Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-06 00:00:00

До Василівського районного суду надійшов позов [PERSON] до ПАТ КБ «ПриватБанк», про захист прав споживачів. Позивач вказав, що 07 червня 2005 він уклав з відповідачем кредитний договір № ZРVАGК00001612 (далі за текстом - Договір), про отримання коштів в розмірі 70 000 грн. на придбання квартири. Однак при підписанні договору, відповідач примусив його підписати договір про отримання коштів не на 70 000 грн., а на 76 300 грн. Згідно касового документу №2 від 13.06.2005 він отримав кредит готівкою 70 000 грн., а кредитні кошти в сумі 6 300 відповідач йому готівкою не видав. 13.06.2005 відповідач примусив його заключити Договір страхування майна та Договір особистого страхування на 10 років з Страховою компанією «Кредо» з оплатою страхових внесків на суму 6 300 грн. Кошти у сумі 6 300 грн. банк у нього відібрав, а страховій компаній сплачувати страхові внески в рахунок цих коштів відмовився, в зв'язку з чим позивач вимушено сплачував страхові внески за рахунок своїх власних коштів. За 8 років користування кредитом, за договорами страхування майна та особистого страхування, позивач за рахунок власних коштів, згідно обумовлених термінів, сплатив СК «Кредо» страхові внески в повному обсязі в розмірі 4 894.89 грн. Протягом 8 років позивач неодноразово звертався до банку повернути йому, на його думку, незаконно відібрані кошти в сумі 6 300 грн. і зробити коригування вартості отриманого кредиту з фактично отриманої суми 70 000 грн. та надати графік погашення кредиту, однак відповідач вказані прохання проігнорував. Згідно розрахунку незалежної аудиторської фірми «ТММ-Аудит», станом на 08.08.2013 для дострокового погашення заборгованості по кредиту, позивачу необхідно було сплатити банку 1 883.63грн., які він сплатив цього ж дня згідно касового документу №38. Позивач зазначає, що кошти, які він повинен був сплатити по кредитному договору за 10 років, він повернув банку за 8 років 2 місяці, а внаслідок дострокового погашення кредиту в загальній сумі 144 276 грн., він банку на 22 місяці раніше сплатив 26 450 грн. в т. ч. надміру сплатив відсотки 12 463.52 грн. Крім того, в загальній сумі повернутого кредиту 144 276грн., він надміру повернув банку 6 300 грн. і відсотки на них в сумі 5 612.67 грн. Позивач вважає, що відповідачем були порушені вимоги Закону «Про захист прав споживачів», оскільки банк, на його думку, не мав права, в забезпечення своєї вигоди, примусити його передати 6 300 грн., без оформлення касових документів; не мав права нав'язувати йому свою страхову компанію «Кредо»; без його згоди відібрав у нього 6 300 грн., а сплачувати страхові внески СК «Кредо» за рахунок вилучених з його кредиту 6 300 грн. відмовився. Вважає, що дії банку до нього є несправедливими, вираженням чого є: неповага до споживача, нечесність, зверхність, установлення несправедливих умов кредитування, ненадання доступної, достовірної інформації, недобросовісне виконання своїх зобов'язань по договору, що є суттєвим порушенням його прав, як споживача послуг. В результаті правовідносин, які склалися у нього з відповідачем, він зазнав моральних страждань. На підставі викладеного, просив суд: визнати дострокове виконання умов кредитного договору № ZРVАGК00001612 у повному обсязі станом на 09.08.2013; зобов'язати відповідача здійснити коригування його кредитних зобов'язань станом на 08.08.2013 з фактичної суми отриманого кредиту 70 000 грн.; стягнути з відповідача 6 300 грн., які він не отримав з каси банку при підписанні договору; стягнути з відповідача 5 612.67 грн. в якості відсотків, зарахованих до вартості кредиту з суми неотриманого кредиту 6 300 грн.; стягнути з відповідача надмірно сплачені відсотки в сумі 12 463.52 грн, які він сплатив банку внаслідок дострокового погашення кредиту; стягнути з відповідача 2 500 грн. в якості витрат на правову допомогу та складання аудиторського розрахунку заборгованості; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 5 000 грн.; зобов'язати відповідача видати йому довідку про відсутність заборгованості по кредиту станом на 09.08.2013; зобов'язати банк зняти обтяження з його квартири, наданої банку в іпотеку; зобов'язати відповідача повернути йому оригінал Договору купівлі-продажу квартири (а.с. 1-4). ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому зазначив, що відповідно до укладеного договору № ZРVАGК00001612 від 07.06.2005 [PERSON] отримав кредит у розмірі 76 300.00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.06.2015. Згідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. 23.06.2011 між банком та позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої відбулися зміни у п. 1.1. Договору, а розмір кредиту за додатковою угодою змінено до 90 081,09 грн., відсоткову ставку до 2,27 % на місяць. У порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Станом на 25.10.2013 відповідач має заборгованість в розмірі 47 877,34 грн., яка складається з наступного: 41795,66 грн. - заборгованість за кредитом; 5314,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 378.00 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 389,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості за кредитним договором в розмірі 47 877,34 грн. та витрати на оплату судового збору (а.с. 91-92). Згідно письмових заперечень на первісний позов, первісний відповідач ПАТ КБ «Приватбанк» просив відмовити в задоволенні первісного позову, оскільки, дійсно, 07.06.2005 між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № ZPVAGK00001612, відповідно до якого позивач отримав кредит у розмірі 76 300 грн. на наступні цілі: 70 000 грн. на придбання квартири, 6 300 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,13 % в місяць на суму залишку заборгованості та комісії в розмірі 0.18 % щомісячно від початкової суми кредиту. Відповідно до п. 2.2.7 Договору, позичальник зобов'язаний укласти договори іпотеки, поруки, а також договір страхування особистого страхування та договір страхування заставного майна. Цим же пунктом передбачено, що при укладанні договорів страхування обов'язковим є письмове узгодження з банком договорів страхування, у тому числі й вибір страховика, перелік страхових ризиків, яки підлягають страхуванню, пред'явлення до банку підписаних страхувальником договорів страхування та документів, які підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим погодженням є віза уповноваженого представника банку на договорах страхування. У разі ненадання позичальником банку підтверджуючого документу про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договорам страхування, банк самостійно сплачує страхові платежі за рахунок кредиту у відповідності до п. 2.1.3 даного договору. 23.06.2011 між банком та позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору №ZPVAGK00001612 від 07.06.2005, відповідно до якої змінено розмір кредиту, а також розмір щомісячного платежу до 2230,83 грн. на місяць У зв'язку з ненаданням позичальником документів підтверджуючих сплату страхових платежів позичальником, по узгодженим з банком договорам страхування банк самостійно, щорічно сплачував такі платежі за рахунок кредиту у відповідності до умов договору і тільки після сплати чергового платежу у позичальника виникав обов'язок повернути сплачені кошти банку. Доводи позивача про стягнення з нього коштів в розмірі 6 300 грн. на сплату страхових платежів, також не відповідають дійсності, тому що кредит виданий строком до 05.06.2015, тобто за майбутні два роки строк страхових платежів ще не настав, а тому сплата таких платежів банком не проводилася та позичальнику вимога щодо повернення цих коштів не пред'являлася. Вимога щодо стягнення з банку нібито зайво сплачених коштів, є необґрунтованою, оскільки станом на 25.10.2013 [PERSON] має перед банком заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 877,34 грн. Посилання відповідача на те, що відповідно до аудиторського висновку йому станом на 08.08.2013 для повного погашення кредиту банку необхідно було сплатити заборгованість у розмірі 1 883,63 грн., також є необґрунтованими, оскільки при складанні аудиторського висновку не враховано істотних і передбачених кредитним договором та додатковою угодою до кредитного договору умов, а саме: 1) відповідач, починаючи з 13.07.2007, допускав прострочення платежів, а вже з 17.03.2009 та до 16.06.2011 мав постійну прострочену заборгованість, на яку банк нараховував підвищену відсоткову ставку відповідно до п. 1.3 кредитного договору; 2) з 27.02.2009 банком у відповідності до 2.3.1 підвищено відсоткову ставку за даним кредитним договором; 3) у відповідності до додаткової угоди від 23.06.2011 змінено розмір кредиту, а також розмір щомісячного платежу до 2230,83 грн. на місяць (а.с. 144-145). Згідно письмових заперечень на зустрічний позов, представник зустрічного відповідача [PERSON] просив суд відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки наданий зустрічним позивачем розрахунок є неналежним доказом; підвищення відсоткової ставки за користування [PERSON] кредитом відбулося з порушенням умов кредитного договору, оскільки згода на підвищення відсоткової ставки [PERSON] не надавалася; страхові платежі сплачувалися особисто [PERSON], що підтверджуються відповідними доказами (а.с. 120-122). В судовому засіданні представники первісного позивача просили суд задовольнити первісний позов з підстав, викладених в позовній заяві, а в задоволенні зустрічного просили відмовити, з підстав викладених в письмових запереченнях. Представник первісного позивача Однойко О.В. додатково пояснила суду, що, дійсно, за період з початку дії кредитного договору, [PERSON] мав прострочення сплати чергових платежів, в результаті чого виникала заборгованість, які позивач погашав; страхові платежі [PERSON] сплачував особисто щорічно, що підтверджується відповідними меморіальними ордерами; листи про збільшення відсоткової ставки за користування кредитними грошима [PERSON] не отримував та згоди на таке підвищення не надавав. В судовому засіданні представник первісного відповідача просила суд відмовити в задоволенні первісного позову, з підстав, викладених в письмових запереченнях та просила задовольнити зустрічний позов, з підстав, викладених в зустрічній позовній заяві. Вислухавши пояснення представників сторін, розглянувши надані сторонами документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що первісний позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного між [PERSON] та ПриватБанк, правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», договору № ZРVАGК00001612 від 07.06.2005, [PERSON] отримав кредит у розмірі 76 300, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.06.2015. Згідно п.1.1 зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж в сумі 1 202 грн. 30 коп.) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. 23.06.2011 між ПАТ КБ «Приватбанк» та первісним позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої відбулися зміни у п. 1.1. Договору, а розмір кредиту за додатковою угодою змінено до 90 081,09 грн., відсоткову ставку до 2,27 % на місяць (а.с.14-16, 140-142). Як вбачається зі змісту первісного позову, підставою звернення до суду позивача стало, на його думку, порушення первісним відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, п.10 ч.3 ст. 18 вказаного закону, яка визначає, що несправедливими умовами договору є, зокрема, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору. Крім того, первісний позивач зазначив, що первісний відповідач примусив його підписати кредитний договір не на суму в 70 000 грн., а на суму 76 300 грн., хоча в касі банку він отримав лише 70 000 грн., а також примусив заключити договори особистого страхування та страхування майна зі СК «Кредо», фактично нав'язавши йому вказаного страховика; відповідач без його згоди відібрав у нього 6 300 грн., відмовившись оплачувати страхові внески. Суд критично відноситься до посилань позивача на примушування його первісним відповідачем підписати кредитний договір не на суму в 70 000 грн., а на суму 76 300 грн., оскільки, як вбачається зі змісту кредитного договору, оспорювана первісним позивачем сума в розмірі 6 300 грн. призначалася для оплати страхових платежів згідно порядку, визначеного умовами Договору. Відповідно до п.2.1.3 Договору, позичальник просить банк про надання йому кредиту на оплату чергових страхових внесків відповідно до договорів страхування, укладеними відповідно до п.2.2.7 Договору, та поручає банку щорічно перераховувати необхідну для цього суму коштів згідно договорів страхування. Перерахування кредитних коштів банк зобов'язується здійснювати у випадку неподання позичальником документів, що підтверджують сплату чергових страхових внесків за рахунок інших джерел, до дат їх сплати, передбачених договорами страхування. Відповідно до п. 2.2.7 Договору, позичальник зобов'язується до отримання кредиту належним чином оформити договір страхування переданого в іпотеку нерухомого майна та договір особистого страхування позичальника. Цим же пунктом передбачено, що при укладанні договорів страхування обов'язковим є письмове узгодження з банком договорів страхування, у тому числі й вибір страховика, перелік страхових ризиків, яки підлягають страхуванню, пред'явлення до банку підписаних страхувальником договорів страхування та документів, які підтверджують сплату страхових платежів. Письмовим погодженням є віза уповноваженого представника банку на договорах страхування. У разі ненадання позичальником банку підтверджуючого документу про сплату чергових страхових платежів по погодженим з банком договорам страхування, банк самостійно сплачує страхові платежі за рахунок кредиту у відповідності до п. 2.1.3 даного договору. З огляду на викладене та приймаючи до уваги, що первісний позивач [PERSON] підписав кредитний договір, погодившись тим самим на його умови, на момент розгляду справи належних доказів на підтвердження обставин примушування його до підписання договору на невигідних для нього умовах, суду не надав, посилання первісного позивача на вказаний факт є необґрунтованими. 23.06.2011 між банком та позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору №ZPVAGK00001612 від 07.06.2005, відповідно до якої змінено розмір кредиту, а також розмір щомісячного платежу до 2230,83 грн. на місяць Крім того, пункт 1.1. викладено в наступній редакції: «банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу на строк з 07-06-2005 по 05-06-2015 включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії (далі «Кредит») у розмірі 90 081,09 гривень (дев'яносто тисяч вісімдесят одна грн.. 09 коп.) на наступні цілі: 70 000,00 грн. (сімдесят тисяч грн.., 00 коп.) на придбання нерухомості, а також 20 081,09 гривень ( двадцять тисяч вісімдесят одна грн.. 09 коп.) на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених у п. 2.1.3, 2.2.7 даного Договору, за оплату винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0 % у момент надання кредиту, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 2,27 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і щомісячній комісії у розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10. даного Договору. Періодом сплати вважати період з « 16» по « 22» число кожного місяця. Погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця, починаючи з 21.06.2011 в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 2 230,83 гривень (дві тисячі двісті тридцять грн.., 83 коп.) для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту відсоткам, винагороди, комісії. В разі порушення позичальником строків по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, зазначених в п.8.1, 7.2 цього Договору, згідно ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України, сторони узгодили протягом періоду неналежного виконання позичальником зобов'язань по сплаті відсотків за користування кредитом та винагород, передбачених п.7.2, 8.1 цього Договору, далі плата за кредитом, плата за кредитом нараховується банком у розмірі фактично сплачено позичальником. При цьому, позичальник за весь період неналежного виконання зобов'язань по сплаті плати за кредитом сплачує банку неустойку: в розмірі 100 % від розміру неналежно плачених відсотків за користування кредитом; в розмірі 100% від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених в п.8.1 договору. Сплата позичальником штрафу здійснюється за кожен місяць такого порушення, починаючи з останнього місяця належного виконання позичальником зобов'язання по сплати плати за кредитом. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, штраф сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати. Банк обумовлює, що на період неналежного виконання позичальником зобов'язань по сплаті плати за цим кредитом, що включає в собі відсотки за користування кредитом та винагород, передбачених п.7.2, 1.1 цього договору, здійснюється зменшення розміру плати за кредитом до суми фактично сплаченої позичальником. Згідно ст.212, 611, 651 Цивільного кодексу України при порушенні позичальником строків погашення заборгованості, зазначених в графік погашення кредиту, п.2.3.3, 8.1 цього договору, понад 1 460 днів, щодо зобов'язань, строк яких не настав, сторони узгодили, що терміном повернення кредиту вважається 1 460 день з моменту виникнення порушення. Заборгованість за кредитом, починаючи з 1 461 дня порушення, вважається простроченою. Терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 50 (п'ятдесят) років.» (а.с. 140-142) У зв'язку з ненаданням позичальником документів підтверджуючих сплату страхових платежів позичальником, по узгодженим з банком договорам страхування банк самостійно, щорічно сплачував такі платежі за рахунок кредиту у відповідності до умов договору і тільки після сплати чергового платежу у позичальника виникав обов'язок повернути сплачені кошти банку. Вказані обставини підтверджені розрахунком заборгованості та випискою по рахунку [PERSON] Суд критично відноситься до посилань первісного позивача про те, що страхові платежі за договорами особистого страхування та страхування майна, вносилися ним особисто, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, додані на підтвердження первісним позивачем докази, а саме, меморіальні ордери (а.с. 21, 22,23,24, 28, 29, 30, 31), не свідчать про сплату відповідних страхових платежів саме позивачем [PERSON], оскільки відповідно до Постанови НБУ від 21.01.2004 № 22 «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті», меморіальний ордер - розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" та нормативно-правових актів Національного банку, а відповідно до п.1.1. розділу IV Постанови Правління НБУ № 174 від 01.06.2011 «Про затвердження Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні», до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки, прибутково-видатковий касовий ордер, заява на видачу готівки, прибутковий касовий ордер, видатковий касовий ордер, грошовий чек, рахунки на сплату платежів, а також сліп, квитанція, чек банкомата, що формуються платіжними пристроями, та документи для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі, установлені відповідною платіжною системою. Доказів на підтвердження факту внесення страхових платежів первісним позивачем відповідно до вимог Інструкції від 01.06.2011, позивачем не надано, як і не надано доказів надання банку в установлені Договором терміни документів, підтверджуючих сплату страхових платежів позичальником. Крім того, з наданого первісним відповідачем розрахунку заборгованості вбачається, що до 2009 року первісним позивачем страхові внески сплачувалися відповідно у строк встановлений умовами договору після оплати цих внесків банком (а.с. 93-101), а заборгованість позивача за кредитним договором вираховувалася із суми кредиту 70 000 грн., а не 76 300 грн. Крім того, суд вважає необхідним зазначити, що посилання первісного позивача на порушення відповідачем вимог Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема, п.10 ч.3 ст. 18 вказаного закону, щодо несправедливих умов договору є підставою, згідно коментованої статті, для визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, однак такі вимоги позивачем в суді не заявлено. В порушення вимог ст.. 60 ЦПК України, позивачем не надано належних та допустимих доказів на понесення ним моральних страждань. Суд критично відноситься до наданого первісним позивачем аудиторського висновку про стан заборгованості [PERSON] станом на 09 серпня 2013 року, оскільки як вбачається з його змісту та доданих до нього розрахунків, при його складенні не враховано істотні і передбачені кредитним договором та додатковою угодою до кредитного договору умови, а саме: 1) відповідач, починаючи з 13.07.2007, допускав прострочення платежів, а вже з 17.03.2009 та до 16.06.2011 мав постійну прострочену заборгованість, на яку банк нараховував підвищену відсоткову ставку відповідно до п. 1.3 кредитного договору; 2) з 27.02.2009 банком у відповідності до 2.3.1 підвищено відсоткову ставку за даним кредитним договором; 3) у відповідності до додаткової угоди від 23.06.2011 змінено розмір кредиту, а також розмір щомісячного платежу до 2 230,83 грн. на місяць. Доводи позивача про стягнення з нього коштів в розмірі 6 300 грн. на сплату страхових платежів, також не відповідають дійсності, тому що кредит виданий строком до 05.06.2015, тобто за майбутні два роки строк страхових платежів ще не настав, а тому сплата таких платежів банком не проводилася та позичальнику вимога щодо повернення цих коштів не пред'являлася. Вимога щодо стягнення з банку нібито зайво сплачених коштів, є необґрунтованою, оскільки станом на 25.10.2013 [PERSON] має перед банком заборгованість за кредитним договором у розмірі 47 877,34 грн., що підтверджено розрахунком заборгованості, складеного первісним позивачем. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні первісного позову. Вирішуючи долю зустрічного позову, суд вважає необхідним зазначити наступне. З системного аналізу ст.ст. 526,543,625,629,1048-1050,1054,1055 ЦК України вбачається, що зобов'язання за договором, у тому числі за договором кредиту, за яким кредитодавець надає кошти, а позичальник зобов'язується їх повернути зі сплатою процентів, є обов'язковими для виконання сторонами, має виконуватися належним чином, з застосуванням відповідальності за порушення грошового зобов'язання. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до укладеного договору № ZРVАGК00001612 від 07.06.2005, [PERSON] отримав кредит у розмірі 76 300, 00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13,56 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 05.06.2015. Згідно умов зазначеного договору, погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати. 23.06.2011 між банком та позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої відбулися зміни у п. 1.1. Договору, а розмір кредиту за додатковою угодою змінено до 90 081,09 грн., відсоткову ставку до 2,27 % на місяць. У порушення норм закону та умов договору, відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, що призвело до збитків позивача, які мають вираз у залученні позивачем вільних коштів до страхового резерву, створеного в забезпечення простроченої заборгованості позичальника та нести витрати по сплаті податків та інших обов'язкових платежів з цих коштів. Станом на 25.10.2013 відповідач має заборгованість в розмірі 47 877,34 грн., яка складається з наступного: 41795,66 грн. - заборгованість за кредитом; 5314,51 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 378.00 грн - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 389,17 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. На підставі викладеного, суд вважає, що зустрічним позивачем належними та допустимими доказами підтверджено факт невиконання зустрічним відповідачем [PERSON] умов кредитного договору та наявності заборгованості, а тому його права підлягають захисту шляхом стягнення з зустрічного відповідача суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 47 877,34 грн. Суд критично відноситься до заперечень зустрічного позивача, виходячи з наступного. Посилання зустрічного відповідача на неправомірність підняття банком відсоткової ставки за користування кредитом є неспроможними, оскільки, як видно з досліджених судом доказів, [PERSON] не звертався до суду з позовом про визнання вказаних дій зустрічного позивача незаконними, продовжуючи вносити грошові кошти на погашення кредиту в збільшеному розмірі, що підтверджено представником зустрічного відповідача. Наданий зустрічним відповідачем аудиторський висновок суд не приймає до уваги та не розцінює його як контррозрахунок заборгованості, оскільки він складений без врахування прострочення терміну сплати платежів самим [PERSON], в результаті чого виникла заборгованість, на яку нараховувалися штрафні санкції. Крім того, вказаний висновок надавався [PERSON] на підтвердження його позовних вимог, а не для заперечень на зустрічну позовну заяву. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України, понесені зустрічним позивачем судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved