Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] Позов обґрунтовує тим, що з 14 жовтня 2013 року по 03 квітня 2015 року перебувала у зареєстрованому шлюбі із відповідачем по справі. Від спільного проживання у шлюбі в них народився син [PERSON], [INFO], який є неповнолітньою дитиною. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач ще до розірвання шлюбу переїхав проживати до своїх батьків в с. Княгиничі Рогатинського району Івано-Франківської області, з цього часу вихованням сина не займається, до сина взагалі не навідувався , не турбується про його фізичний та духовний розвиток. У судовому засіданні позивач [PERSON] , представник позивача [PERSON] позов підтримали із підстав, наведених у позовній заяві, Позивач додатково пояснила , що з лютого 2015 року батько не цікавиться дитиною та не надає матеріальної допомоги на її утримання . Просила позов задовольнити . Третя особа - представник служби в справах дітей Миколаївської районної державної адміністрації Цибульська З.Я. підтримала в судовому засіданні висновок органу опіки та піклування від 28 березня 2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина. Вказала, що підставою позбавлення батьківських прав є те, що батько не бере участі у вихованні дитини . Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду нотаріально засвідчену копію заяви про визнання позову . Суд, заслухавши всупне слово учасників судового засідання, показання свідків та дослідивши письмові докази, прийшов до висновку про задоволення позову з огляду на таке. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Спірні правовідносини сторін виникли із сімейних відносин та регулюються нормами Сімейного кодексу України. З матеріалів справи вбачається, що з 14 жовтня 2013 року по 03 квітня 2015 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і у них є неповнолітній син [PERSON], [INFO], який після розлучення батьків проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні. Згідно висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав Миколаївської районної державної адміністрації Івано-Франківської області №02-27/-0-912/14 від 28 березня 2018 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітнього сина [PERSON] Підставою позбавлення батьківських прав є те, що батько тривалий час не бере участі у вихованні дитини. Крім цього , факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків підтверджується показами свідків, розрахунком заборгованості по виконавчому листу № 2/447/387/15 , довідкою педіатра амбулаторії загальної практики /сімейної медицини с. Берездівці Миколаївського району Львівської області. Свідок [PERSON] , який являється дядьком [PERSON] надав суду покази про те, що [PERSON] після розлучення з [PERSON] не приїжджає до сина [PERSON] . Дитина проживає з матір`ю [PERSON] в с. Берездівці Миколаївського району Львівської області . [PERSON] має іншу сім`ю , проживає в [PERSON]. Свідок [PERSON] суду пояснив , що він знайомий із [PERSON] близько двох років . За цей час батько [PERSON] жодного разу не навідувався до сина [PERSON] , не займається його вихованням . Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 27 березня 2015 року по справі № 447/525/15-ц позов про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] задоволено, вирішено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000 гривень щомісячно , починаючи з дня звернення позивача до суду і до досягнення дитиною повноліття , але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу № 2/447/387/15 від 07 квітня 2015 року станом на 01 листопада 2017 року заборгованість [PERSON] із сплати аліментів становить 26 635 , 65 гривень . З довідки педіатра амбулаторії загальної практики /сімейної медицини с. Берездівці Миколаївського району Львівської області від 01 грудня 2017 року вбачається , що дитину [PERSON] на прийом завжди приводила мама [PERSON] У декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. За наведених вище обставин і доказів наданих позивачем суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], як батько, свідомо ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню сина , морально його не підтримує, з сином не спілкується, не проявляє щодо нього батьківської турботи. Крім цього не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. Таким чином позбавлення [PERSON] батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 704,80 грн. судового збору .

Outcome: approved