Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-06 00:00:00

В листопаді 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 18 травня 2007 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №69. В шлюбі є діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося, між ними виникають сварки, скандали та непорозуміння. Подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, тому звернулася до суду. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Суду пояснила, що сторони не підтримують подружніх відносин протягом шести місяців, спільного господарства не ведуть. До розірвання шлюбу привели сварки та скандали. Просить розірвати шлюб з [PERSON], дітей залишити проживати з нею, судові витрати не стягувати з відповідача в користь позивача. Відповідач [PERSON] позов визнає, згідний на розірвання шлюбу. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18 травня 2007 року, який зареєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №69, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі є діти: син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], які проживають разом з матір'ю. За час спільного подружнього життя належної сім'ї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та скандали. Сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують протягом шести місяців, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved