Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову, позивач посилається на те, що вона,\~[PERSON]\~з 2005\~року постійно\~проживає зі\~своїм чоловіком\~[PERSON]\~та їх\~сином [PERSON]\~[INFO]\~за адресою:\~вул.\~Кримська,\~буд.№265,\~с.\~Вознесенка,\~Мелітопольський р-н,\~ Запорізька\~область.\~Цей житловий\~будинок належав\~її матері\~[PERSON].\~02.12.2005\~року її\~мати [PERSON]\~померла.\~Вона займалася\~похованням матері\~як старша\~дочка.\~Після її\~смерті відкрилася\~спадщина у\~вигляді житлового\~будинку за\~адресою:\~вул.\~Кримська,\~буд.№265,\~с.\~Вознесенка,\~Мелітопольський р-н,\~Запорізька область.\~Спадкоємцями першої\~черги є\~вона та\~відповідачі,\~т.я.\~вони є\~родичами першої\~лінії спорідненості\~відносно спадкодавця.\~Однак ніхто\~із спадкоємців\~не звернувся\~до нотаріуса\~із відповідними\~заяви з\~метою оформлення\~права на\~спадщину за\~законом.\~Після смерті\~матері на\~сімейній нараді\~було вирішено,\~що у\~будинку будуть\~мешкати вона\~разом з\~чоловіком та\~сином.\~Брат з\~сестрою були\~забезпечені житлом,\~батько переїхав\~жити до\~нової дружини.\~Тому відповідачі\~виїхали на\~інші постійні\~місця проживання,\~вивезли всі\~свої особисті\~речі добровільно,\~не виявили\~бажання проживати\~у буднику.\~Вони перестали\~один з\~одним підтримувати\~родинні відносини\~та звязки.\~Вона її\~чоловік регулярно\~сплачують податок\~на землю,\~комунальні послуги,\~утримують житловий\~будинок:\~здійснено будівельні\~та ремонтні\~роботи у\~житловому будинку\~та надвірних\~спорудах,\~несуть поточні\~витрати на\~обслуговування житлового\~будинку,\~покращують його.\~Всього витрат\~за весь\~період часу\~з 2005\~року по\~сьогодні було\~зроблено покращень\~будинку на\~загальну суму\~87329,00грн.\~Відповідачі не\~приймали участі,\~ані коштами,\~ані фізично\~у вказаних\~ремонтних та\~будівельних роботах\~будинку та\~надвірних спорудах,\~не несли\~жодних витрат\~по сплаті\~всіх комунальних\~послуг та\~поточних витрат\~на утримання\~житлового будинку,\~не виявляли\~бажання проживати\~у буднику.\~На сьогоднішній\~день вони\~продовжують проживати\~у вказаному\~житловому будинку.\~Добросовісно та\~безперервно володіють\~та відкрито\~користуються даним\~нерухомим майном\~та земельною\~ділянкою,\~доглядають за\~будинком. Вона має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вказаним нерухомим майном, однак оформити право власності у позасудовому порядку не має можливості, їй було розяснено її право звернутися до суду із позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Орієнтовна ринкова вартість вищевказаного житлового будинку становить 69650,00гривень, яка визначена шляхом порівняння із вартістю аналогічного товару, виходячи із оголошень на ОЛХ. На підставі викладеного, вона просить суд визнати за нею, [PERSON] право власності на житловий будинок №265 по вул. Кримська у с. Вознесенка, Мелітопольського району, Запорізької області в порядку набувальної давності. В судове засідання позивач не зявилася, але від її представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не зявилися по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресатів не було дома. Згідно ч.3 ст.131 ЦПК України, причини неявки суду не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надійшло. Суд вважає причини неявки відповідачів в судове засідання неповажними. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.\~12\~ЦПК України,\~цивільне судочинство\~здійснюється\~на\~засадах змагальності\~сторін. Учасники\~справи\~мають\~рівні права\~щодо\~здійснення\~всіх процесуальних\~прав\~та\~обовязків,\~передбачених\~законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5\~ст.263\~ЦПК\~України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 47 Конституції України, кожному гарантовано має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено\~в\~судовому\~засіданні та\~вбачається з\~матеріалів справи позивач [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON] та відвідачі [PERSON] (батько), [PERSON] (брат), [PERSON] (сестра) є родичам, що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача II-ЖС №420322 та свідоцтва про одруження 1-ЖС №086506. 02.12.2005 року померла мати позивача та відповідачів [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть 1-ЖС №025241, яка мешкала за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Кримська б.265 (а.с.9, 11) Згідно ч.1 ст.1221 ЦК України, місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Кримська б.265, який складався з 2-х жилих кімнат, загальною площею 64,2 кв.м., житловою 30,5 кв.м., підсобні приміщення 33,7 кв.м., відповідно до технічного паспорту на будинок від 20.01.1995 р. та належав померлій на підставі свідоцтва на право власності на жилий будинок від 30.01.1995р. (а.с.12-16) Згідно ч.1 ст. 1222 ЦПК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦПК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Так спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є позивач та відповідачі, однак жоден із спадкоємців не звернувся до нотаріуса із відповідними заяви з метою оформлення права на спадщину за законом. Судом було встановлено, що після смерті [PERSON], в належному їй будинку за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Вознесенка, вул. Кримська б.265, з 2005 року і по теперішній час постійно мешкає позивач [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] [INFO] та сплачують комунальні послуги. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в даному будинку з 2005 року не мешкають, виїхали на інші постійні місця проживання, вивезли всі свої особисті речі, не виявили бажання проживати у буднику. Це підтверджується наданими довідкою Вознесенської сільської ради від 25.10.2018 року та Акту сусідів від 25.10.2018 року (а.с.38,39). Згідно доданих до матеріалів справи доказів, позивач [PERSON] та її родина сплачують податок на землю, комунальні послуги, утримують житловий будинок: здійснють будівельні та ремонтні роботи у житловому будинку та надвірних спорудах, несуть поточні витрати на обслуговування житлового будинку, покращуємо його. Всього витрат за весь період часу з 2005 року по сьогодні позивачем було зроблено покращень будинку на загальну суму 87329,00грн., що підтверджується копіями рахунків, квитанцій, товарних чеків матеріалів, які додані до позову (а.с.16-30). Згідно ч.1\~ст.317 ЦПК України,\~власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.1, 2\~ст.319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.1\~ст.321 ЦПК України,\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1\~ст.328 ЦПК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1, 2 ст.344\~ЦПК \~України, особа,\~яка добросовісно\~заволоділа чужим\~майном і\~продовжує відкрито,\~безперервно володіти\~нерухомим майном\~протягом десяти\~років або\~рухомим майном\~-\~протягом п'яти\~років,\~набуває право\~власності на\~це майно\~(набувальна\~давність),\~якщо інше\~не встановлено\~цим Кодексом.\~Право власності\~на нерухоме\~майно,\~що підлягає\~державній реєстрації,\~виникає за\~набувальною давністю\~з моменту\~державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у ч. 1\~ст. 344 ЦК України. Тобто, об'єктом набуття права власності за набувальною давністю на підставі\~ст. 344 ЦК України\~є чуже майно, а умовами виникнення права власності за давністю володіння є: відкритість, безперервність, тривалість та добросовісність володіння. Відкритість володіння означає, що особа не приховує свого статусу від інших осіб, не приховує факту, що вона не є власником майна, але володіє і користується таким майном як власник. Тривалість володіння означає, що для виникнення права власності на нерухоме майно особа повинна ним проволодіти протягом десяти років. Фактичне володіння вважається правомірним, якщо інше не випливає з закону або не встановлено рішенням суду (ст. 397 ЦК України). Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1\~ст. 344 ЦК України\~(особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Згідно п.13 зазначеної постанови, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно п.14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його прав власності, якщо це право не визнається або оспорюється іншою особою. Враховуючи вищевикладене, той факт, що позивач фактично володіє будинком більше 10 років та в подальшому має намір володіти, користуватися та розпоряджатися вищевказаним нерухомим майном, на сьогоднішній день вона з родиною продовжують проживати у вказаному житловому будинку, доглядають за будинком та утримують його, однак оформити право власності у позасудовому порядку не має можливості, з боку відповідачів не вчиняються жодні дії спрямовані на утримання, ремонт, облаштування та догляд за будинком як його співвласниками, тому суд вважає за необхідне визнати за позивачем право власності на нерухоме майно за набувальною давністю. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: approved