Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

В жовтні 2021 року представник позивача [PERSON] адвокат Ничик Аліна Валеріївна звернулась до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, мотивуючи вимоги тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.06.1985 по 11.04.2014. Під час шлюбу вони придбали за спільні кошти земельну ділянку 0,2020 га для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] , а також побудували на вищевказаній земельній ділянці житловий будинок. В порядку нумерації житлових будинків змінено номер будинку з «27-А» на «37». В даний час виникла необхідність в поділі спільного сумісного майна подружжя, тому позивач змушена звернутися до суду. На підставі викладеного, представник позивача просила визнати житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку 0,2020 га для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] . Визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] та на Ѕ частину земельної ділянки 0,2020 га для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 16 листопада 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. В підготовчому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позову підтримали, просили задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в підготовчому засіданні позов визнали. Відповідно до частини 3 статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За ч. 4\~ст. 206 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено,\~що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08 червня 1985 року по 11 квітня 2014 року, що підтверджується копією заочного рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.04.2014 /а.с.30/. Відповідно до копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 29 січня 1991 року виданого виконкомом Фастівської райради народних депутатів, житловий будинок [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] /а.с.11/. Також, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії КВ -5676 виданого Червономотовилівською сільською Радою народних депутатів [PERSON] належить земельна ділянка розташована на території с. Ч. Мотовилівка Червономотовилівської сільської Ради для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд 0.2020 га /а.с.15/. У зв`язку із впорядкуванням нумерації житлових будинків змінено номер будинку з [ADDRESS] , що підтверджено довідкою Мотовилівської сільської ради Фастівського району від 15.07.2020 /а.с.27/. Відповідно до довідок Мотовилівської сільської ради №260 від 12.06.20 та №744 від 03.08.2020 [PERSON] зареєстрована з 12.10.1988 року та проживає разом з чоловіком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.28-29/. Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що спірне майно було ними придбаний в шлюбі та за спільні кошти, проте було зареєстроване на відповідача. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.\~372\~ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60\~СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163\~СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частинами 1, 2 ст.\~70\~СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71\~СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. №11). З огляду на встановлені під час судового розгляду обставини та оцінивши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що майно, а саме жилий будинок [ADDRESS] та земельна ділянка для будівництва та обслуговування даного жилого будинку придбане сторонами у шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні. Відповідно до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В свою чергу, за правилами ст. ст. 12, 81\~ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч.1 ст. 76, ч. 1 ст. 77 та ст. 80\~ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Таким чином, враховуючи, що позов [PERSON] про поділ спільного майна подружжя визнано відповідачем [PERSON] , а частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до висновку про задоволення позовних\~\~вимог. Враховуючи наведене,

Outcome: approved