Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] просить суд розірвати шлюб з [PERSON] , який був зареєстрований 03 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградська область, про що складено відповідний актовий запис №305. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА 03 серпня 2007 року між сторонами зареєстровано шлюб, під час якого народилося двоє дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Фактичні шлюбні відносини припинили з листопада 2019 року, разом не проживають та не ведуть спільного господарства. Сімейне життя з відповідачкою не склалося через несумісні погляди на життя та сім`ю, обман та подружню зраду дружини, яка тривала впродовж 5-6 років, що призвело до фактичного припинення подружніх стосунків. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу вважає неможливим. У судове засідання позивач не з`явився, але подав заяву про можливість розгляду справи в його відсутність. На позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, але надала письмову заяву про можливість розглянути справу в її відсутність. Позовні вимоги визнає у повному обсязі. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ Ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 03 серпня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Олександрія Олександрійського міськрайонного управління юстиції Кіровоградська область зроблено відповідний актовий запис №305. Прізвище після державної реєстрації шлюбу [PERSON] Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сторони не мають наміру зберегти шлюб, спільне життя їх не склалося. Спору про місце проживання дітей не мають. На даний час спір про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, відсутній. ОЦІНКА СУДУ З 03 серпня 2007 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, але спільне життя не склалося, шлюбні відносини припинили з листопада 2019 року. Примирення не бажають, їх шлюб на даний час має формальний характер та суперечить інтересам сторін. На даний час між сторонами відсутній спір про місце проживання дітей та поділ майна подружжя. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, так як відповідач їх визнала повністю, що не шкодить інтересам сторін. НОРМИ ПРАВА Дані правовідносини регулюються ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України. Відповідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України вказує, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно роз`яснень, які викладені у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 27.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Отже, подальше спільне життя подружжя й збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Сторони припинили шлюбні відносини, а шлюб має формальний характер. Згідно з ч. 1 ст. ст. 206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки, відповідач визнав позов в повному обсязі та визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Щодо стягнення з відповідача судового збору суд зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 142 ЦПК у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, тому судовий збір в розмірі 420 грн 40 коп. слід повернути позивачу, іншу частину судового збору в розмірі 420 грн 40 коп. відповідно до ст. 141 ЦПК України - покласти на відповідача.

Outcome: approved