Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Головне управління Держгеокадастру в Харківській області. Після уточнення заявлених вимог, прийнятих судом [PERSON] в заяві вказує, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] . 24 грудня 2009 року Червонозаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області на і`мя [PERSON] , [INFO] видано паспорт громадянина України серії [NUMBER] , та було видано Картку фізичної особи-платника податків на ім`я [PERSON] , якій присвоєно ідентифікаційний номер [NUMBER] . 07 червня 2000 року державним нотаріусом Печенізької Державної нотаріальної контори Кормільцем М.П. посвідчено Договір купівлі-продажу за реєстровим № 968, відповідно до якого [PERSON] з одного боку та [PERSON] , який діє за неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , придбала сертифікат [NUMBER] на право на земельну частку (пай). На підставі даного Сертифікату та розпорядження Печенізької райдержадміністрації № 389 від 23.12.2002 року 30 грудня 2002 року на ім`я [PERSON] було видано Державний Акт на право приватної власності на землю Серії [NUMBER] , відповідно до якого земельна ділянка має площу 2.93 га. кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Мартівської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В Державному Акті вказано, що другий примірник цього Акту зберігається в Печенізькому райвідділі земельних ресурсів. Бажаючи здійснити приведення інформації щодо земельної ділянки до вимог законодавства України та наповнення бази ДЗК (Публічної кадастрової карти), заявниця звернулась до землевпорядної організації з метою виготовлення проекту землеустрою, однак отримала відмову у зв`язку з тим, Державний Акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданий на підставі розпорядження Печенізької райдержадміністрації № 389 від 23.12.2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних Актів на право приватної власності на землю за № 677, відповідно до якого земельна ділянка площею 2.93 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Мартівської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] , що не відповідає інформації про ім`я заявниці, яке вказане в паспорті громадянина України серії [NUMBER] від 24 грудня 2009 року. Заявниця просить встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , ІН [NUMBER] договору купівлі-продажу, посвідченого 07 червня 2000 року державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Кормільцем М.П. за реєстровим № 968. Встановити факт належності [PERSON] , [INFO] , ІН [NUMBER] державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого на підставі розпорядження Печенізької райдержадміністрації № 389 від 23.12.2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 677, який посвідчує право власності на земельну ділянку площею 2,93 га, кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Мартівської сільської ради з цільовим призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва належить [PERSON] . Представник заявниці-адвокат Биченко А.О. в судовому засіданні заяву підтримав повністю. Представник заінтересованої особи - Головного управління Держгеокадастру в Харківській області в судове засідання не прибув, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, але надав суду заяву, в якій просив цивільну справу розглядати без їх представника. Заслухавши пояснення представника заявниці, допитавши свідка, дослідивши письмові матеріали справи, не виявивши спору про право під час розгляду справи, суд вважає заяву, як таку що підлягає задоволенню. При цьому суд виходить з наступного. Матеріалами справи встановлено, що згідно копії договору купівлі- продажу від 07.06.2000 р., посвідченого державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори Харківської області Кормільцем М.П.- [PERSON] купила сертифікат [NUMBER] на право на земельну частку ( пай). Вказаний сертифікат належав [PERSON] ( а,с. 7). Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 01.12.1993 року - « [PERSON] » ( рос. мовою) народилась [INFO] в родині « [PERSON] , [PERSON] » ( на рос. мові). ( а.с. 8). Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності на землю , серія [NUMBER] власником земельної ділянки площею 2,93 га , кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Мартівської сільської ради з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва вказано [PERSON] . ( а.с. 9). Норми права , які застосував суд. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно п. 5 ч. 1, ч. 2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно до вимог ч. 1ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як передбачено ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За загальним принципом доказування та подання доказів, відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази, які заявник повинен подати в рахунок обґрунтування всіх тих обставин, на які він посилається, як на підставу для задоволення його вимог, і на підставі яких суд в подальшому встановить наявність або відсутність підстав для задоволення заяви чи відмови у її задоволенні,- повинні бути виключно належними та допустимими. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. За результатами дослідженого в судовому засіданні, у суду не виникає сумнівів в існуванні фактів, про встановлення яких просить заявниця. Так допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила той факт, що заявниця її рідна донька і вона дійсно в нотаріальному порядку продала їй сертифікат на земельну частку ( пай). Але при видачі державного акту на право приватної власності на землю ім`я заявниці вказано як [PERSON] замість вірного імені [PERSON] . Вважає дана помилка допущена в результаті неуважності представника органу, який видав державний акт. Суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. (п.6 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України) Як вбачається з державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] від 30.12.2002 року, [PERSON] , є власником земельної ділянки, площею 2,93 га, що розташована на території Мартівської сільської ради Харківської області. (а.с.9). В той же час, відповідно до копії паспорту заявника, серія [NUMBER] , виданого Червонодаводським РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 24.12.2009 р. , правильне написання її імені - « АЛЬОНА » (а.с.7). Судом також встановлено, що усунути помилку іншим способом, окрім як встановлення у судовому порядку факту належності державного акту на право приватної власності на землю саме заявниці - неможливо. Так, порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі регулювався Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженою наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року №43 та Інструкцією про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженою наказом Держкомзему від 22 червня 2009 року №325, які втратили чинність, а тому, питання належності державного акту на землю необхідно вирішувати в судовому порядку. Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 року "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту належності їй державного акту на право приватної власності на землю. Згідно з законом, встановлення вказаного факту породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника, а саме: встановлення факту належності вказаного документу дає змогу заявнику реалізувати свої права щодо володіння та розпорядження належною йому земельною ділянкою з дотриманням вимог чинного законодавства. Аналізуючи наявні в справі докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що заявниці на підставі державного акту про право власності на землю серії [NUMBER] від 30.12. 2000 року належить земельна ділянка, площею 2,93 га, що розташована на території Мартівської сільської ради Харківської області. Однак, даний акт містить неправильне написання її імені у акті « [PERSON] » замість « АЛЬОНА ». Усунення вказаної неправильності можливо лише шляхом встановлення факту належності заявнику вказаного правовстановлюючого документа. Встановлення факту належності правовстановлюючого документа має юридичне значення для заявника, оскільки наявність належним чином оформленого правовстановлюючого документа на землю дає можливість заявниці повною мірою реалізувати своє право володіння земельною ділянкою. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення фактів, що мають юридичне значення, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до положень ч.7 ст.294 ЦПК України передбачено, що при ухвалені судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Враховуючи наведене та

Outcome: approved