Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] як законний представник в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] 16.08.2016 року звернулася до суду з позовною заявою до Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, посилаючись на те, що її тесть, [PERSON], помер 12 вересня 1995 року у віці 65 років, який до дня смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO]. Свекруха, [PERSON], померла 23.01.2002 року у віці 75 років, до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою: [INFO]. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON] зареєстрували шлюб 12.07.1961 року у Мшанецькій сільській раді Старосамбірського району Львівської області. Від спільного подружнього життя у них було троє дітей: дочка [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON]) [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], який є її чоловіком та помер 29.01.2015 року. За життя її свекруха [PERSON] уклала заповіт від 07.03.2000 року, посвідчений секретарем виконкому Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області, та зареєстрований в реєстрі за № 12, згідно якого, на випадок смерті, зробила таке розпорядження: її житловий будинок з надвірними господарським спорудами, і все її майно, де б воно не знаходилось і з чого воно не складалося, і взагалі все те, що на день смерті буде належати їй на праві особистої власності, а також належний їй грошовий вклад з відповідними процентами та всіма компенсаційними нарахуваннями, які будуть проводитися в державі, що зберігаються в філіалі ощадбанку № 6537 села Мшанець, заповіла своєму синові - [PERSON]. Даний заповіт не змінений і не скасований на день смерті спадкодавця. На день смерті свекрухи - [PERSON], чоловік позивачки - [PERSON] фактично проживав у даному житловому будинку в с.Галівка, по вулиці Центральна, будинок №54, Старосамбірського району Львівської області, доглядав за житловим будинком, обробляв земельну ділянку біля житлового будинку, підремонтував огорожу, покрівлю. Він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном після смерті своєї матері. [PERSON] раптово помер 29 січня 2015 року у віці 46 років. Від спільного подружнього життя з чоловіком мають троє дітей: син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO]. 30 липня 2015 року після смерті чоловіка вона, як спадкоємець за законом, звернулась до приватного нотаріуса Ужгородського районного нотаріального округу Закарпатської області із письмовою заявою про прийняття спадщини за законом після смерті чоловіка [PERSON], який помер 29 січня 2015 року, а 17 березня 2016 року звернулася з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті чоловіка, однак, приватним нотаріусом цього ж нотаріального округу - [PERSON] було винесено постанову від 17.03.2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на нерухоме майно, рекомендовано їй звернутися в судовому порядку про визнання права власності на спадкове майно. 19.02.2016 року [PERSON] та 02.03.2016 року [PERSON] звернулися із письмовими заявами про те, що як спадкоємці за законом до майна їх матері - [PERSON], відмовляються від належного їм спадкового майна на користь племінників, дітей покійного їх рідного брата - [PERSON], [PERSON]І, [PERSON] Згідно довідки Самбірського МБТІ Львівської області від 03.03.2016 року №314 на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Галівка, вулиця Центральна, будинок №54, Старосамбірського району Львівської області, право власності згідно записів у реєстрових книгах Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації станом на 01.04.2008 року не зареєстровано. Відповідно до довідки КП «Старосамбірське РБТІ та ЕО» від 02.03.2016 року №33 станом на 31.12.2012 року по житловому будинку №54 по вулиці Центральна в с.Галівка Старосамбірського району жодних інвентаризаційних та реєстраційних робіт не проводилось. З протоколу № б/н засідання виконавчого комітету Мшанецької сільської ради від 30.07.1961 року відомо, що [PERSON] було виділено земельну ділянку під будівництво житлового будинку, який був побудований у 1961 році батьками її покійного чоловіка - [PERSON] та [PERSON] під час спільного подружнього життя. Згідно довідки цього ж виконавчого комітету від 10.08.2016 року № 423 житловий будинок, який розташований за адресою: село Галівка, вулиця Центральна, буд. № 54, Старосамбірського району Львівської області належить до суспільної групи господарств - робітничий двір, останнім членом якого була [PERSON], яка померла 23.01.2002 року. Інвентаризаційна вартість будинковолодіння станом на 25.03.2016 року із врахуванням ступеня зносу складає 54568,00 гривень. Просить визнати за собою, [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності по 1/4 (одній четвертій) житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований в с.Головецько, вул.Центральна, будинок №54, Старосамбірського району Львівської області в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні позивач [PERSON]І та [PERSON], яка також виступає як законний представник в інтересах своїх малолітніх та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON], та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали та дали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просять задоволити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача - Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причин неявки суду не повідомив. 13.06.2017 року надіслав до суду заяву про слухання справи у відсутності їхнього представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с.237). 13.02.2017 року та 03.05.2017 року представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному об»ємі, просив позов задовольнити, додатково пояснив, що до дня смерті [PERSON] позивачка з чоловіком і сином проживали постійно з матір»ю чоловіка, тобто [PERSON], так як вона була паралізована, багато років була лежачою, а після її смерті, ще десь біля двох років, вони дальше проживали, утримували будинок № 54 по вул. Центральній в с. Галівці та вели господарство. [PERSON] з дому відлучався тільки тоді, коли їхав на роботу, працював у м . Чоп. Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]в судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином.25.10.2016 року до суду подала заяву про те, що розгляд справи проводити у її відсутності, проти позовних вимог не заперечує (а.с.98). Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON]в судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином.26.10.2016 року до суду подав заяву про те, що розгляд справи проводити у його відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с.96). Однак, треті особи, діти покійної [PERSON], були присутні в судовому засіданні 13.02.2017 року, проти позовних вимог не заперечували, навпаки, просили позовні вимоги позивачки задовольнити, так як вона та її чоловік, а їхній рідний брат, тобто [PERSON], в дійсності, з сім»єю постійно проживав з батьками в с. Галівка. В м. Чопі Закарпатської області в гуртожитку він мав одну кімнату, де був зареєстрований, але там він ніколи з сім»єю не проживав, міг тільки переночувати або переодітися і йти на роботу, працював машиністом електровоза, одну добу працював, а два дні мав вихідні. Після роботи зразу їхав додому в с. Галівку, де проживав постійно в будинку № 54 по вул. Центральній, та з дружиною вів там господарку і при житті батьків, і на день їх смерті та після їх смерті, десь біля двох років, оскільки їх мати [PERSON] нічого не могла робити, за нею був потрібний постійний догляд, була паралізована, прикута до ліжка 15 років. ЇЇ внуки - [PERSON] і [PERSON], в даному будинку були лише зареєстровані, але не проживали. Будинок був побудований батьками. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, третіх осіб, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-СГ №009534, виданого 13.09.1995 року Мшанецькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, 12.09.1995 року помер [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] І-СГ №216980, виданого 25.01.2002 року Мшанецькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, 23.01.2002 року померла [PERSON] (а.с.10). При житті, будучи в шлюбі (а.с.11) [PERSON] та [PERSON] мали троє дітей: [PERSON] (прізвище до одруження [PERSON]) [PERSON], [INFO](а.с.12,13); [PERSON], [INFO](а.с.18); [PERSON], [INFO](а.с.34). Згідно заповіту, посвідченого 07.03.2000 року секретарем виконкому Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області [PERSON], [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: житловий будинок з надвірними спорудами, який належить їй на праві особистої власності та все її майно (в тому числі земля і земельний пай) де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все, що буде належати їй на день її смерті, а також належний їй грошовий вклад з відповідними процентами та всіма компенсаційними нарахуваннями, які будуть проводитися в державі, що зберігаються в філіалі Ощадбанку №6537 с.Мшанець на рахунку №680а, заповіла синові [PERSON] (а.с.44). Відповідно до свідоцтва про одруження Серії І-СГ №053750, виданого 02.09.2000 року Мшанецькою сільською радою Старосамбірського району Львівської області, 02.09.2000 року одружилися [PERSON] та [PERSON]. Прізвище після одруження чоловіка та дружини [PERSON], [PERSON] (а.с.35). Від спільного подружнього життя у них народилося троє дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.38), [PERSON], [INFO] (а.с.42) та [PERSON], [INFO] (а.с.40). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] І-ФМ №180682, виданого 05.02.2015 року виконавчим комітетом Чопської міської ради Закарпатської області, [PERSON] помер 29.01.2015 року, місце смерті вказане с. Головецько Старосамбірського району Львівської області (а.с.36). Отже, як вбачається з вищевикладених документів позивач [PERSON], є дружиною померлого [PERSON], а [PERSON], [PERSON], [PERSON] є дітьми померлого [PERSON] Позивач виступає як законний представник в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] З наявних у матеріалах справи документах вбачається, що спадщина [PERSON] та [PERSON], яку не переоформив на себе [PERSON], складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по вул. Центральна, №54, в с.Галівка Старосамбірського району Львівської області. Судом встановлено, що будинок №54, який знаходиться за адресою: с.Галівка, вул.Центральна Старосамбірського району Львівської області, є робочим двором (а.с.57). Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських [PERSON] народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69, а в подальшому, наказами Міністерства статистики України № 48 від 22.02.1995 року Про затвердження форм та Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів(наказ втратив чинність на підставі наказу Держкомстату№ 234 від 17.07.2000 року), згідно яких, записи щодо суспільної групи господарства в погосподарських книгах свідчили про правомірність забудови і прирівнювались до правовстановлюючих документів, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. А також із зазначеними вказівками суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства(сім»ї), особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, відносяться до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади. У судовому засіданні документально з»ясовано, чого не заперечували сторони та треті особи, а саме: - з виписок з погосподарських книг Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області за 1986-1990, 1991-1995 роки (а.с.58-60), та довідок (а.с.53-54) відомо, що [PERSON] до дня смерті - 12.09.1995 року та [PERSON] до дня смерті - 23.01.2002 року, були зареєстровані та проживали в [INFO]. Станом на день смерті [PERSON] з ним були зареєстровані: дружина [PERSON] та внуки [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO](діти сина [PERSON]). Станом на день смерті [PERSON]. з нею були зареєстровані внук [PERSON], [INFO], внук [PERSON], [INFO]; - з архівного витягу протоколу №б/н від 30.07.1961 року (а.с.62) відомо, що виконавчим комітетом Мшанецької сільської ради Старосамбірського району Львівської області слухалася заява [PERSON] про надання йому площі землі під будову жилого будинку, та було прийнято рішення, яким виділено ділянку землі під будову будинку громадянину [PERSON] (а.с.52). Земельна ділянка, згідно довідки виконавчого комітету Мшанецької сільської ради від 10.08.2016 року №423, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку в с.Галівка, вул.Центральна, №54, складає 0,04 га, сад 0,06 га, для ведення особистого селянського господарства 1,90 га (а.с.56). - згідно довідок Самбірського міжміського бюро технічної інвентаризації Комунального підприємства Львівської обласної ради від 03.09.2016 року №374 відомо, що житловий будинок на правах особистої власності в с.Галівка, вул.Центральна, №54, Старосамбірського району Львівської області не зареєстровано та те, що станом на 31.12.2012 року по житловому будинку №54 по вул.Центральна в с.Галівка Старосамбірського району Львівської області жодних інвентаризаційних та реєстраційних робіт не проводилося (а.с.46-47); - з довідки виконавчого комітету Мшанецької сільської ради № 40 від 03.03.2017 року відомо, що [PERSON], який помер 29.01.2015 року, з сім»єю проживав в [INFO] на день смерті своєї матері - [PERSON], яка померла 23.01.2002 року, оскільки його покійна мати являлася інвалідом 1 групи, і здійснював догляд за матір»ю, в даному будинковолодінні проживав до 2004 року без реєстрації(а.с.208); - з виписки з медичної карти стаціонарного хворого відомо, що [PERSON], інвалід 1 групи, з 28.09.1989 року по 04.11.1989 року перебувала на стаціонарному лікуванні в Старосамбірській центральній районній лікарні (а.с.209); - з довідки (а.с.157) вбачається, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований за адресою: [INFO], зареєстрований був один; - свідок [PERSON] в судовому засіданні ствердив, що позивачка разом з своїм чоловіком, тобто з [PERSON], постійно проживали з своїми дітьми разом з батьками чоловіка в с. Галівка. Зареєстровані були в м. Чопі, мали кімнату в гуртожитку, так як [PERSON] працював машиністом електровоза, одну добу працював, а дві був вдома. Вимушені були жити постійно в с. Галівка, в будинку № 54, та вести господарку і при житті батьків, і на день їх смерті та після їх смерті, десь біля двох років, оскільки свекруха позивачки, була паралізована, прикута до ліжка 15 років. Діти [PERSON] [PERSON] і [PERSON], тобто онуки батьків чоловіка позивачки, в даному будинку були лише зареєстровані, але не проживали. Будинок № 54 в с. Галівка побудували батьки [PERSON]. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідка [PERSON] і таких доказів суду не надано. Дані свідчення підтверджуються змістом наведених вище достовірних документів та поясненнями представника відповідача та третіх осіб та відсутністю у них заперечень щодо показів вказаного свідка. Отже, будинок № 54, який знаходиться по вул. Центральній, в с. Галівка Старосамбірського району Львівської області спільно будувався під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON], шлюб яких було зареєстровано 12.07.1961 року(а.с.11). 30.07.1961 року виконкомом Мшанецької сільської ради було виділено [PERSON] земельну ділянку для обслуговування та під будівництво житлового будинку, у відповідності до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України від 20.06.1969 року даний будинок є спільною сумісною власністю, будинок на правах особистої власності в с.Галівка, вул.Центральна, №54, Старосамбірського району не зареєстровано, жодних інвентаризаційних та реєстраційних робіт не проводилося (а.с.46-47). На виконання постанови [PERSON] Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Однак, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON] та [PERSON] своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Проте технічним паспортом (а.с.46-51) встановлений факт існування житлового будинку № 54 по вулиці Центральній у с. Галівка Старосамбірського району Львівської області. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Згідно із частинами 1 та 2 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю в Україні майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. У відповідності з положеннями ст.ст.328, 380 ЦК України право власності на майно вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За таких обставин слід вважати, що подружжям [PERSON] та [PERSON] правомірно набуто право власності кожним на ? частину будинковолодіння № 54 по вулиці Центральній у с. Галівка Старосамбірського району. У відповідності з п.1 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30.05.2008 року спадкові відносини регулюються ЦК України, законами України від 02.09.1993 року «Про нотаріат», від 23.06.2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] та [PERSON] діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їм майна. Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. У відповідності до норм ст. 549 ЦК України 1963 року, що діяла на час смерті [PERSON], тобто на час відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємцями [PERSON] була його дружина [PERSON] та троє дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Спадкоємцями [PERSON] після її смерті були лише перераховані вище її діти. У відповідності з повідомленням завідуючої Старосамбірської державної нотаріальної контори від 31.08.2015 року(а.с.186,187,188) згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру (спадкові справи, та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) інформація щодо спадкових справ до майна померлого 12.09.1995 року [PERSON] та померлої 23.01.2002 року [PERSON] відсутні. Після смерті [PERSON] спадщину прийняли його дружина [PERSON] та син [PERSON], ставши власниками будинковолодіння, так як лише вони, як спадкоємці першої черги, проживали з ним у такому на момент відкриття спадшини, після смерті спадкодавця вступили у володіння спадковим майном, користуючись цим будинком та підтримуючи його у належному стані, а також і станом на момент розформування робітничих дворів у квітні 1991 року. Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Аналогічною є ситуація і після смерті [PERSON], спадщину прийняв лише один син [PERSON], ставши власником цілого будинковолоіння № 54 по вул. Центральній в с. Галівка, так як лише він, як спадкоємець першої черги, проживав з матір»ю (вона була лежачою 15 років) на момент відкриття спадщини, після смерті спадкодавця вступив у володіння спадковим майном, користуючись ще два роки після смерті матері цим будинком та підтримуючи його у належному стані. А тому відповідно до п.1ч.1 ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії [PERSON] знову як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що [PERSON] вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті матері. Судом також не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом [PERSON] та [PERSON] (дівоче прзвище [PERSON]) Л.М. вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] Отже, діти спадкодавців [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не вчинили жодних дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини після смерті батька [PERSON] та [PERSON] (заяв в нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини про прийняття спадщини не подали та не вступили в управління або володіння спадковим майном), що в суді і підтверджували. За таких обставин, з огляду на встановлення факту правомірності набуття [PERSON] та [PERSON] права власності кожним на ? частину будинковолодіння № 54, який знаходиться по вул. Центральній в с. Галівка Старосамбірського району Львівської області, беручи до уваги встановлення факту вступу [PERSON] у володіння спадковим майном , то: за [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] слід визнати право власності на ? частки цього будинковолодіння (1/2 частки у спільному майні подружжя та ? в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка, а за [PERSON] слід визнати право власності на ? частину спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON]: за [PERSON] після смерті матері [PERSON] слід визнати право власності на ціле будинковолодіння в порядку спадкування за законом (після смерті батька -1/4 в порядку спадкування за законом та ? частки матері в порядку спадкування за законом), оскільки інші спадкоємці спадщину не прийняли. Проте [PERSON] не оформив прав на спадкове майно за батьками, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) у якій за вказаними параметрами у Спадковому реєстрі інформація відсутня (долучено до матеріалів справи), так як раптово помер 29.01.2015 року. На час відкриття спадщини після його смерті діяв Цивільний Кодекс України, який також слід застосовувати до правовідносин спадкування належного йому майна. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно положень ч.1 і ч.2 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41092915 відомо, що 30.07.2015 року до реєстру внесено реєстраційний запис, параметрами якого є реєстрація спадкової справи за спадкодавцем [PERSON], який помер 29.01.2015 року (а.с.61). З копії спадкової справи (а.с.151-183) відомо, що позивачка сама та як законний представник неповнолітніх та малолітніх дітей особисто звернулася 28.07.2015 року з заявами про прийняття спадщини в нотаріальну контору, тобто в шестимісячний строк, та 04.08.2015 року про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON]. 04.08.2015 року приватним нотаріусом Ужгородського районного нотаріального округу [PERSON] видано свідоцтва про право на спадщину [PERSON]І та [PERSON] як законному представнику в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] лише щодо грошових вкладів з належними до них відсотками та компенсаційними виплатами у ТВБВ 10006/13 ЗОУ АТ «Ощадбанк», по ? кожному(а.с.172-181). Проте, цим же нотаріусом 17.03.2016 року було відмовлено [PERSON]І та [PERSON] як законному представнику в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] в отриманні Свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями, що розташований в с. Галівка, вул. Центральна, буд № 54, Старосамбірського району Львівської області, оскільки нею, як спадкоємцем, не представлено свідоцтва про право власності на цей житловий будинок, та рекомендовано звернутися в суд (а.с.62). Отже, позивач і як сама так і як законний представник в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] після смерті свого чоловіка та батька дітей - [PERSON], який помер 29.01.2015 року, мала право на ? та на кожного окремо з дітей по 1/4 частині спірного будинковолодіння в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] звертатися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право власності на таке майно. Так, у відповідності до роз»яснень, наведених у другому та третьому абзацах пункту 23 постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку , установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як видно з представлених доказів, будинок знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, в реєструючих органах не зареєстрований, дане будиноволодіння є робітничим двором, будинок спільно будувався під час шлюбу подружжям [PERSON] та [PERSON], на виділеній у законному порядку земельній ділянці [PERSON] для цієї мети, яким спільно володіли багато років, спадщину після їх смерті прийняв лише один син [PERSON], інші особи, крім позивачки та позивачки як представника інтерсів неповнолітніх дітей на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог, та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, дійшов висновку, що є всі підстави для задоволення позову - визнати за [PERSON]І та [PERSON] як законного представника в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності по ? частині житлового будинку з господарськими будівлями по вул.Центральній, №54, в с.Галівка Старосамбірського рйону Львівської області, оскільки [PERSON]І та [PERSON] як законний представник в інтересах малолітніх та неповнолітніх дітей - [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину за законом після смерті чоловіка та батька дітей [PERSON], який помер 29.01.2015 року, і не можуть в позасудовому порядку оформити право власності на дане будинковолодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності правовстановлюючого документа на нерухоме майно, що є перешкодою у визначенні належності майна на праві власності спадкодавцеві [PERSON] та наступного його власника (спадкоємця). На підставі наведеного,

Outcome: approved