Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства „Приватбанк», про визнання виконавчого напису від 11.07.2017 року приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Чернігівської області Завалієв А.А. таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування свого позову позивач вказав, що 06.05.2008 року між нею та ЗАО КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір на суму 7000 грн. зі сплатою 36% річних, для споживчих цілей. У 2014 році, від виконавчої служби, позивачка дізналася, що згідно рішення Деражнянського районного суду винесеного заочно від 12.02.2014 року, банк стягнув із неї заборгованість за кредитним договором в розмірі 21958 грн. 01 коп. Про вчинення нотаріусом виконавчого напису позивач дізналася з постанови про відкриття виконавчого провадження № 54861326 від 10.10.2017 року. Відповідно до спірного виконавчого напису стягнення нотаріусом проведено за період з 06.05.2008 року по 31.05.2017 року, яка до того уже була стягнута вказаним вище заочним рішенням. Позивач зазначає, що з неї повторно стягується одна і та ж заборгованість за одним кредитним договором, а тому є незаконною, у зв»язку з чим вона звернулася до суду з позовом та просить суд визнати виконавчий напис вчинений 11.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієва А.А. таким, що не підлягає виконанню, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просить суд їх задовільнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився та, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомив. Однак, на адресу суду 20.04.2018 року надійшов відзив на позов в якому зазначено, що при винесенні виконавчого напису нотаріусу були надані документи передбачені постановою КМУ від 29.06.1999 року №1172, а тому його дії щодо вчинення виконавчого напису були цілком законними у зв'язку із чим слід відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 06.05.2008 року між [PERSON] та ЗАО КБ «ПриватБанк» правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір на суму 7000 грн. зі сплатою 36% річних, для споживчих цілей. Згідно рішення Деражнянського районного суду від 12 лютого 2014 року стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 21958 грн. 01 коп. та 229,40 грн. судових витрат. 11.07.2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинений виконавчий напис № 7123 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 23 515,17 грн. Державним виконавцем Деражнянського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Хмельницькій області [PERSON] 10.10.2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису № 7123 виданого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості в розмірі 23 515,17 грн. Наявна заборгованість у вказаній сумі, не є безспірною і не може вважатись обгрунтованою. Позивач не погоджується з сумою заборгованості, щодо якої видано виконавчий напис нотаріуса, і тому така сума не має ознак безспірності. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У відповідності до ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За приписами ст. 88 цього Закону, нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999р. №1172. Згідно з п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172,. для одержання виконавчого напису додаються:а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувана про непогашення заборгованості. Крім того Верховний Суд України у справі N 6-887цс17 від 5 липня 2017 року зробив висновок, що суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості. Проте не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису. Таким чином виконавчий напис нотаріуса не підлягає виконанню, оскільки сума заборгованості не є безспірною, а саме рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 12 лютого 2014 року підтверджується, що заборгованість за кредитним договором від 06 травня 2008 року вже була стягнута із позивача в розмірі 21958,01 грн. Крім того, згідно ч.1 ст.15ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Відповідно до ч. 1 ст.133ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов»язаних з розглядом справи. Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133ЦПК України до витрат, пов»заних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ст.137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу. Згідност.137ЦПК України витрати, пов»язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов»язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. В матеріалах справи міститься заява представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів, понесених ним витрат на правову допомогу. Згідно договору №27 від 27.12.2017 про надання правової допомоги, укладений між [PERSON] та [PERSON], згідно якого адвокат взяв на себе зобов»язання надавати необхідну правову допомогу клієнту. Також відповідно до квитанції про оплату витрат на правову допомогу за договором №27 від 27.12.2017 року,[PERSON] сплатила адвокату [PERSON] 3 500 грн. за договором про надання правової допомоги . У новій редакціїЦПК Українивідсутня норма стосовно обмеження або граничного розміру компенсації витрат на правничу допомогу.Законом України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», яким процесуальні кодекси викладені у новій редакції,Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»визнано таким, що втратив чинність. Відтак, на сьогодні закон не обмежує розмір компенсації витрат на професійну правничу допомогу, однак він має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або ) значенням справи для сторони. Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правової допомоги від 07.02.2018 року, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи; час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт та вважає за достатнє стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3500 грн. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640грн. На підставі викладеного

Outcome: approved