Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

Державна іпотечна установа звернулася до суду з позовом до відповідачів про стягнення суми 195568,09 гривень (в т.ч. 155221,81 грн - інфляційні втрати;\~40346,28\~грн -\~3%\~річних), нарахованих за несвоєчасне виконання рішення суду. Позовні вимоги обґрунтовуються доводами про наявність невиконаного грошового зобов`язання визначеного рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11.05.2010. Доводячи підставність своїх вимог позивач зазначає, що на підставі рішення суду було присуджено до стягнення солідарно з відповідачів суму 470999,63 гривень заборгованості за договором кредиту. Позивач вказує на те, що на момент звернення до суду з даним позовом, вищевказані кошти відповідачами не виплачені, тому просить стягнути з відповідачів суму інфляційних втрат та 3% річних. Нормативно правовою підставою для задоволення позовних вимог вказані приписи ст. 625 Цивільного кодексу України. Відповідачі у встановлений ухвалою суду про відкриття провадження строк, відзив на позовну заяву не подали. Учасники справи, заперечень щодо можливості судового розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін не висловили, тому з урахуванням положень частини п`ятої ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглянув справу на підставі наявних у ній матеріалів. Дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне. На підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 11 травня 2010 року (надалі Рішення) присуджено до солідарного стягнення з відповідачів на користь публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» суму 470999,63 грн. Рішення суду\~набуло законної\~сили 08.06.2010. Відповідно до\~частини четвертої\~статті 82\~Цивільного процесуального\~кодексу України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, обставини щодо укладання між сторонами кредитного договору, договорів поруки та неповернення коштів не підлягають доказуванню у справі, яка розглядається, оскільки мають преюдиційне значення. 11 лютого 2015 року між Державною іпотечною установою та Банком було укладено Договір відступлення права вимоги № 17/4-В, відповідно до умов якого Установа прийняла права вимоги за кредитним договором № 238М/І 07-4.4 від 17.10.2007 року, укладеним між Банком і [PERSON] , Іпотечним договором від 17.10.2007 року, укладеним між Банком і [PERSON] , Договором поруки №238-1 від 17.10.2007 року, укладеним між Банком та [PERSON] і [PERSON] , Договором поруки №238-2 від 17.10.2007 року, укладеним між Банком та [PERSON] і [PERSON] , Договором поруки №238-3 від 17.10.2007 року, укладеним між Банком та [PERSON] і [PERSON] . Відповідно довідки про залишки заборгованості по іпотечним кредитам, що були надані в забезпечення Установі згідно Договору застави майнових прав від 11.02.2015 № 17/4 станом на 17.09.2015 року позивач (новий кредитор) набув право вимоги до відповідачів в сумі 224561,87 грн. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач просить стягнути солідарно з відповідачів інфляційні втрати та 3% річних за період з 17.09.2015 по 16.07.2021, нарахованих на підставі ст. 625 Цивільного кодексу України, за несвоєчасне виконання Рішення. \~ \~ \~ \~Приймаючи такі доводи позивача на предмет їх відповідності нормам законодавства, які регулюють спірні правовідносини, суд зазначає наступне. Частиною першою\~статті 15 Цивільного кодексу України\~ гарантовано право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 625 Цивільного кодексу України розміщена в розділі І книги 5 ЦК України «Загальні положення про зобов`язання», а відтак поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань. Згідно з частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У відповідності з частиною другою ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Виконання своїх зобов`язань щодо своєчасного повернення коштів, сплати відсотків за користування кредитом відповідачі в порушення статей 1048-1050, 1054 Цивільного кодексу України не виконали, внаслідок чого Банком було пред`явлено вимоги про стягнення заборгованості за договором кредиту (справа №2-1244/10). Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18) висловлено правову позицію (яка продубльована в наступних за нею постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року по справі № 675/869/16-ц, від 31 жовтня 2018 року по справі № 155/1315/15-ц та ін.) про те, що за наявності судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, відсутня підстава для нарахування процентів за кредитним договором, оскільки строк дії договору змінений кредитором, що засвідчено у судовому рішенні, а права та інтереси кредитодавця в цих правовідносинах забезпечуються частиною другою\~статті 625 Цивільного кодексу України,\~яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Отже, права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Так, відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України\~ боржник зобов`язаний сплатити, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Крім того, правовий аналіз положень статей\~526,\~599,\~611,\~625 ЦК України\~дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позички, яке боржники не виконали, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених\~статтею 625 цього Кодексу,\~за увесь час прострочення. Зазначена правова позиція зазначена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року\~у справі №\~310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18). З огляду на те, що грошове зобов`язання у відповідачів виникло з дати набуття Рішенням законної сили (08.06.2010), і відповідачі порушили вказані грошові зобов`язання, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, тобто позивач має право на отримання: - 3% річних від простроченої суми за невиконання Рішення за період з 17.09.2015 по 16.07.2021. При цьому, 3% річних суд розраховує за формулою: [Відсотки] = [Сума боргу] ? 3% / 365 днів ? [Кількість днів]. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, з відповідачів на користь позивача за період з 17.09.2015 по 16.07.2021 підлягає стягненню сума коштів у розмірі 39313,71 гривень (224561,87 х 3%/365 днів х 2130 днів). \~ \~ \~ - суми боргу з урахуванням індексу інфляції, яка повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (лист Верховного Суду України "Рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ"\~від 03.04.1997 № 62-97р.). Інфляційні втрати суд розраховує за формулою: [Збитки від інфляції] = [Сума боргу] ? [Індекс інфляції] - [Сума боргу], де індекс інфляції - добуток щомісячних індексів за відповідний період. Розрахунок інфляційних втрат: за період з 17.09.2015 по 16.07.2021 224561,87х165,32% - 224561,87 =146683,81 гривень. Отже, інфляційні витати за вказані періоди складають 146683,81 гривень. \~ \~ \~ \~Враховуючи наведене, з відповідачів на користь позивача за період з 17.09.2015 по 16.07.2021 підлягає стягненню сума коштів у розмірі 185997,52 гривень (в т.ч.: 146683,81 гривень - інфляційні втрати, 39313,17 гривень 3% річних). \~ \~ \~ \~Зворотнього відповідачами не доведено. \~ \~ \~ \~Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує в порядку, передбаченому ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі наведеного та

Outcome: approved