Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-20 00:00:00

До суду з позовною заявою звернулась [PERSON] (далі - позивач), яку представляє [PERSON] (далі - представник позивача) до [PERSON] (далі - відповідача) про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності на нього, яка в обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 листопада 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з прилеглими до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами. На момент укладання договору між сторонами були погоджені всі його істотні умови та порядок виконання сторонами умов договору. Позивач, як покупець, зі свого боку виконав всі умови: прийняв квартиру та оплатив її вартість, а відповідач, як продавець, прийняв оплату за квартиру та передав всі документи і ключі на квартиру. Відповідно до п. 7 договору відповідач зобов'язався здійснити необхідні дії по нотаріальному оформленню укладеного між сторонами договору у строк до 26.12.2016, однак ухиляється від нотаріального його посвідчення, пояснюючи це своїм поганим самопочуттям та браком коштів на нотаріальні дії. Окрім цього, враховуючи процедуру набуття у власність вказаного нерухомого майна позивачем, у останнього на даний час відсутні належні підстави для нотаріального посвідчення відповідного правочину, у зв'язку з чим позивач змушений звернутися до суду за захистом права власності на дане нерухоме майно. В судове засідання позивач не з'явилась, представник також не з'явився, надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за відсутності позивача, інтереси якої він представляє. На позовних вимогах наполягають. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просить розглянути справу у її відсутність та заявила про визнання позовних вимог. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема визнання прав. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, передбаченому законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Абзацом четвертим ст. 55 Конституції України передбачено, що кожному надається право будь яким не забороненим законом способом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. У відповідності до ст. 20 ЦК України право на захист своїх прав особа здійснює на власний розсуд. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Як передбаченостаттею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно доч. 1ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. З вимог частини 3 статті 334 ЦК України вбачається, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За правиламист. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судовим розглядом встановлено, що 26 листопада 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] з прилеглими до нього надвірними господарськими будівлями та спорудами. На момент укладання договору між сторонами були погоджені всі його істотні умови та порядок виконання сторонами умов договору. Позивач, як покупець, зі свого боку виконав всі умови: прийняв будинок та оплатив його вартість, а відповідач, як продавець, прийняв оплату за цей будинок та передав всі документи і ключі на нього. Відповідно до довідки Троїцького КП БТІ від 26.01.2017 №25 остання дата обстеження домоволодіння, розташованого за адресою:[ADDRESS] 23.01.2017. На дату обстеження на земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1 ж,а,г», літня кухня з навісом «Б,б», убиральня «Е», сарай «Ж, ж», гараж «Г», сарай «З, І, К», огорожа «1-3», колодязь «4» (а.с. -11), що також підтверджується технічним паспортом садибного (індивідуального) житлового будинку (а.с. - 23-28). Житловий будинок, що є предметом договору, успадкований відповідачем після його батька (а.с -8, 14, 15), який був замовником первинної інвентаризації в 1990 році (а.с.-16-22), але останній не здійснив подальшого оформлення правовстановлюючих документів, оскільки нормативно-правові акти, що діяли на момент створення житлового будинку, передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". З огляду на вищезазначене, позивачу у власність перейшло дане нерухоме майно, вказаний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення даного правочину відсутні з незалежних від позивача обставин. Вказаний правочин на даний час не потребує державної реєстрації, а тому порушене право позивача може бути предметом захисту у судовому порядку. Вказана правова позиція висловлена в аналізі Верховного суду України за 2013 рік про застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ, згідно якого з 01 січня 2013 року державна реєстрація правочинів щодо нерухомості скасована, тому у разі недодержання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий правочин дійсним, наслідком чого є визнання права власності на відповідне нерухоме майно. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що позивач дійсно набув право власності на вказане нерухоме майно, однак зареєструвати право власності на дане нерухоме майно позивач не має можливості з незалежних від нього обставин, що позбавляє його вільно розпоряджатися та володіти належним йому нерухомим майном, у зв'язку з чим порушене право позивача підлягає захисту у судовому порядку, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved