Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

до суду звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та визначення місця проживання дитини. У позовній заяві позивач вказує, що розлучилась з відповідачем 18.06.2009. Від спільного шлюбу у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області між ними затверджено мирову угоду щодо визначення місця проживання дитини з батьком за адресою: [ADDRESS]. Рішенням цього ж суду від 26.03.2013 її зобов'язано сплачувати аліменти на користь [PERSON] на утримання сина у розмірі 1/3 частини від заробітку, починаючи з 12.03.2013 і до досягнення повноліття дитини. З 01 червня 2015 року неповнолітній [PERSON] проживає разом з нею за адресою: [ADDRESS], навчається у Лютенській ЗОШ та перебуває на її повному утриманні. Разом з ними проживає малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Вона на даний час не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років. [PERSON] добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], хоча працює та має змогу надавати таку допомогу. Між нею та відповідачем досягнуто згоди щодо місця проживання неповнолітнього [PERSON] разом з нею. Посилаючись на вищевикладене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частини усіх видів його доходів щомісячно до досягнення дитиною повноліття; визначити місце проживання неповнолітнього сина разом з нею; припинити стягнення аліментів з неї на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON], які стягуються за рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26 березня 2013 року. Позивач [PERSON] надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] надали заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі, позовні вимоги [PERSON] відповідач визнає у повному обсязі. Представник третьої особи органу опіки та піклування Гадяцької районної державної адміністрації також надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину та визначення місця проживання дитини підлягають до задоволення, з таких підстав. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 07 листопада 2012 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу, видане відділом ДРАЦС Зіньківського РУЮ Полтавської області, актовий запис № 24. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Між [PERSON] та [PERSON] ухвалою Зіньківського районного суду Полтавської області від 24.12.2012 затверджено мирову угоду щодо місця проживання сина [PERSON] з батьком. Судом встановлено, що неповнолітній [PERSON], після розлучення батьків проживав разом з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та навчався у Зіньківській спеціалізованій школі І-ІІІ ступенів № 2 з 04.09.2012 по 27.08.2015, про що також зазначено у довідці № 93 від 06.04.2017, виданій Зіньківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 2. У характеристиках відносно неповнолітнього [PERSON], наданих Зіньківською спеціалізованою школою І-ІІІ ступенів № 2 зазначено, що [PERSON] навчався в даному закладі та по закінченню третього класу переїхав жити до матері. Відповідно до довідки виконавчого комітету Лютенської сільської ради Гадяцького району Полтавської області № 02-46/1082 від 07.07.2016, [PERSON] зареєстрована та проживає [ADDRESS] разом з сином [PERSON], [INFO] та дочкою [PERSON], [INFO]. Як свідчить акт встановлення факту проживання від 13.07.2016, складений депутатом Лютенської сільської ради [PERSON], неповнолітній [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю за місцем реєстрації: [ADDRESS] з 01.06.2015 року. Згідно довідки Лютенської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів ім. Героя Радянського союзу М.Л. Величая Гадяцької районної ради Полтавської області, неповнолітній [PERSON] навчається в даному навчальному закладі. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись перш за все з урахуванням прав та законних інтересів дитини - її права на належне батьківське виховання, яке повною мірою може бути забезпечене тільки обома батьками; права на безперешкодне спілкування з кожним з батьків, здійснення обома батьками якого є запорукою нормального психічного розвитку дитини. Згідно до п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Відповідно до ч. 4, ч. 5 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та встановлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Органом опіки та піклування подається суду письмовий висновок щодо розв'язання спору, складений на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Як зазначено у висновку органу опіки та піклування Гадяцької райдержадміністрації про визначення місця проживання малолітнього [PERSON] від 18.05.2017 № 01-41/260 та як було з'ясовано у судовому засіданні, [PERSON] бажає виховувати сина та проживати разом з ним. [PERSON] навчається у 5-му класі Лютенської ЗОШ І-ІІІ ступенів та виявляє бажання проживати разом з матір'ю. За місцем проживання [PERSON] характеризується позитивно. Вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, проживає разом зі співмешканцем [PERSON] У помешканні створено необхідні умови для проживання дитини. З цих підстав орган опіки та піклування райдержадміністрації вважає, що проживання малолітнього [PERSON], [INFO], можливе з матір'ю [PERSON] Вирішуючи питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини разом з матір'ю, судом, крім наведених обставин, враховується думка та бажання самої дитини, а також той факт, що батько не заперечує щодо проживання сина з матір'ю. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою забезпечення інтересів дитини, необхідно визначити місце проживання [PERSON] з матір'ю, оскільки вона може забезпечити умови проживання та виховання дитини. Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 26.03.2013 з [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від її заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму доходів громадян на дитину відповідного віку, починаючи з 12.03.2013 до досягнення повноліття дитини. Позивач [PERSON] у своєму позові просить вирішити питання про припинення стягнення аліментів з неї на користь відповідача на утримання їхнього сина, оскільки він проживає з нею та перебуває на її утриманні. Враховуючи, що неповнолітній [PERSON] проживає з матір'ю, позивачем по справі, а також наявність підстав для визначення місця проживання дитини з нею, тому суд вважає, що позовна вимога позивача про припинення стягнення з неї аліментів на користь батька дитини, підлягає до задоволення. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 Сімейного кодексу України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідач [PERSON] є працездатним і має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Підстави, які б унеможливлювали надання [PERSON] матеріальної допомоги, передбаченої законодавством, у розмірі визначеному позивачем та на який погоджується відповідач, відсутні, тому суд враховуючи, що між сторонами відсутня домовленість про сплату аліментів на утримання дитини, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, підлягають до задоволення. Враховуючи, що позивач на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору при подачі до суду позову про стягнення аліментів, тому з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави.

Outcome: approved