Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-25 00:00:00

В квітні 2019 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою, в якій зазначає,що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.02.2014 р.,фактично припинили шлюбні відносили у 2016 р.,з цього часу мешкали окремо,дітей не мали. [PERSON] не бажав добровільно розірвати шлюб з [PERSON] в органах РАЦС,що змусило [PERSON] звертатись до суду з позовом . Протягом часу судового розгляду цієї справи,який завершився 16.08.2018 р.,позивач [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю,у травні 2018 р. [PERSON] завагітніла,а [INFO] народила дочку,біологічним батьком якої є [PERSON] . Відповідач [PERSON] був обізнаний про ці обставини,проте свідомо затягував процес розлучення,після народження дитини відмовився у органах РАЦС скласти заяву про те,що він не являється батьком дитини,народженої [PERSON] ,тому органи РАЦС,враховуючи зачаття дитини під час зареєстрованого шлюбу між [PERSON] та [PERSON] ,зареєстрували в актовому запису про народження дитини [PERSON] її походження від батька [PERSON] ,хоча фактично її біологічним батьком є позивач [PERSON] . Посилаючись на ці обставини,позивач просить суд визнати його батьком дитини [PERSON] , [INFO] ,та зобов`язати відділ реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції внести зміни до актового запису про народження дитини,вказавши батьком [PERSON] ,виключивши відомості про батька [PERSON] ,стягнути з відповідача судові витрати на оплату судового збору та проведення судової експертизи. 24.10.2019 року ухвалою суду відкрито провадження по цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] відзиву на позов до суду не подав. Третя особа відділ реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції надіслав до суду письмову заяву про відсутність заперечень проти заявленого позову та розгляд справи без участі його представника. 15.01.2020 р.по справі проведено підготовче судове засідання,під час якого відповідач [PERSON] заявив про те,що позову не визнає,третя особа [PERSON] позов підтримала. 15.01.2020 р.ухвалою суду було призначено по справі судову молекулярно-генетичну експертизу та зупинено провадження на час проведення експертизи. 24.06.2020 р.ухвалою суду провадження по справі поновлено. 04.09.2020 р.ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] у вступному слові позов підтримав та пояснив,що з грудня 2017 р.він перебував у близьких відносинах з [PERSON] ,а з січня 2018 р.вони почали спільно проживати однією сім`єю.На той період часу [PERSON] через суд намагалась розлучитись з [PERSON] ,всі відносини між колишнім подружжям були припинені ще у 2016 р.,проте відповідач з власних міркувань затягував процес розлучення,а коли дізнався,що [PERSON] завагітніла від [PERSON] та народила дочку,відмовився подавати заяву в органа РАЦС про відмову від батьківства,був записаний батьком дитини,включно з міркувань якомога довше дошкуляти колишній дружині.Ці обставини порушують права позивача як біологічного батька [PERSON] , [INFO] ,так і ставлять під загрозу інтереси самої дитини,стосовно якої [PERSON] може заявити про свої права або вчиняти певні дії. Відповідач [PERSON] ,який достеменно обізнаний про наявність в проваджені суду цивільної справи щодо нього,в судове засідання не з`явився,судова повістка,надіслана на зареєстровану адресу його проживання,була повернута до суду із зазначенням про відсутність адресату. Інформація про призначені до розгляду судові справи розміщена у вільному доступі на офіційному сайті «Судова влада». Згідно електронного сайту Шевченківського районного суду м.Запоріжжя користувачу надаються можливості пошуку, перегляду, копіювання та роздрукування судових рішень або їхніх частин, інформацію про призначені судові засідання. Згідно із\~ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують рішення Європейського суду з прав людини як джерело права. Частина 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Строки, встановлені ЦПК,є обов`язковими для суддів та учасників судових процесів, оскільки визначають тривалість кожної стадії процесу або час, протягом якого має бути вчинено процесуальну дію (наприклад, строк оскарження судового рішення, строк подачі зауважень щодо журналу судового засідання). Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправданих зволікань) судового захисту. Європейський суд з прав людини, вирішуючи питання про дотримання права на справедливий суд, передбаченого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, у контексті оцінки дій сторони в справі, спрямованих на захист свого права, або її бездіяльності, дійшов з урахуванням принципів, що випливають з прецедентної практики Суду, висновків про те, що: одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності; «право на суд» не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави; сторона в розумні інтервалу часу має вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їй судового провадження; право на вчинення процесуальних дій стороною або щодо певної сторони не є необмеженим, позаяк обмежується, зокрема, необхідністю дотримання прав іншої сторони в процесі та власне необхідністю забезпечити дотримання права на справедливий суд у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції (рішення від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» (п.п. 52, 53, 57 та ін.); рішення від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» (п.п. 40, 41, 42 та ін.). У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьова проти України» зазначено, що сторона має вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого йому судового провадження. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учаснику справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»). Враховуючи неявку в судове засідання відповідача [PERSON] без поважних причин,на підставі ст.223 ЦПК України справа розглянута без його участі. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов та пояснила,що з [PERSON] вона спільно проживала у шлюбі до 2016 р.,пішла від нього,навіть не маючи змоги забрати всі особисті речі та документи,спільного проживання вони не поновлювали,до серпня 2018 р.вирішувалось питання про їх розлучення у судовому порядку. В цей період,приблизно з грудня 2017 р.,вона спільно проживала з позивачем [PERSON] ,вони фактично створили сім`ю, [INFO] народила дочку [PERSON] ,біологічним батьком якої є [PERSON] ,проте через зачаття дитини в період зареєстрованого шлюбу з [PERSON] та його відмову подати у РАЦС заяву про те,що він не являється батьком дитини,її дочку [PERSON] в актовому записі зареєстрували як народжену від батька [PERSON] ,що не відповідає дійсності. Вислухавши пояснення учасників справи,оцінивши досліджені письмові докази в сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Право звертатись до судів України для захисту своїх прав,свобод чи інтересів мають іноземці,особи без громадянства,іноземні юридичні особи,іноземні держави(їх органи та посадові особи)та міжнародні організації,які мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними та юридичними особами України,крім випадків,передбачених Конституцією та законами України,а також міжнародними договорами,згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України( ст.496 ЦПК України). Стаття 3 ч.1 ЦПК України визначає,що \~цивільне судочинство здійснюється відповідно до\~Конституції України, цього Кодексу,\~Закону України\~"Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено такі обставини. Зі змісту позову та пояснень в судовому засіданні учасників справи вбачається,що в період з 13.02.2014 р.по 16.08.2018 р. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с.5). 02.11.2017 р. [PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м.Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу,який було розірвано рішенням від 28.02.2018 р. № 336/6210/17,що набрало законної сили 16.08.2018 р.(а.с.6-10). [INFO] у м.Вільнянськ Запорізької області [PERSON] народила дочку [PERSON] ,про що 31.10.2018 р. відділом реєстрації актів цивільного стану Вільнянського районного управління юстиції було зроблено актовий запис № 218 та видано свідоцтво про народження серія [NUMBER] (а.с.4). Згідно зі\~статтею 121 СК України\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, відповідно до частини першої\~статті 122 СК України, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. Відповідно до частини другої\~статті 122 СК України\~дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Згідно з частиною третьою\~статті 122 СК України\~подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір`ю дитини заяви про визнання батьківства. Якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу внаслідок смерті чоловіка, походження дитини від батька може бути визначене за спільною заявою матері та чоловіка, який вважає себе батьком. Визначення походження дитини від батька за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою регулюється\~статтею 126 СК України. Відповідно до частин першої, третьої\~статті 126 СК України\~походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Визнання батьківства за рішенням суду регулюється\~статтею 128 СК України. Згідно зі\~статтею 128 СК України\~за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Визнання батьківства за рішенням суду, розглядається як засіб захисту прав дитини, тобто міра, спрямована на відновлення, визнання порушених або оспорених прав дитини. Визначення батьківства дитини є підставою виникнення батьківських обов`язків, зокрема обов`язку з утримання дитини. Висновком експерта № 8-424 від 17.06.2020 р.встановлено,що [PERSON] може бути біологічним батьком дитини [PERSON] ,ймовірність біологічного батьківства складає 99,9999%(а.с.55-63). Встановлені вказаними вище судовими рішеннями та експертним висновком обставини узгоджуються з поясненнями позивача [PERSON] та третьої особи [PERSON] щодо характеру взаємин між ними як подружжям та зачаття дитини [PERSON] від біологічного батька [PERSON] під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON] . Зазначені обставини відповідач [PERSON] під час розгляду справи не спростував. Таким чином, у судовому засіданні, на підставі досліджених доказів, які є належними,допустимим,достатніми та у сукупності логічними і послідовними,достовірно встановлено, що позовні вимоги підлягають задоволенню , так як ґрунтуються на вимогах чинного ЦК України та інших законодавчих актах України,якими в силу ст.3 ЦПК України суд керувався при вирішенні справи. Відповідно до ст.ст. 141 ЦПК України при задоволенні позову судові витрати позивачу компенсуються за рахунок відповідача. По справі підтверджені документально витрати позивача по оплаті судового збору при зверненні до суду 768 р.40 коп.(а.с.1),а також витрати позивача на проведення судової експертизи 7850 гр. Такі витрати відповідно до ст.133 ЦПК України є судовими витратами,які були попередньо оплачені позивачем,підлягають стягненню на його користь з відповідача.

Outcome: approved