Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - будинком [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач у вказаному будинку зареєстрований, але не проживає за вказаною адресою понад один рік і в добровільному порядку відмовляється знятись з реєстрації. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач надіслала до суду письмове клопотання з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач причин повторної неявки не повідомив. Про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином. Своїм правом на подання відзиву відповідач не скористався. Будь-яких заяв, клопотань щодо розгляду справи від відповідача до суду не надходило. Враховуючи вищевикладене, суд ухвалив провести заочний розгляд справи, дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, встановивши фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується даними договору купівлі - продажу, посвідченого Шинкарук Н.І., державними нотаріусом Кривоозерської держнотконтори Миколаївської області 03 квітня 2019 року (а.с.4-5) та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №162521528 від 06 квітня 2019 року (а.с.6). Згідно положень ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Положеннями ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно положень ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом. Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За положеннями ст.ст.321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для свого проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб. Нормативними положеннями ст.156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним в будинку що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить і стаття 405 ЦК України. Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим житлом може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого він є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Крім того, суд зазначає, що положеннями ст.526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов`язання, а саме: зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У пункті 14 вказаного вище договору купівлі продажу житлового будинку зазначено, що представник продавця довела до відома покупця про реєстрацію місця проживання члена сім`ї відчужувача - [PERSON] , 1984 року народження, у відчужуваному будинку, який протягом місячного терміну зобов`язаний знятись з реєстрації місця проживання. Ці обставини підтверджуються також даними заяви [PERSON] , посвідченої Лукинюк К.П., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 03 квітня 2019 року (а.с.7). Згідно довідки Кривоозерської селищної ради Миколаївської області від 02 липня 2019 року №2349 (а.с.11) місце проживання [PERSON] , 1984 року народження, зареєстроване в [ADDRESS] , але за вказаною адрею він фактично не проживає з 2010 року. Згідно положень ст.7 Закону України "Про свободу пересування вільний вибір місця проживання в Україні" припинення підстав на право користування житловим приміщенням є підставою для здійснення зняття з реєстрації місця проживання особи у даному житловому приміщенні. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved