Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

В червні 2014 р. [PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання за їх малолітнім сином [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] та встановлення порядку користування вказаною квартирою. Позов обґрунтований наступним. В 1999 р. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в порядку приватизації набули у власність в рівних частках квартиру [ADDRESS]. [INFO]. [PERSON] помер. Після відкриття спадщини з'ясувалося, що [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого заповів належну йому частку у квартирі малолітньому сину позивачів [PERSON]. Позивачі не можуть оформити право власності дитини в порядку спадкування, оскільки відповідачі чинять у цьому перешкоди, утримуючи у себе і не надаючи оригінал свідоцтва про приватизацію квартири. В обґрунтування вимог про встановлення порядку користування квартирою [PERSON] вказала, що спірна квартира має загальну площу 69,48 кв.м. і складається з трьох ізольованих жилих кімнат та місць загального користування. На долю кожного із співвласників припадає по 8,38 кв.м. жилої площі. Разом з сином їй належить на праві власності 2/5 частин у праві власності, що складає 16,76 кв.м. житлової площі. Зазначений розмір житлової площі майже повністю відповідає розміру кімнати площею 15 кв.м., яка відповідно до існуючого порядку фактично перебуває в їх користуванні. [PERSON] посилається на те, що між її сім'єю та сім'єю [PERSON] склалися неприязні відносини, які унеможливлюють спільне вирішення питань користування квартирою та оплати житлово-комунальних послуг, у зв'язку з чим просить встановити порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити їй та сину в користування кімнату площею 15 кв.м., відповідачам - дві інші кімнати площею 17,3 кв.м. та 9,6 кв.м., а місця загального користування залишити в спільному користуванні. В судовому засіданні представники позивачів [PERSON] та [PERSON] позов підтримали пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. З огляду на надання представником відповідачів технічного паспорту на спірну квартиру, уточнили, що розмір площі кімнати, яку [PERSON] просить виділити в її та сина користування, становить 14,9 кв.м. Представник відповідачів [PERSON] позов визнав частково. Не заперечував проти визнання за [PERSON] права власності на 1/5 частину квартири в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Вимоги про встановлення порядку користування квартирою не визнав пославшись на те, що кімнати площею 15 кв.м. у квартирі немає, а встановлення порядку користування квартирою призведе до порушення прав співвласників. Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. В 1999 р. квартира [ADDRESS] була набута у власність [PERSON], його сином [PERSON], дочкою [PERSON], дружиною сина [PERSON] та онуком [PERSON] в рівних частках на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 24 листопада 1999 р. (а.с. 106 ). 29 листопада 1999 р. право власності вказаних осіб зареєстровано Київським міським бюро технічної інвентаризації за реєстровим № 1408. [INFO]. [PERSON] помер, залишивши заповіт, відповідно до якого належну йому 1/5 частину квартири [ADDRESS] заповів [PERSON] (а.с. 67, 68, 12). У спадкодавця [PERSON] не залишилося спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, а отже [PERSON] має право на 1/5 частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З матеріалів спадкової справи вбачається, що у грудні 2011 р. законні представники малолітнього спадкоємця [PERSON] та [PERSON] відповідно до положень ч. 4 ст. 1269 ЦК України подали до Сьомої київської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (а.с. 66). В лютому 2014 р. [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте нотаріус повідомив про неможливість видачі свідоцтва через ненадання правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с. 70). Такі дії нотаріуса узгоджуються з положеннями п.п. 4.15, 4.18 п. 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, відповідно до яких видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачі утримують у себе свідоцтво про право власності на житло від 24 листопада 1999 р. і не надають його позивачам для оформлення свідоцтва про право на спадщину, що порушує право спадкоємця на одержання правовстановлюючого документу на успадковане нерухоме майно і тим самим порушує його права власності. З урахуванням приписів ст. 328, 1218, 1223, 1226, п. 1) ч. 2 ст. 16, ст. 392 ЦК України порушене право спадкоємця [PERSON] підлягає судовому захисту шляхом визнання права власності на успадковане ним майно. При вирішенні вимог про встановлення порядку користування квартирою суд виходить з положень ст. 358 ЦК України, яка визначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Судом встановлено, що співвласниками спірної квартири є члени двох сімей, між якими склалися вкрай неприязні стосунки з приводу користування квартирою, що і обумовило ненадання відповідачами позивачам правовстановлюючого документу для оформлення права на спадщину. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, так як неможливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають їм домовитися про порядок користування квартирою. За таких обставин вирішити існуючий спір можливо лише шляхом встановлення конкретного порядку користування квартирою. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається із трьох ізольованих житлових кімнат площею 14,9 кв.м., 10 кв. м. і 17 кв.м. та місць загального користування: кухні, ванної кімнати, вбиральні, коридору, вбудованої шафи, а також двох лоджій (а.с. 107). Враховуючи, що загальна жила площа квартири складає 41,9 кв.м., на кожного з співвласників припадає в користування по 8,38 кв.м. жилої площі. За запропонованим позивачами варіантом порядку користування квартирою частка [PERSON] та малолітнього [PERSON] буде меншою на 1,86 кв.м. від розміру частки, яка припадає на їх спільну частку у праві власності (16,76 кв.м.), а частка [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідно буде перевищувати на 1,86 кв.м. розмір частки, яка припадає на їх спільну частку у праві власності (25,14 кв.м.). Представники сторін визнали, що такий порядок користування квартирою уже склався, а враховуючи розміри та конструктивні особливості спірної квартири, іншого варіанту порядку користування нею встановити неможливо. За таких обставин вимоги про встановлення конкретного порядку користування квартирою суд вважає доведеними і обґрунтованими та задовольняє їх. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. З огляду на те, що за даними Інтернет-ресурсу «Столична недвижимость» вартість трикімнатної квартири, аналогічної спірній квартирі, складає орієнтовно 910000 грн., суд визначає, що ціна позову становить 182000 грн. Таким чином позов про визнання права власності підлягав оплаті судовим збором в розмірі 1820 грн. Позивачі оплатили позов майнового характеру судовим збором в розмірі 743,60 грн., тобто не доплатили 1076,40 грн. судового збору. Враховуючи, що рішення ухвалено на користь позивачів, суд на підставі ст. 88 ЦПК України присуджує з відповідачів судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 987,20 грн. (а.с. 1, 2, 3), та документально підтверджених витрат на правову допомогу в сумі 2625 грн. (а.с. 46), тобто по 1204,07 грн. з кожного. В дохід держави з відповідачів підлягає стягненню недоплачений позивачами судовий збір в сумі 1076,40 грн., тобто по 358,80 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved