення. Тому в разі спору така по\-треба має бути встановлена судом. Потреба в матеріальній допомозі має бути пов'язаною з навчанням. Відповідно до положення статті 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потре\-бують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Згідно з ч. 1 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до положення статті 200 Сімейного кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дру\-жини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. (ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України) Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. За нормою ст. 198 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право позивачки на отримання аліментів не оспорюється, оскільки відповідач частково погодився на сплату аліментів, а тому суд враховує норму ч. 4 ст. 174 ЦПК України, за якою, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, визначає лише розмір аліментів, при якому на сторін покладалися рівні обов'язки по утриманню їх спільної дитини, при цьому вони мали можливості надавати таку допомогу. При визначенні розміру аліментів на утримання повнолітньої дитини, суд виходить з матеріального становища кожної із сторін спору, та враховує наступні обставини, що позивач [PERSON], мати дитини, є особою працездатного віку, працює в середній школі № 246, повнолітня дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні, навчається в учбовому закладі на денній формі навчання, доходів не має, відповідно до вимог сімейного законодавства повнолітня дитина має право на отримання матеріальної допомоги з боку батьків. В той же час, судом встановлено, що відповідач є особою працездатного віку, має постійне місце роботи, працює в Національній капелі бандуристів, інших дітей не має, доказів про наявність медичних протипоказань встановлених відповідачу щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності суду надано не було, тому в сукупності оцінених судом доказів, які підтверджують матеріальне становище відповідача, є підстави вважати, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої дитини на період її навчання. Крім того, визначаючи розмір аліментів, суд враховує, що до досягнення дитиною повноліття відповідач, на виконання рішення суду, сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, однак в межах даного спору відповідачем не надано докази, які мали підтвердити, що доходи відповідача не перевищують мінімальній розмір заробітної плати встановлений державою, зміну матеріального та сімейного стану відповідача, тому у сукупності всіх наявних чинників є підстави вважати, що визначений судом розмір аліментів, не є обтяжливим для відповідача, та не суперечить нормам чинного законодавства. Згідно положення статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до частини третьої ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, підлягає задоволенню, суд присуджує стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 13 листопада 2015 року і до досягнення [PERSON] 23 річного віку. За подання позову до суду про стягнення аліментів позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд вважає за необхідне у відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок. Крім того, згідно зі статтею 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: approved