Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

В грудні 2015 року до суду надійшла позовна заява [PERSON] (надалі позивач-1), [PERSON] (надалі позивач-2) до [PERSON] (надалі відповідач-1), [PERSON] (надалі відповідач-2), [PERSON] (надалі відповідач - 3), третя особа: КП «Житлово-експлуатаційна дільниця № 201 Дарницького району» про визнання осіб, що втратили право користування жилтловим приміщенням. Обґрунтовуючи підстави визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, позивачі виходили з того, що відповідач [PERSON] має бути позбавлений цього права на підставі ст. 71 ЖК, а відповідачі [PERSON], [PERSON] на підставі ст. 107 ЖК. Позивач зазначає, що відповідач-1 протягом останніх 19 років взагалі не проживає в [ADDRESS] без будь-яких поважних причин. Його теперішнє місце перебування не відомо. Будь-яких намірів вселитись до квартири відповідач-1 не висловлював, квартирою не цікавиться, витрат з утримання житла не несе. Окрім того, відповідач-1 не звертався до наймодавця із заявою про продовження йому терміну відсутності в квартирі у зв'язку з поважними причинами. Щодо відповідачів [PERSON] та [PERSON], то вони мають бути позбавлені права користування житлом на підставі ст. 107 ЖК України, оскільки в 2006 році [PERSON] добровільно покинула квартиру, забрала усі свої речі та належне їй майно та визначила своє місце мешкання і неповнолітнього на той момент сина [PERSON] за місцем реєстрації і фактичного мешкання її чоловіка і батька її дитини, [PERSON], за адресою: [ADDRESS], де мешкають до цього часу. Відповідач-1 та відповідач-2 в письмових запереченнях наданих до суду 18.01.2016 зазначили, що проти задоволення позову заперечують в повному обсязі з наступних підстав. В зв'язку з конфліктом інтересів в сім'ї, постійними сварками і напруженою атмосферою відповідач-2, її діти та батько, переїхали проживати до квартири чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Натомість, враховуючи той факт, що квартира, де вони раніше проживали разом з позивачами за адресою: [ADDRESS] видана на підставі ордеру на житлове приміщення [NUMBER] серії Б відповідачу [PERSON] на родину з чотирьох чоловік, окрім [PERSON], вона та її батько продовжують сплачувати за житлово-комунальні послуги. Користуватись спірним житлом позбавлені можливості з вини позивача-1, яка своїми діями чинить перешкоди у користуванні спірною квартирою. Крім того, відповідачі зазначають, що пред'явивши даний позов до суду, позивачі намагаються в подальшому позбавити права власності відповідачів на квартиру, приватизувавши її на себе. В судовому засіданні 11.02.2016, за клопотанням представника позивача, було прийнято заяву про збільшення позовних вимог, зокрема наступного змісту: визнати малолітню [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] з підстав ст. 107 ЖК України. Враховуючи зазначені обставини, судом залучено до участі у справі в якості третьої особи Службу у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві. Крім того під час розгляду справи змінено найменування третьої особи, залученої до участі у розгляді справи з КП «Житлово-експлуатаційна дільниця № 201 Дарницького району» на КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва». 11.02.2016 в судовому засіданні прийнято до розгляду зустрічну позовну заяву [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення [PERSON], [PERSON], її малолітню доньку [PERSON], [INFO], [PERSON] до квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач - 1 підтримала первісну позовну заяву з викладених в ній підставах. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Пояснила наступне. В 1989 році на підставі ордеру на житлове приміщення № [NUMBER] серії Б відповідачу - 1 на родину з чотирьох чоловік надано трьохкімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS]. Позивач разом з колишнім чоловіком та дітьми заселились за вказаною адресою. В 1995 році відповідач - 2 одружилася з [PERSON], народила сина. Їх сім`я проживала у [ADDRESS]. У квітні 1996 року шлюб між позивачем-1 та відповідачем-1 було розірвано, після чоло колишній чоловік виїхав проживати за адресою: с. Черевки Згурівського району на постійне місце проживання, так як за вказаною адресою був побудований будинок у шлюбі. Вказаний будинок введено в експлуатацію, але право власності на нього не оформлено. Між позивачем-1 та відповідачем -2 досягнуто згоди, про те, що він виписується з квартири, а йому залишається будинок. В 1998 році позивач -1 з відповідачем-2 звернулись з позовом до Дарницького районного суду м. Києва про визнання відповідача-1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Разом з тим відповідач - 1 пред'явив зустрічний позов про вселення, який в подальшому задоволено, у первісному позові-відмовлено. На виконання вказаного рішення суду, в присутності судового виконавця, відповідач-1 прийшов до квартири, але не вселився. Йому було надано комплект ключів. В 2006 році позивачами було повторно подано позов до Дарницького районного суду м. Києва про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Посилаючись на те, що відповідач -1 не скористався своїм правом на вселення до спірної квартири. Витрат на утримання майна не ніс. З сином не підтримував ніякого зв'язку. Разом з тим, рішенням суду від 08.09.2006 у задоволенні позову було відмовлено. Позивач-1 вказує, що відповідач -1 протягом 19 років не користувався житловою площею в квартирі. Позивач-1 самостійно укладала договори на опалення, постачання гарячої води, надання житлово-комунальних послуг. Фактично з 2007 року вона та син, позивач-2, самостійно несуть витрати по утриманню квартири. Робили в ній ремонт, купували меблі, ставили нові металопластикові вікна, підтримували в належному стані сантехніку. В 2015 році позивачі за власний рахунок повністю оновили балкон. Жоден з відповідачів не приймав участі у поліпшенні житла. Позивач -1 вказує, що її донька після одруження проживала зі своєю сім'єю в спірній квартирі більше десяти років. В червні 2006 року позивач-1 подала позов до Дарницького районного суду м. Києва про виселення чоловіка доньки, оскільки він порушував порядок проживання в квартирі, приходив в нетверезому стані, приводив компанії. Позов було задоволено. Чоловік доньки, [PERSON], вказане рішення суду не оскаржував. Забрав дружину, сина і виїхав до своєї квартири за адресою: [ADDRESS]. Позивач-1 з відповідачем-2 та відповідачем-3 підтримувати дружні стосунки. Донька залишила собі комплект ключів. Відповідачі приходили в гості до позивачів. [INFO] народилась онука, яку зареєстровано за адресою: квартира [ADDRESS]. Оскільки позивачі не чинили перешкоди у користуванні квартирою, позивач-1 вважає що зустрічний позов є безпідставним. Крім того, оскільки відповідачі не приймають участі в оплаті комунальних послуг та утриманні квартири просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач - 2 зазначив, що даний позов поданий до суду з наступних підстав. Відповідачі почали говорити про намір продати квартиру, приходили ввечері, вимагали приватизацію, в зв'язку з чим виникли суперечки з листопада 2015 року, оскільки позивачі не мають наміру продавати спірне майно. 10 років позивач -1 сплачувала самостійно кошти за утримання квартири, позивач допомагає сплачувати за комунальні послуги лише приблизно 1,5 роки. Кімната в квартирі здається за погодженням з відповідачами, оскільки дані кошти сплачуються за послуги по утриманню квартири. Сестру та племінника ніхто не виганяв, вони добровільно залишили житло переїхавши до чоловіка [PERSON] Відповідачі мали комплект ключів, приходили в гості. Щодо відповідача-1, позивач -2 зазначив, що не пам'ятає як його батько жив в квартирі, не спілкується з ним фактично з дитинства. За викладених обставин просить задовольнити первісний позов, у задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Представник позивача за первісним позовом підтримав первісний позов в повному обсязі та пояснення, які надані позивачами в судовому засіданні. Пояснив наступне. Протягом останніх 9 років родина [PERSON] не проживає в квартирі позивачів. Відповідача -2 та відповідача -3 - ніхто не виганяв, вони добровільно залишили квартиру і переїхали до іншого місця проживання. Відповідачі регулярно приходили в гості, мали комплект ключів. Бажання вселитись до квартири не виявляли. Участі в утриманні квартири не несли. Представник позивача зазначає, що відповідач-1 останніх протягом 19 років взагалі не проживає в [ADDRESS], без будь-яких поважних причин. Його теперішнє місце перебування не відомо. Будь-яких намірів вселитись до квартири відповідач-1 не висловлював, квартирою не цікавиться, витрат з утримання житла не несе. Враховуючи викладене, позивачі вважають, що відповідач [PERSON] має бути позбавлений цього права на підставі ст. 71 ЖК, а відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі ст. 107 ЖК. В судовому засіданні представник відповідача за первісним позовом проти задоволення первісного позову заперечив в повному обсязі, просив відмовити з підстав викладених в запереченнях. Крім того просив задовольнити зустрічний позов в повному обсязі. Пояснив наступне. Відповідач-1 не має постійного місця проживання. Він проживає де прийдеться, у відповідача-2, на вокзалі, у друзів. Коли працював будівельником проживав у фургоні. Що стосується посилання позивача-1 про те, що між позивачем-1 та відповідачем -2 досягнуто згоди, про те, що він виписується з квартири, а йому залишається будинок за адресою: с. Черевки Згурівського району слід пояснити наступне. У вказаному будинку відсутні умови для проживання. Крім того, в доповнення зазначив, що сім`я вирішила приватизувати спірну квартиру. Відповідач-2 виготовила техпаспорт. В подальшому отримано вказаний позов. Відповідачі не можуть потрапити до спірного приміщення, оскільки позивачі їм чинять перешкоди. Відповідач-1 обслуговується в поліклініці за місцем реєстрації, є хворобливим. За ним доглядає відповідач-2. Відповідач-1 в судовому засіданні підтримав пояснення свого представника та пояснив наступне. В нього з колишньою дружиною складні відносини, вона проживає з іншим чоловіком. Відповідач-1 вимушений проживати в доньки, раніше проживав у своєї матері. В минулому році переніс мікроінсульт. Крім того в нього хронічний бронхіт, високий тиск. За станом здоров'я потребує догляду. Ним опікується донька. 05.11.2015 спірну квартиру вирішили приватизувати, а 02.12.2015 отримали даний позов. Посилається на те, що до квартири його не пускають, позивачі чинять перешкоди у користуванні майном. Що стосується посилання колишньої дружини на те, що між позивачем-1 та відповідачем -2 досягнуто згоди, про те, що він виписується з квартири, а йому залишається будинок за адресою: с. Черевки Згурівського району слід пояснити наступне. У вказаному будинку відсутні умови для проживання. За викладених обставин просить задовольнити зустрічний позов у задоволенні первісного - відмовити. Відповідач-2 по первісному позову в судовому засіданні пояснила наступне. Конфлікти в сім`ї почалися після початку приватизації спірної квартири. До чоловіка пішла жити, оскільки були постійні сварки, вона була вагітною і хвилювалась, що стан здоров'я може вплинути на новонароджену дитину. ЇЇ мати та брат чинять перешкоди у користуванні квартирою, змінили замки. В кімнату де вона весь час проживала позивачі вселили квартиранта. Відповідач - 2 повідомила позивача -1 в 2015 році про намір вселитись до квартири. Проте, остання попросила трохи почекати поки квартирант не знайде іншого житла. Позивач-1 завжди мала намір влаштувати своє особисте життя та не хотіла, щоб відповідач-2 проживала у квартирі. Враховуючи надані пояснення просить задовольнити зустрічний позов, у задоволенні первісному позову - відмовити. Відповідач - 3 по первісному позову підтримав пояснення відповідачів, з врахуванням яких просить задовольнити зустрічний позов, у задоволенні первісного позову - відмовити. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві надав письмові пояснення, в яких просив відмовити у задоволенні первісного позову. В інших позовних вимогах поклався на розсуд суду. Справу просить розглянути, враховуючи інтереси малолітньої дитини. Представник третьої особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва» про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку. В поданій до суду заяві (а.с. 221) просить відмовити в задоволенні первісних вимог, при вирішенні зустрічних вимог покладається на розсуд суду. Розгляд справи просить провести без участі представника. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачів, пояснили, що Відповідачів 2 та 3 не бачили років 8-9. Відповідача-1 не бачили приблизно 20 років. З яких причин відповідачі залишили помешкання не відомо. Про конфлікти в сім`ї також не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що позивачі в квартирі робили ремонт. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив наступне. Приблизно два роки потому, за оголошенням в газеті, по сьогоднішній день знімає кімнату в спірній квартирі. З приводу договору піднайму домовлявся виключно з позивачами. Узгоджена сума на місяць складає 1500 грн. Відповідачів ніколи не бачив, з вимогою про звільнення кімнати відповідачі до нього не звертались. Про конфлікти в сім`ї йому нічого не відомо. Суд, вислухавши пояснення позивачів, їх представника, відповідачів, представника відповідача, покази свідків та дослідивши матеріали справи, вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло - це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадян України, оскільки воно стосується основ життя людини. Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини « Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я й добробуту її самої та її родини ». Невід'ємне право кожної людини на житло закріплено і в інших міжнародно-правових документах про права людини, у тому числі в Міжнародному пакті про економічні, соціальні й культурні права від 16 грудня 1966 року (ст. 10). При цьому, як вбачається із п. 1 ст. 12 Міжнародного пакту про цивільні і політичні права від 16 грудня 1966 року, право на житло має реалізовуватися за умови вільного вибору людиною місця проживання. Повага до права людини на житло закріплена також у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. У разі порушення цих прав передбачено право на судовий захист. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до ордеру на житлове приміщення [NUMBER] серії Б від 10.01.1989 (а.с.16) відповідачу [PERSON] на родину з чотирьох чоловік було надано право зайняття трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.19), виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Дарницького району міста Києва 23.04.1996 [PERSON] та [PERSON] розірвали шлюб. Окрім відповідача-1 право на житлову площу отримали члени його родини: дружина [PERSON], донька [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) та син [PERSON] Відповідно до довідки форми -3 від 25.11.2015 (а.с.18) зазначені особи були зареєстровані у спірній квартирі і на підставі ордеру вселились до неї. У 1995 році відповідач-1 вийшла заміж за [PERSON], від шлюбу в них народився син [PERSON] Оскільки на момент народження дитини подружжя проживало з позивачами у вказаній квартирі, відповідач - 3 також був зареєстрований за вказаною адресою. Відповідно до наданої довідки форми -3 від 11.12.2015 в спірній квартирі було зареєстровано доньку відповідача-1, [PERSON], 2014 року народження, як зазначають позивачі без їх згоди. Згідно частини 1 ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до частини 2 цієї ж норми права, якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Тобто, для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням необхідно встановлення двох обставин: 1) не проживання особи за місцем реєстрації понад встановлені законом строки і 2) без поважних причин. Як встановлено з пояснень сторін та не заперечується відповідачами, відповідач-1 влітку 1997 року через складні сімейні відносини та постійні скандал з позивачкою вимушений був поїхати жити до своєї матері в с. Черевки Згурівського району Київської області. Восени 1997 року в спірну квартиру переїхав жити знайомий позивачки-1 [PERSON], що більше унеможливило проживання в даній квартирі її колишнього чоловіка. Крім того, відповідач-1 був вимушених проживати зі своєю матір'ю через її хворобу. Вказані обставини встановлені також рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 08.09.2006, яке набрало законної сили. Також зазначеним рішенням суду встановлено, що в середині грудня 2015 року відповідач та позивач оформили погашення частини боргу зі спільних заощаджень минулих років, накопичених під час шлюбу. Виходячи з зазначених обставин, відповідач-1 брав участь у частковому погашенні заборгованості по квартплаті та комунальним послугам за минулі роки. Відповідно до довідки № 536 від 04.12.2015, виданої КП «Центр комунального сервісу» сервісного центру Дарницького району міста Києва заборгованості в спірній квартирі по квартирній платі та комунальним послугам станом на 01.11.2015 не має. Окрім того, відповідно до довідки № 555 від 04.12.2015, виданої КП «Центр комунального сервісу» сервісного центру Дарницького району міста Києва, заборгованість [PERSON] сплачена згідно договору про реструктуризацію від 05.09.2006 № 628. Як вбачається з п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року N 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", зі змінами, роз'яснює застосування ст. 71 ЖК, зокрема У справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Як вбачається з пояснень сторін, у зв'язку з глибокою неприязню позивачів до відповідача -1, їх спільне проживання не є можливим, вони тривалий час вели між собою розмови стосовно вирішення питання щодо спірної квартири, яку отримали в шлюбі на усіх членів сім`ї, натомість згоди досягнуто не було. Неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу користування спірним житлом не вирішили спірного питання. Відповідно до виписки із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, відповідач-1 має діагноз гіпертонічна хвороба II ступеню, ІХС атеросклеротичний кардіосклероз СН І ст., хронічний бронхіт. Після погіршення стану здоров'я, відповідач-1 був направлений на лікування до лікаря кардіолога. Як пояснив відповідач-1, в зв'язку з складними відносинами з колишньою дружиною та сином, який не визнає його батьком, вимушений проживати в доньки, відповідача - 2 за адресою: [ADDRESS], в квартирі, де проживає її чоловік. Іншого житла в нього не має. У разі позбавлення його права користування спірною квартирою, він буде позбавлений права її приватизувати, користуватися медичними послугами за місцем реєстрації. Загалом буде позбавлений житла, оскільки не має постійного місця проживання. Суд враховує, що квартира [ADDRESS] отримувалась відповідачем [PERSON] на сім`ю на підставі ордеру на житлове приміщення № [NUMBER] від 10.01.1989 року. Як встановлено судом, відповідач-1 не має іншого житла. Посилання позивачів про можливість проживання відповідача-1 у будинку за адресою: с. Черевки Згурівського району, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки вказаний будинок введено в експлуатацію, але право власності на нього не оформлено. Крім того, як встановлено з пояснень сторін в даному будинку відсутні умови для проживання. До того, адреса проживання відповідача-1 у своєї доньки: [ADDRESS] є тимчасовою. Крім того, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між позивачами та відповідачем-1 наявний триваючий конфлікт на ґрунті особистих відносин, що унеможливлює його вирішення мирним шляхом. Неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу користування спірним житлом не вирішили спірного питання. Суд приймає до уваги доводи відповідача-1 про безпосередню участь у частковому погашенні заборгованості по квартплаті та комунальним послугам за минулі роки відповідно до наданих довідок № 536 від 04.12.2015 та довідки № 555 від 04.12.2015, що підтверджує його добросовісне відношення до утримання нерухомого майна. Крім того, суд враховує стан здоров'я відповідача-1, що підтверджується випискою із медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого та подальшу можливість користуватися встановленими законом послугами, в тому числі і медичними, за місцем реєстрації, відсутність в нього іншого житла та наявність триваючого конфлікту в сім`ї, що призводить до створення позивачами штучних перешкод у користуванні відповідачу-1 своїм майном, наявність судових рішень, які набрали законної сили за заявленими вимогами, натомість за іншими підставами та правовим обґрунтуванням, в яких відмовлено у задоволенні позову про визнання відповідача-1 таким що втратив право користування спірним майном, його вселення до квартири. Будь-яких доказів, на підтвердження того що відповідач-1 не проживає в спірній квартирі без поважних причин позивачі не надали. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON], [PERSON] зазначили, що про конфлікти в сім`ї їм не відомо, лише відомо факт тривалого не проживання відповідачів в спірній квартирі. Оскільки не проживання відповідача-1 в спірній квартирі як встановлено судом під час розгляду справи зумовлено наявністю перешкод зі сторони позивачів, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності та взаємному зв'язку, враховуючи конституційне право особи на житло, закріплене ст.47 Конституції України, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання відповідача-1 таким, що втратив права користування жилим приміщенням з підстави ст. 71 ЖК та задоволення зустрічних вимог про усунення перешкод та вселення відповідача-1 у квартиру [ADDRESS]. Відповідно до положень ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Звертаючись до суду з заявленим позовом позивачі просять визнати відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою, на підставі ст. 107 ЖК. Відповідачами заявлено зустрічний позов про усунення перешкод та вселення до спірного майна. Відповідно до ст. 107 ЖК наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати догорів найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Відповідно до ордеру на житлове приміщення [NUMBER] серії Б від 10.01.1989 (а.с.16) відповідачу [PERSON] на родину з чотирьох чоловік було надано право зайняття трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. Окрім відповідача-1 право на житлову площу отримали члени його родини: дружина [PERSON], донька [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) та син [PERSON] Відповідно до довідки форми -3 від 25.11.2015 (а.с.18) зазначені особи були зареєстровані у спірній квартирі і на підставі ордеру вселились до неї. У 1995 році відповідач-1 вийшла заміж за [PERSON], від шлюбу в них народився син [PERSON] Оскільки на момент народження дитини подружжя проживало з позивачами у вказаній квартирі, відповідач - 3 також був зареєстрований за вказаною адресою. Відповідно до наданої довідки форми -3 від 11.12.2015 в спірній квартирі було зареєстровано доньку відповідача-1, [PERSON], 2014 року народження, як зазначають позивачі без їх згоди. Як встановлено судом, в квартирі [ADDRESS] проживають позивачі. Кожен з позивачів проживає в окремій кімнаті. Крім того, за договором піднайму житлового приміщення від 08.02.2014 року в спірній квартирі по день винесення рішення проживає піднаймач, [PERSON], якій підтвердив зазначені обставини в судовому засіданні, як свідок. Зазначив, що кімнату у спірній квартирі орендує за 1500 грн. на місяць, які сплачує позивачам. Про конфлікти в сім'ї йому нічого не відомо. Як пояснила відповідач -2 в судовому засіданні, свідок проживає в її кімнаті за згодою з позивачами. Кошти від оренди позивачі спрямовують на утримання квартири. Сім'я відповідача -2 проживала у її кімнаті. Внаслідок конфліктних відносин між позивачем-1 та чоловіком відповідача -2, її мати робила все можливе для того, щоб він не проживав разом з ними, в результаті чого вигнала чоловіка доньки з квартири. Відповідач -2 вказує, що її мати постійно мала намір влаштувати своє особисте життя, зневажливо ставилась до свого колишнього чоловіка, відповідача-1. В 2014 році відповідач-2 завагітніла другою дитиною. Вагітність проходила з ускладненнями, лікар рекомендував уникати сварок та стресу. За вказаних обставин, відповідач-2 змушена була переїхати на тимчасове проживання з сином до свого чоловіка за адресою: [ADDRESS]. В наслідок сварок з позивачем -1, від перенесеного стресу відповідач - 2 раніше терміну народила дитину. Конфлікти в сім`ї почалися після початку приватизації спірної квартири. Вказує, її мати та брат чинять перешкоди у користуванні квартирою, змінили замки. В кімнату де вона весь час проживала позивачі вселили квартиранта. Відповідач -2 повідомила позивача -1 в 2015 році про намір вселитись до квартири. Проте, остання попросила трохи почекати поки квартирант не знайде іншого житла. Крім того, оскільки її батька, відповідача-1 позивачі не пускали до його ж квартири, вона була змушена забрати його до себе, оскільки інше житло в нього відсутнє. Батько дуже хворий, йому потрібен постійний догляд та спокій. Її брат, позивач-2 застосовував до неї та сина, відповідача-3 фізичну силу, не впускав до квартири. З врахуванням викладеного відповідач-1 в своїх інтересах та інтересах дітей була вимушена звернутись з заявами щодо виникнення спірних питань з приводу користування житлом до правоохоронних органів, народних депутатів України. Зазначає, що вказаний конфлікт виник внаслідок приватизації квартири, про що не заперечували позивачі в судовому засіданні. За викладених обставин, відповідачі просять відмовити в задоволенні первісного позову, задовольнити зустрічні позовні вимоги. Як встановлено судом, відповідно до Висновків про результати звернення громадян від 19.12.2015, 30.10.2015 сторонам запропоновано звернутись до суду, оскільки наявний житловий спір для вирішення спірних питань. Крім того, зазначено, що з відповідачем-1 проведено профілактичну бесіду з приводу недопущення вчинення насильства в сім'ї. Відповідно до відповіді, наданої Службою у справах дітей Дарницької районної у місті Києві державної адміністрації від 25.12.2015 щодо виникнення спору з приводу визнання осіб такими, що втратили право користування, запропоновано відповідачу-1 звернутись до суду з позовом про вселення та усунення перешкод у користуванні квартирою, враховуючи інтереси малолітньої дитини. Відповідно до ст. 47 Конституції зазначено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 48 Конституції України закріплено, що кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ч.3 ст.9 ЖК України зазначено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбачених законом. Як вбачається зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» (надалі-Закон) де закріплено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального,культурного, духовного і соціального розвитку. Ст. 18 вказаного Закону закріплено право дитини на житло, вказано, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» вказано, що для здійснення будь - яких правочинів стосовно нерухомого мана , право власності на яке або право користування яким мають діти , потрібна попередня згодо органі опіки та піклування. Неприпустимо зменшення або обмеження прав та охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно житлових приміщень. Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 (далі - Конвенція) встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. У ст. 16 Конвенції, зазначено, що кожна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте та сімейне життя, недоторканість житла та інше. Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання. Ст.27 Конвенції закріплено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя необхідних для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку дитини. Держави-учасниці відповідно до національних умов в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів для надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом. Відповідно до приписів ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони, та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. При цьому, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього кодексу. Між тим, в обгрунтування заявлених вимог, позивачами за основним позовом не надано достатніх та беззаперечних доказів на підтвердження обставин для застосування положень ст. 107 ЦПК України, розірвання з відповідачами договору найму жилого приміщення. Крім того, як встановлено з пояснень сторін договір найму між ними не укладався. Не доведено матеріалами справи й наявність у відповідачів, окрім спірного помешкання, іншого житла, з врахуванням інтересів малолітньої дитини. Натомість, під час розгляду справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що позивачі за основним позовом змінили замки від вхідних дверей у спірній квартирі, внаслідок чого відповідачі не мають доступу у спірне житлове приміщення. Крім того, матеріалами справи підтверджується, що між сторонами склалися неприязні стосунки з приводу спільного користування житловим приміщенням, а з пояснень позивачів вбачається, що спільне користування квартирою є неможливим і небажаним саме для позивачів. Неодноразові звернення до правоохоронних органів з приводу користування спірним житлом не вирішили спірного питання. До того, суд приймає до уваги та враховує наступні обставини, що в кімнаті відповідача - 2 проживає за договором піднайму житлового приміщення з 08.02.2014 по день винесення рішення піднаймач, [PERSON], що є перешкодою для вселення відповідачів до кімнати у спірній квартирі, оскільки, як встановлено з пояснень позивачів, кожний з мешканців квартири проживає в окремій кімнаті. Отже, твердження відповідачів про те, що вони не мають змоги проживати у квартирі через перешкоди, які чинять їм позивачі, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Положеннями ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи встановлені в ході судового розгляду обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] треті особи: КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району міста Києва», Служба у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві про визнання осіб, що втратили право користування жилим приміщенням з наведених у первісному позові підстав не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а покази свідків за встановлених обставин не можуть бути покладені в основу рішення по даній справі. За викладених обставин, у задоволенні первісних вимог слід відмовити. Враховуючи той факт, що відповідачі не втратили своє право користування спірним житловим приміщенням - [ADDRESS] і те, що під час судового розгляду було доведено, що відповідачі позбавлені можливості проживати у спірній квартирі, що зумовлено наявністю перешкод зі сторони позивачів, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дарницької РДА у м. Києві про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення [PERSON], її малолітню доньку [PERSON], 18.06.2014року народження, [PERSON] до квартири [ADDRESS], підлягають задоволенню. Враховуючи, що судом в повному обсязі відмовлено у задоволенні первісних позовних вимог, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід відмовити позивачам у стягненні з відповідачів судових витрат. Разом з тим відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачів по зустрічному позову на користь позивача, [PERSON] сплачені нею судові витрати в сумі 551.21 грн. (а.с. 191) по 275.60 грн. з кожного.

Outcome: approved