Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, відповідно до якого просила визнати за нею право власності на 1/2\~ частку автомобіля «HYUNDAI TUCSON», універсал-В, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказує, що 12.07.2013 року одружилася з відповідачем. На час подання позовної заяви, в провадженні Івано-Франківського міського суду знаходиться справа за її позовом до [PERSON] про розлучення. За час шлюбу, у листопаді 2013 року набуто в спільну сумісну власність рухоме майно - автомобіль «HYUNDAI TUCSON», універсал-В, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . Згідно висновку експерта № 45 судової автотоварознавої експертизи від 09.08.2018 року, який складено судовим експертом Біланюк В.М., ринкова вартість автомобіля станом на 09.08.2018 року складає 198 708,96 грн. А тому просить визнати за нею 1/2\~ частку вищезазначеного автомобіля. В судове зсідання позивач не прибула, подавши суду заяву про розгляд справи без її участі, підтримання заявлених позовних вимог, які просить задовольнити повністю. Не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Причину неявки суду не повідомлено. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно копії свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] виданого повторно 08.08.2018 року, сторони 12.07.2013 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 864 (а.с. 6). Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 21 листопада 2018 року шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 12.07.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено актовий запис за №864 розірвано.\~ Малолітню доньку [PERSON] , [INFO] залишено на проживання з матірю [PERSON] , [INFO] . Рішення набрало законної сили 04.01.2019 року. Як слідує з матеріалів справи, 07.11.2013 року за [PERSON] зареєстровано на праві власності автомобіль «HYUNDAI TUCSON», універсал-В, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] . (а.с. 7). Відповідно до висновку експерта № 45 судової автотоварознавої експертизи від 09.08.2018 року, який складено судовим експертом Біланюк В.М., ринкова вартість автомобіля станом на 09.08.2018 року складає 198 708,96 грн. (а.с. 9-15). Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п. п.23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справпро право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Таким чином, враховуючи, що спірний автомобіль набутий за час шлюбу, з огляду на що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, виділивши у власність за позивачем 1/2 частки автомобіля «HYUNDAI TUCSON», універсал-В, державний номерний знак [NUMBER] , 2007 року випуску, чорного кольору, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] . Відповідно до ст.141 ЦПК України на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 994,00 грн.

Outcome: approved