Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даною заявою, яку в подальшому уточнила та просила встановити факт проживання [PERSON], [INFO] і [PERSON], померлого [INFO] року, однією сім'єю понад п'ять років до часу відкриття спадщини. Свої вимоги обґрунтувала обставинами викладеними в позовній заяві та у письмових поясненнях, а саме тим, що її батьки з Львівської області. Народилася заявник у Кримській області. З часом мати заявника переїхала на батьківщину у [ADDRESS] та вийшовши вдруге заміж переїхала проживати до чоловіка в [ADDRESS], а заявник залишилася проживати з бабусею та дідусем. У 1995 році бабуся померла, а десять років тому пішов з життя дідусь. Оскільки відносини з матір'ю у заявника не склалися, після смерті бабуся та дідуся фактично зашилась без рідні. У 1990 році заявник переїхала проживати до м. Жмеринки, оскільки отримала роботу. 29.07.1990 року одружилася з [PERSON] Враховуючи значну відстань між населеними пунктами, часто навідуватися в гості до рідних в с. Раденичі [PERSON] не могла. Бабуся і дідусь в силу свого віку також не мали можливості часто навідуватися до неї. Таким чином заявник практично залишилась одна у чужій для неї місцевості. З часом відносини між заявником та її чоловіком погіршилися. Хоча не розлучились офіційно, проте не жили однією сім'єю та шлюбні відносини фактично були припинені. Єдине, що їх з'єднувало - їх син. Повернутися до рідні у Львівську область заявник не могла, оскільки там не було роботи. Сину потрібно було навчатися у пристойній школі, відвідувати секції, гуртки тощо або розвиватись як особистість. По сусідству з [PERSON] у квартирі [ADDRESS] проживали [PERSON] та її син [PERSON]. [PERSON] Була дуже доброю та приємною жінкою. Спершу їхні відносини були сусідськими. Однак, після того як [PERSON] дізналася про її життєву історію, [PERSON] фактично прийняла заявника у свою сім'ю та стала «названою матір'ю», ставилися до заявника як до рідної дочки, часто так її і називала, а заявник в свою чергу вважала її матір'ю. Син [PERSON] - [PERSON] був заявнику як братом. В них були гарні сімейні відносини, завжди намагався підтримати та допомогти. Особливо важливою для заявника була допомога сім'ї [PERSON] тоді, коли відносини з її чоловіком стали нестерпними. У 1997 році чоловік [PERSON] [PERSON] помер. На той час [PERSON] було майже 70 років. Ця подія підкосила її здоров'я, стала важко хворіти та потребувала постійного догляду та допомоги. Заявник ходила до магазину та аптеки, слідкувала щоб [PERSON] приймала прописані ліки, прибирала у квартирі, прала, готувала їсти. З 2003 року заявник стала проживати у квартирі [PERSON]. З того часу відносини між ними дійсно стали сімейними. Спільно проживали, разом проводили час, спільно вирішували життєві проблеми. [PERSON] до її сина [PERSON] ставився як до рідного племінника, заявника любив як сестру. Оскільки [PERSON] був інвалідом третьої групи, то також потребував допомоги зі сторони, яку заявник йому надавала. Кошти на купівлю продуктів харчування, ліків та оплату комунальних послуг витрачалися як на її, так як [PERSON] та [PERSON], оскільки мали спільний бюджет. Організацією похоронних процесій як матері, так і сина, займалася заявник. З 1995 року заявник жодного разу не бачила, що до [PERSON] та [PERSON] приходив хтось із рідні чи вони з кимось із них спілкувались. За життя ні [PERSON], ні [PERSON] заповіт складений не був. Враховуючи відсутність спадкоємців за заповітом, а також відсутність інших спадкоємців за законом, заявник буде мати право на спадкування за законом у четверту чергу. В судовому засіданні заявник [PERSON] підтримала заявлені вимоги. Представник заявника [PERSON] - [PERSON] підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Пояснив, що померла [PERSON] ставилася до заявниці як до рідної дочки, а вона в свою чергу вважала її матір'ю. Син [PERSON] - [PERSON] був заявнику як брат. З 2003 року заявник проживала в квартирі [PERSON], між ними склалися сімейні відносини, ознаками яких є спільне проживання, спільний побут та бюджет, а також наявність спільних прав та обов'язків. Враховуючи відсутність спадкоємців, встановлення факту необхідне її для оформлення права на спадкування за законом у четверту чергу. Представник заінтересованої особи Жмеринська міська рада Вінницької області Свистун О.В. в судове засідання не з'явилася. В попередньому судовому засіданні та в наданих до суду запереченнях заперечила проти заявлених вимог [PERSON] та просила відмовити в задоволенні заяви. Пояснила, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоч і проживала спільно з спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком. Заявник з 29.07.1990 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Вважає, що проведення поховання [PERSON] та [PERSON] не є підтвердженням факту проживання однією сім'єю. Вважає, що заявником не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт проживання однією сім'єю із спадкодавцем. Заслухавши учасників процесу , дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню враховуючи таке. Як передбачено ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які прожили зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно зі ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Виходячи з аналізу вказаної норми СК України, сім'єю є соціальна група, яка складається з людей, які зазвичай перебувають у шлюбі, їхніх дітей ( власних або прийомних ) та інших осіб, поєднаних родинними зв'язками з подружжям, кровних родичів, і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 21 постанови від 30 травня 2008 року №7 " Про судову практику у справах про спадкування ", при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини ( четверта черга спадкоємців за законом ), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка ( чоловік ), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини. Виходячи зі змісту статей 234, 256 ЦПК України, а також роз'яснень, які містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення », в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом, такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Згідно даних копії паспорта (а.с.6,7) заявник [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], що визначає підсудність розгляду даної справи Жмеринському міськрайонному суду. Сусідами [PERSON] були [PERSON] та її син [PERSON], які успадкували квартиру [ADDRESS], в якій проживали після смерті чоловіка (батька) [PERSON] (а.с.38), який помер [INFO] року ( а.с.8) , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом , зареєстрованого в реєстрі за №1-1432. Той факт, що [PERSON] був сином [PERSON] підтержується свідоцтвом про народження від 19.05.1959 року. Згідно копій свідоцтв про смерть [PERSON] померла [INFO] року (а.с.9), [PERSON] помер [INFO] року (а.с.10), які згідно копії домової книги проживали в [ADDRESS] (а.с.12-13). Відповідно до медичних виписок , довідок та епікрізів (а.с.14-18) [PERSON] та її син [PERSON] за життя знаходились на стаціонарних лікуваннях, останній був інвалідом третьої групи загального захворювання та згідно висновку йому була протипоказана праця зі значними фізичними та нервово - емоційним напруженням . Відповідно до довідки ПП «[PERSON]» від 11.11.2015 року заявник [PERSON] дійсно здійснювала похоронення [PERSON] та [PERSON] . Загальна сума поховання складала відповідно 3000 грн. та 2200 грн. (а.с.19), що підтверджується товарними чеками (а.с.20-21). Згідно акту комісії в складі паспортиста [PERSON], майстра участка [PERSON] від 18.11.2015 року по опитуванні виявлено, що [PERSON] та [PERSON] здійснювала захоронення сусідка [PERSON] (а.с.40). На підтвердження обґрунтованості заяви заявник посилалася на показання свідків. З цього приводу суд допитав свідків : Так, свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що проживає в квартирі у тому ж підїзді що і заявниця. Всі в підїзді жили дружно .У заявника [PERSON] з померлою [PERSON] склалися гарні відносини і остання прийняла її як дочку, після того як у заявниці погіршилися стосунки з чоловіком. Більше десяти років до смерті [PERSON] та до смерті [PERSON] проживали вони разом у них однією сім'єю. Це бачив сам так як приходив до них у гості. Заявниця доглядала її та її сина, похоронила їх. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що [PERSON] знала 40 років. Десь з 2000 роках заявник перейшла жити до [PERSON], все робила по господарству, відносилась як до матері, а [PERSON] відносилась до заявниці до як до дочки. Син [PERSON] був інвалідом і не був пристосований до життя, він сам себе обійти не міг та ще й зловживав спиртними напоями , заявниця до його смерті проживала з ним та доглядала його та провела поховання [PERSON] та її сина [PERSON] Інших родичів у померлих не має. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що заявник [PERSON] з 2002 -2003 року проживала у квартирі [PERSON], остання дуже полюбила [PERSON] і прийняла її як за дочку. Спільно проживала до смерті [PERSON], вели спільне господарство. Заявник робила ремонт в квартирі, їздила в лікарню, провела обох поховання. Свідок [PERSON] суду пояснив, що у нього з дружиною [PERSON] не склалися сімейні стосунки, хоча ї перебували у зареєстрованому шлюбі. Його дружина з 2003 року стала проживати з [PERSON] однією сім'єю і вела з ними спільне господарство. Після смерті [PERSON] заявник продовжувала проживати у квартирі [PERSON] та допомагала по господарству [PERSON], який був інвалідом третьої групи. Провела їх поховання. Допитана за клопотанням представника заінтересованої особи в підтвердження їх заперечень свідок [PERSON], заперечення не підтвердила, пояснивши , що із свого вікна постійно бачила, що заявник [PERSON] перебувала в квартирі [PERSON], вивішувала випрані речі, прибирала, з [PERSON]. ходили разом в магазин за продуктами та в аптеку за ліками. [PERSON] потребував стороннього догляду, який здійснювала заявник, яка їх обох хоронила. Ніколи не бачила інших будь-яких родичів. Суд визнає достовірність вищезазначених свідчень з урахуванням того, що їх покази відповідають і не суперечать іншим, вказаним вище доказам, дослідженим і перевіреним судом. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявницею надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви [PERSON] При цьому, до вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне - 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Суд не приймає заперечення представника заінтересованої особи Жмеринська міська рада Вінницької області Свистун О.В., так як вони спростовуються вищезазначеними обставинами. Таким чином, суд вважає, що факт проживання [PERSON] і [PERSON], померлого [INFO] року однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини, знайшов своє підтвердження. Даний факт, про встановлення якого просить заявник, має для неї юридичне значення, оскільки надає право оформити спадкове майно. Враховуючи викладене,

Outcome: approved