Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

В провадженні Малиновського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовною заявою Акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до [PERSON] , законного представника [PERSON] , [PERSON] , треті особи - [PERSON] , Служба у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації, Служба у справах дітей Одеської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з місця реєстрації та виселення. В обґрунтування своєї позиції позивач зазначає, що 27 квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та громадянкою України [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/0043/74/73990, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі: 60 095 доларів США 00 центів строком до 27.04.2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 12,85% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 27 квітня 2007 року між Банком та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за номером 1046, предметом якого є квартира [ADDRESS] Згідно п. 3.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Відповідно до умов п. 3.2. Кредитного договору надання кредитних коштів проводилося, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника. Таким чином, Банк виконав взяті на себе договірні зобов`язання, надавиш останньому кредитні кошти на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору). Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу Кредитора: щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. цього договору та остаточне погашення кредиту отриманого кредиту до 27.04.2027 року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1. Кредитного договору; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному Погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором. Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості, у разі прострочення якого Кредитор має право кредитом та відсотками. Проте, всупереч вимогам п. З.З., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим за ним виникла кредитна заборгованість. Відповідно до п.3.1.5. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором забезпеченого іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на Предмет іпотеки. Так, в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором та з метою врегулювання кредитної заборгованості, згідно застереження, яке міститься в Договорі іпотеки №1046 від 27.04.2007 року про можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, Банк на підставі акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу відповідно до ст.ст. 61,62 Закону України «Про виконавче провадження» набув право власності на вищезазначену квартиру. Згідно довідки №2252 від 29.10.2018 року про склад сім`ї та місця реєстрації позивач дізнався, що в житловій квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на даний час незаконно зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що в свою чергу позбавляє права АТ «Райффайзен Банк Аваль» розпоряджатися своїм майном у відповідності до норм чинного законодавства в Україні. Таким чином, з урахуванням вищевикладених обставин, АТ «Райффайзен Банк Аваль» має право на захист свого інтересу у передбачений законом спосіб та звернувся до суду із зазначеним позовом. Представник позивача у відкрите судове засідання з`явився, заявлені вимоги підтримав, просив суд задовольнити позов. Сторона відповідача у відкрите судове засідання з`явилася, заперечувала проти задоволення позову, просила суд відмовити у задоволення позову. Представник Служби у справах дітей Одеської обласної державної адміністрації у судове засідання не з`явився, на адресу суду надали заяву про розгляд справи у відсутність та у разі прийняття рішення врахувати інтереси неповнолітніх дітей. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, на адресу суду надали заяву про розгляд справи у відсутність та у разі прийняття рішення врахувати інтереси неповнолітніх дітей. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення до суду, дослідивши представлені суду докази, надавши належну правову оцінку правовідносинам, що виниклим між сторонами по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що квітня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» та громадянкою України [PERSON] було укладено Кредитний договір №014/0043/74/73990, згідно умов якого Банк зобов`язався надати Позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі: 60 095 доларів США 00 центів строком до 27.04.2027 року, а Позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі: 12,85% річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та в строки, визначені Кредитним договором. З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором, 27 квітня 2007 року між Банком та громадянкою України [PERSON] було укладено Договір іпотеки, який було посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Рудницькою Ю.О., зареєстрований в реєстрі за номером 1046, предметом якого є квартира [ADDRESS] Згідно п. 3.1. Кредитного договору Банк надав Позичальнику кредит на умовах його забезпечення, строковості, повернення та сплати за користування. Відповідно до умов п. 3.2. Кредитного договору надання кредитних коштів проводилося, шляхом перерахування кредитних коштів з позичкового рахунку на поточний рахунок Позичальника. Таким чином, Банк виконав взяті на себе договірні зобов`язання, надавиш останньому кредитні кошти на умовах його забезпечення, цільового використання, строковості, повернення та плати за користування. Сторони встановили, що обчислення строку надання кредиту, нарахування процентів по Договору здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому відсоткова ставка за користування кредитом нараховується на залишок заборгованості за кредитом, починаючи з дня надання кредиту до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно (п. 3.3. Кредитного договору). Відповідно до умов п. 5.1. Кредитного договору, Позичальник зобов`язався здійснювати погашення кредитної заборгованості безготівковими платежами або готівкою, в касу Кредитора: щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця отримання кредиту, часткове погашення кредиту згідно п. 1.3. цього договору та остаточне погашення кредиту отриманого кредиту до 27.04.2027 року (включно) на рахунок, визначений п. 4.1. Кредитного договору; щомісячно, до 15 (п`ятнадцятого) числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, та при остаточному Погашенні кредиту, сплату процентів за фактичне використання кредитних коштів на рахунок, визначений Кредитним договором. Отже, з укладенням Кредитного договору у Позичальника виник обов`язок повернути Банку кредит та відсотки за Кредитним договором у строки та в розмірах чітко встановлених Графіком погашення кредитної заборгованості, у разі прострочення якого Кредитор має право кредитом та відсотками. Проте, всупереч вимогам п. З.З., п. 5.1. Кредитного договору Позичальник не виконав взяті на себе договірні зобов`язання, а саме: не здійснював щомісячно погашення кредитної заборгованості згідно Графіку погашення кредиту та відсотків за кредитом, у зв`язку з чим за ним виникла кредитна заборгованість. Відповідно до п.3.1.5. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за кредитним договором вимагати дострокового виконання зобов`язань за Кредитним договором забезпеченого іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена - звернути стягнення на Предмет іпотеки. Так, в рахунок виконання зобов`язань Позичальника за Кредитним договором та з метою врегулювання кредитної заборгованості, згідно застереження, яке міститься в Договорі іпотеки №1046 від 27.04.2007 року про можливість задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, Банк на підставі акту про передачу майна стягувану в рахунок погашення боргу відповідно до ст.ст. 61,62 Закону України «Про виконавче провадження» набув право власності на вищезазначену квартиру. Таким чином, Банк, будучи іпотеко держателем Предмета іпотеки у відповідності до вимоги ст.37 Закону України «Про іпотеку» та умов п. 5.2, п.5.3. Договору іпотеки став його власником. Згідно довідки №2252 від 29.10.2018 року про склад сім`ї та місця реєстрації позивач дізнався, що в житловій квартирі, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на даний час незаконно зареєстровані та проживають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що в свою чергу позбавляє права АТ «Райффайзен Банк Аваль» розпоряджатися своїм майном у відповідності до норм чинного законодавства в Україні. Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. З ст. 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК У PCP громадянам, яких висиляють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що наздається особі, яку висиляють повинне бути зазначене в рішенні суду. Згідно ч. З ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільнять жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами сфок добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Так, на виконання вимог п. З ст. 109 ЖК УРСР на адресу відповідачів були направлені вимоги з повідомленням про звільнення квартири у порядку ст. 109 ЖК УРСР з попередженням про те, що у разі невиконання ними цієї Вимоги в тридцятиденний термін Банк буде змушений на свій розсуд звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, зняття з місця реєстрації та виселення. Проте, в силу порушень надісланих Банком вимог відповідачі не звільнили у добровільному порядку вищезазначену квартиру. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 5763,00 грн. понесених ним та документально підтверджених судових витрат.

Outcome: approved