Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-04 00:00:00

В травні 2015 року [PERSON] звернулась до суду із вищевказаним позовом. В позові вказала, що із [PERSON] перебувала в шлюбі з 2003 по 2009 рік. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В даний час малолітній син [PERSON], [INFO] проживає з її батьками за адресою: [ADDRESS]. З метою відпочинку, розширення кругозору дитини, її оздоровлення, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання раннього вивчення іноземних мов виникає потреба у тимчасових виїздах сина за кордон. Син почуває себе приниженим оскільки поїхати за кордон він може лише зі згоди батька. [PERSON] відбуває покарання в місцях позбавлення волі в ВК-69 ( м.Кременчук пров.Зональний,1) і не може дати письмової згоди на виїзд сина за межі України. Оскільки відповідач немає можливості надати нотаріально посвідченої згоди на виїзд сина на відпочинок та оздоровлення за межі України, чим перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини з метою захисту прав дитини вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. Посилаючись на вищевикладені обставини, а також на обставини і підстави викладені в тексті позовної заяви позивачка просила суд постановити судове рішення, яким надати дозвіл на виїзд [PERSON], [INFO], в супроводі матері [PERSON] за межі України, без згоди та супровода батька [PERSON] та надати згоду на виготовлення [PERSON], [INFO], (проїзного документу для виїзду за кордон). [PERSON] на розгляд справи не прибула. Причини неявки суду не повідомила. Про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. на адресу суду надала заяву в якій просить розглядати заяву без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився. В даний час відбуває покарання в місцях позбавлення волі в ВК-69 ( м.Кременчук пров.Зональний,1). Надіслав на адресу суду заяву в якій дав згоду на тимчасовий виїзд за межі України свого сина [PERSON] та розгляд справи без його участі. З позовом згідний. Суд, вивчивши матеріали справи, давши аналіз та оцінку наданим доказам в їх сукупності прийшов до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом достовірно встановлено, що з \~2003 по 2009 рік позивачка [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідною копією свідоцтва про народження. В даний час син позивачки проживає з її батьками в [ADDRESS]. У \~[PERSON] виникла потреба у тимчасових поїздках за кордон з метою відпочинку з дитиною, розширення її кругозору, оздоровлення, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання раннього вивчення іноземних мов. [PERSON] не має можливості надати згоду на виїзд дитини за межі України так як відбуває покарання в місцях позбавлення волі в ВК-69 ( м.Кременчук пров.Зональний,1). Відповідно до ст.313 ЦК України, ст. 4.2 ЗУ «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У відповідності до Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди одного з батьків та супроводу другого з батьків. Згідно ст.9 Сімейного Кодексу України подружжя, батьки дитини, батьки та діти, інші члени сім'ї та родичі, відносини між якими регулює цей Кодекс, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором), якщо це не суперечить вимогам цього Кодексу, інших законів та моральним засадам суспільства. Крім цього, ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради № 789 від 27.02.91р., передбачено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст.7,155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідач в своїй заяві надав дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон свого сина. Викладена в позовній заяві мета виїзду матері з дитною за межі України, для відпочинку дитини, розширення її кругозору, оздоровлення, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання раннього вивчення іноземних мов, на переконання суду є піклуванням про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Отже, суд вважає, що з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, позов необхідно задовольнити в повному обсязі.

Outcome: approved