Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

В серпні 2020 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про позбавлення її доньки [PERSON] батьківських прав відносно онуки [PERSON] ,2017 р.н.,та стягнення аліментів. Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] ,яка з 2017 р.проживає з позивачкою,перебуває на її вихованні та утриманні. Відповідачка,яка проживає окремо від дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків,з дитиною не спілкується,ніякої участі у вихованні та розвитку доньки не приймає,життям та здоров`ям не цікавиться,матеріально дитину не утримує,всі батьківські обов`язки відносно дитини виконує бабуся [PERSON] . Батько дитини у свідоцтві про її народження вказаний зі слів матері. Як зазначає позивачка,між [PERSON] та відповідачкою не виникло особистих зв`язків та почуття любові,відповідачка ніколи не виявляла цікавості до життя доньки,здоров`я,успіхів у навчанні та розвитку здібностей,не вітала із святами,подальшою її долею не переймається,місце перебування відповідачки невідоме. Посилаючись на ці обставини,позивачка з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідачку батьківських прав відносно [PERSON] ,2017 р.н.,та стягнути з неї аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини від усіх видів її доходу(заробітку)щомісячно,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,до досягнення нею повноліття. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 05.10.2020 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Відповідачка відзиву на позов не надала. В судовому засіданні було заслухано вступне слово представника позивачки,за змістом якого вона підтримала заявлені вимоги у повному обсязі,пояснивши,що протягом з 2017 р.відповідачка не спілкувався з дитиною без жодних поважних причин,матеріально її не забезпечує,участі у вихованні,лікуванні,вирішенні будь-яких питань,пов`язаних з розвитком доньки,не приймає,свідомо їх ігнорує,фактично покинула дитину від народження на виховання бабусі,є наркозалежною,місце її перебування невідоме. Представник третьої особи Парфенюк Л.П. висловилась про доцільність позбавлення відповідачки батьківських прав відносно малолітньої дитини з урахуванням висновків органу опіки та піклування. Відповідачка в судове засідання не з`явилась, судові повістки,які надсилались на останню відому адресу її реєстрації та проживання,повернуті до суду із зазначенням про закінчення терміну їх зберігання. Інформація про виклик відповідача в судове засідання розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з`явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, враховуючи позицію третьої особи по суті спору,допитавши свідків,суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню,виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого позову є вимога особи,яка є бабусею малолітньої дитини,до її матері про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] ,1999 р.н.,є матір`ю [PERSON] , [INFO] ,яка проживає та зареєстрована з бабусею [PERSON] за місцем реєстрації останньої [ADDRESS] . Батько дитини у свідоцтві про її народження вказаний зі слів матері. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідачка [PERSON] з 2017 р. проживає окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з донькою не спілкується без жодних перешкод для цього. Вихованням [PERSON] практично від народження займається її бабуся [PERSON] . Зі змісту позову вбачається,що матір дитини [PERSON] ніколи не цікавилась її життям,не вітала на свята,не спілкувалась жодним із доступних засобів телефонного або іншого електронного зв`язку,не запрошувала спільно проводити час,не обізнана про її інтереси,не зробила ніякого особистого внеску у її виховання та розвиток,через що дитина не сприймає власну матір як члена сім`ї,не має до неї ніяких почуттів та емоційного зв`язку. Акчуріна Єва відвідує навчальний заклад ЗНВК № 63,згідно інформації з якого,вихованням дитини [PERSON] займається бабуся [PERSON] . Згідно інформації з місця проживання позивачки, [PERSON] зареєстрована та мешкає з онукою [PERSON] ,опікується її вихованням. КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» повідомив листом від 17.06.2020 р.про те,що дитина [PERSON] ,яка мешкає за адресою [ADDRESS] ,перебуває під наглядом педіатричної служби з народження по теперішній час,за медичною допомогою у раі потреби до лікаря звертається бабуся [PERSON] ,мати дитини [PERSON] дочку до лікарів не супроводжує. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] ,узагальнений зміст показань яких зводиться до того,що [PERSON] з народження виховує онуку [PERSON] ,яку її мати [PERSON] покинула на виховання бабусі,мешкає окремо,з сім`єю майже не спілкується,дитину не навідує,матеріально доньку не забезпечує,зі святами не вітає,всі її життєві інтереси зосереджені на вживанні наркотичних засобів,самоусунення від будь-якої участі у житті дитини є для неї зручним,такий спосіб життя [PERSON] обрала свідомо та змінювати його не бажає. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 16.11.2020 р.,малолітня [PERSON] , [INFO] , проживає разом із бабусею [PERSON] ,яка самостійно займається її вихованням,утриманням,розвитком,мати дитини [PERSON] за місцем проживання дитину не навідує,ніяким чином про дитину не піклується.Позбавлення відповідачки батьківських прав відносно доньки [PERSON] ,2017 р.н.,є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення матері від виконання батьківських обов`язків,що відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідачка [PERSON] як мати [PERSON] ,2017 р.н.,не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляється від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини,не створює умов для отримання дитиною дошкільної освіти. Фактично між дитиною та матір`ю не виникло родинних стосунків,притаманних сім`ї,між ними немає почуттів любові,особистої прихильності,емоційного зв`язку. Відповідачка проживає окремо від дитини,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлювала,це вказує на те,що виховання дитини бабусею та самоусунення матері і від участі у житті доньки є для неї зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідачка без жодних об`єктивних перешкод не виконує своїх батьківських обов`язків відносно доньки, небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї надалі,суд прийшов до висновку,що винна поведінка матері відносно доньки знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачки необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки матері відносно доньки та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідачки батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст 181 СК України,за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів,які підлягають стягненню з відповідачки,яка добровільно не виконує обов`язку матері матеріально утримувати дитину, суд враховує відсутність відомостей про наявність у неї інших утриманців та обмежень у працевлаштуванні,відсутність з її боку участі в матеріальному забезпеченні дитини у будь-який спосіб та вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання доньки у розмірі ј частини від усіх видів її доходу(заробітку) щомісячно,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 25.08.2020 р.з дати звернення позивача з цим позовом до суду до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви,що передбачено ч.1 ст.191 СК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки суд стягує на користь позивачки судовий збір з вимог немайнового характеру,який сплачений нею при зверненні до суду з позовом, та стягує з відповідачки у дохід держави судовий збір з вимог майнового характеру,від попередньої сплати якого позивач звільнений. На підставі ст.ст.150,164,165,ч.3 ст.179,180-183,191,243 СК України,ст.60 ЦК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved