Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

До Орджонінікідзеського районного суду міста Харкова надійшла позовна заява [PERSON] до Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевсьго району м. Харкова, третя особа, Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області «Про стягнення коштів в порядку спадкування» (а.с.1-38). Позивачка прохає стягнути з Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районні м. Харкова на її - [PERSON], користь нараховану [PERSON], який помер 12.11.2014 року, але невиплачену пенсію, яка входить до складу спадщини, у розмірі 80\~796 грн. 21 коп., підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.06.2015 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-705 Четвертою Харківською Державною нотаріальною конторою. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 12 листопада 2014 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на його майно. Вона [PERSON], як його спадкоємець, прийняла спадщину відповідно до ст. 1268 ЦК України у строк, передбачений ст. 1270 ЦПК України. Під час визначення обсягу спадщини було зясовано, що померлий [PERSON] недоотримав пенсію у розмірі 80796 грн. 21 коп., що було підтверджено довідкою Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова № 7264-13/32 від 03.06.2015 року, яка знаходиться у спадковій справі. У квітні 2015 року [PERSON] надала в Управління Пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районні м. Харкова заяву про оформлення недоотриманої пенсії і свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого 12.06.2015 року Четвертою Харківською Державною нотаріальною конторою. 21.08.2015 року [PERSON] звернулась з письмовою заявою до Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова про а добровільну виплату недоотриманої пенсії та надала нотаріально завірену копію свідоцтва про права на спадщину. Проте Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова відмовило у виплаті вказаної грошової суми. У судове засідання позивач та представник позивача зявились надали пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Представник позивача додатково пояснила про те, що [PERSON] помер 12 листопада 2014 року. Зазначила, що Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова надали довідку від 19.12.2014 року за № 17617-02/32 про існування суми нарахованої але не виплаченої пенсії [PERSON], у розмірі 80\~796 грн., за рішеннями суду. Виконання рішень суду здійснювалось через відділ Державної виконавчої служби в Орджонікідзевському районі м. Харкова. Наголосила проте, що на даний момент в органах виконавчої служби відкритого виконавчого провадження на виконання постанов не має. Відповідач, Управління Пенсійного Фонду України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, в особі представника, у судове засідання зявився. Позовні вимоги не визнав. Представник надав пояснення про те,що виконання рішення суду про стягнення коштів, боржником за яким є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслугування бюджетних коштів в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою. Таким чином, виплати за даними судовими рішеннями повинен здійснювати не Пенсійний фонд України, а Державна казначейська служба України. Третя особа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Харківській області, у судове засідання не завились, надали письмову відповідь, повідомили про те, що 11.12.2015 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчих проваджень: виконавчого листа по справі № 644/6634/13-а виданого 07.05.2014 року та виконавчого листа по справі № 644/6634/13-а виданого 07.05.2014 року на підставі п. 3 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» - у звязку зі смертю стягувача. Постанови про закінчення виконавчого провадження та оригінали виконавчих листів направлено на адресу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова, 11.12.2015 року листів направлено на адресу Орджонікідзевського районного суду міста Харкова 11.12.2015 року (ас.с76). Судом установлено: Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого 13 листопада 2014 року серії І-ВЛ № 469041, [PERSON] помер 12 листопада 2014 року (а.с.5). 31.08.2015 року Управління Пенсійний Фонд України в Орджонікідзевському районі м. Харкова, повідомило [PERSON], що сума недоотриманої пенсії буде виплачена за умови фінансування (а.с.10). Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Харківській області повідомив, що на даний момент в органах виконавчої служби відкритого виконавчого провадження на виконання постанов суду, не має інформація від 14.12.2015 року (а.с.76). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Четвертаю Харківською Державною нотаріальною конторою, [PERSON], [INFO], отримала спадщину, яка складається з недоотриманої пенсії у сумі 80796 грн. 21 коп., що належало пенсіонеру [PERSON] (а.с.4). Суд вислухавши думку сторін, ознайомившись з матеріалами цивільної справи, дослідивши письмові докази, - вважає позов таким, що підлягає задоволенню. У відповідності до п. 1 ч. 1\~ст. 214 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються. Статтями 1 та 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб інтересів держави. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права відшкодування моральної (немайнової) шкоди, належить позивачеві. Особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Згідно з статтями\~1216,\~1218 Цивільного кодексу України\~(далі -\~ЦК) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до частин 1, 3, 5\~статті 1268 ЦК\~спадкоємець за заповітом чи за\~законом\~має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 1\~статті 1296 ЦК\~спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Статтею 1227 ЦК\~визначено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім'ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до пунктів 1, 3 Положення про Пенсійний фонд України, затвердженого\~Указом Президента України № 141/2013 від 18 березня 2013 року, Пенсійний фонд України входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики з питань пенсійного забезпечення та ведення персоніфікованого обліку надходжень від сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок). Одним з його основних завдань є реалізація державної політики з питань пенсійного забезпечення; забезпечення своєчасного і в повному обсязі фінансування та виплати пенсій, допомоги на поховання, інших виплат, які згідно із законодавством здійснюються за рахунок коштів Пенсійного фонду України та інших джерел, визначених законодавством тощо. Відповідно до чинного у даний час Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також у містах та районах, яке затверджене\~постановою правління Пенсійного Фонду України від 22 грудня 2014 року № 28-2, управління Пенсійного фонду України в районах є територіальними органами Пенсійного фонду України. Управління Фонду відповідно до покладених на нього завдань серед іншого: планує доходи та видатки коштів Фонду в районі (місті), у межах своєї компетенції забезпечує виконання бюджету Фонду; призначає (здійснює перерахунок) і виплачує пенсії, щомісячне довічне грошове утримання суддям у відставці, допомогу на поховання та інші виплати відповідно до законодавства; забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій тощо. Аналіз наведеного вище, інших положень\~Законів України "Про пенсійне забезпечення", та Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування»\~вказує на те, що відповідач є суб'єктом здійснення пенсійних виплат, передбачених статтями\~39,\~51 Закону № 796-ХІІ. Посилання відповідача щодо неможливості виплатити вказаних у позові коштів через відсутність відповідного фінансування з Державного бюджету України юридичного значення не має. Відповідач як орган виконавчої влади не позбавлений права в межах реалізації своїх повноважень в адміністративному порядку вимагати належного фінансування заборгованості, яка виникла у зв'язку з реалізацією державою\~Закону. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд - приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат слід вирішити відповідно до положень\~статті 88 Цивільного процесуального кодексу України.

Outcome: approved