Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаною позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. В позовній заяві зазначила, що [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. [PERSON] заповідала їй все своє майно. Цей заповіт не змінено і не скасовано. Інші спадкоємці - відсутні. Спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] вона прийняла і на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Наприкінці вересня її стало відомо, що [PERSON] була включена до списку громадян що набули право на земельну частку (пай). Відповідно до схеми розподілу земельних часток (паїв) [PERSON] набула право на земельну ділянку [NUMBER] , площею 3,8 га. Додатком до розпорядження голови райдержадміністрації від 08 жовтня 2004 № 276 затверджено Список до Державного акта колективної власності на землю АКПП «Ладижинський», громадян, що набули право на земельну частку (пай), відповідно до якого [PERSON] була включена до даного списку за № п/п 45. Таким чином [PERSON] працювала в АКПП «Ладижинський» та була його членом. Відповідно до вимог законодавства та Указу Президента України від 08.08.1995, відбулося розпаювання земель сільськогосподарського призначення, під час якого були складені списки осіб, що мають право на земельні частки (паї), після чого підприємство отримало Державний акт на право колективної власності на землю. З метою оформлення спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку за [NUMBER], площею 3,8 га, яка розташована на території Ладижинської міської ради, яке належало [PERSON] вона звернулась до нотаріальної контори. Однак, 06.11.2019 Завідувачем Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у зв`язку з тим, що вона не надала документи, що підтверджують право власності на спадкове майно. Тому, вона звернулася в суд та просила визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,80 га у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача Ладижинської міської ради Вінницької області подав заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника, покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Тростянецької районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, заяв, подав до суду заяву, в якій просить справу слухати без участі представника. Представник третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі представника та відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог. Заперечуючи щодо позову, зазначили, що з прийняттям Закону України "Про внесення змiн до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власностi" від 06 вересня 2012 року (яким внесено змiни до ЗК України, якi набрали чинностi з 1 січня 2013 року), розпорядником земель сiльськогосподарського призначення Державної власностi є Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Однак, щодо земель колективної власностi, лише з прийняттям Законом України № 2498-VIII «Про внесения змін до деяких законодавчих актів України щодо вирішення питання колективної власностi на землю, удосконалення правил землекористування у масивах земель сiльськогосподарського призначення, запобігання рейдерству та стимулювання зрошення в Україні», який набув чинностi з 01.01.2019 року, було внесено змiни до частини 5 та 13 Закон України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних дiлянок власникам земельних часток (паїв)», відповідно до яких, виключно сільські, селищні та міські ради наділені повноваженнями щодо видiлення в натурі (на місцевості) земельних дiлянок власникам земельних часток паїв, а також повноваженнями щодо, розпорядженнями нерозподілених та невитребуваних земельних дiлянок i земельних часток (паїв). Також, враховуючи те, що видiлення земельної частки (паю) в натурі на місцевості здійснюється із земель колективної власності колишнього АКПП «Ладижинський», а не із земель державної власностi розпорядником таких земель є відповідна міська рада, а не Головне управлiння Держгеокадастру у Вiнницькiй областi. Тобто в даному випадку, Головне управлiння Держгеокадастру у Вiнницькiй областi є лише розпорядником земель сільськогосподарського призначення державної форми власностi за межами населеного пункту. Тому просили відмовити у задоволенні позову. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до положень частин 1, 5 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Частинами 1 та 3 статті 1296 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно зі ст. 131 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки або землекористувач можуть вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення, не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. У відповідності до п. 1 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» № 720/95 від 08.08.1995, паюванню підлягали сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Відповідно до п.2 Указу Президента України від 08.08.1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствами і організаціями», право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), зокрема є: рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до положень ст. 23 Земельного кодексу України (в редакції 1992 року), що діяла на момент розпаювання земель, право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними радами народних депутатів. Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. Відповідно до положень ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Відповідно до положень п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», зазначено, що згідно зі статтею 25 ЗК при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі, остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N720/95 має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. Згідно положень ст. 3 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 № 666/94, право на земельну частку (пай) може бути об`єктом спадщини. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно. [PERSON] заповідала все своє майно [PERSON] , що підтверджується копією заповіту від 30.01.1991 посвідченого державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М.. З Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 10.10.2011 року вбачається, що Другою Тростянецькою державною нотаріальною конторою зареєстровано спадкову справу за номером у нотаріуса 138/2011, де спадкодавцем є [PERSON] .. [PERSON] прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 10.10.2011 державним нотаріусом Другої Тростянецької державної нотаріальної контори Вернюк Т.М., з якого видно, що спадкове майно: об`єкт комерційної власності (рухоме майно) право на частку пайового фонду майна АКПП «Ладижинський» міста Ладижин, Вінницька область. Судом встановлено, що [PERSON] була включена до списку громадян що набули право на земельну частку (пай), що підтверджується листом № 9-2-0.36-87/117-19 від 02.10.2019 наданого на запит адвоката відділом у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про те, що список - додаток, до Державного акту наявний в технічній документації по передачі земельних часток (паїв) в натурі з виготовленням державних актів на право власності на земельні ділянки членам АКПП «Ладижинський». Відповідно до схеми розподілу земельних часток (паїв) [PERSON] набула право на земельну ділянку [NUMBER] , площею 3,8 га. Додатком до розпорядження голови райдержадміністрації від 08 жовтня 2004 № 276 затверджено Список до Державного акта колективної власності на землю АКПП «Ладижинський», громадян, що набули право на земельну частку (пай), відповідно до якого [PERSON] була включена до даного списку за № п/п 45. Оскільки, жодних правоустановчих документів про право спадкодавця на зазначену земельну частку (пай) АКПП «Ладижинський» на даний час не має, позивач не має можливості оформити своє право на зазначену земельну частку у визначений законом спосіб, тобто через державну нотаріальну контору. 06.11.2019 завідувачем Другою тростянецькою державною нотаріальною конторою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку у зв`язку з тим, що вона не надала документи, що підтверджують право власності на спадкове майно, що вбачається із копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2019. З копії Державного акта на право колективної власності на землю серії ВН №000014 від 26.12.2001 та списку-додатку до Державного акта виданого АКПП «Ладижинський», а також схеми розподілу земельних часток (паїв) видно, що [PERSON] за життя набула право на земельну ділянку [NUMBER] , площею 3,8 га. Відтак, судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] за життя набула право на земельну частку (пай) з дня видачі колишньому АКПП «Ладижинський» державного акта на право колективної власності на землю, була включена в списки пайовиків. Позивач, яка є її спадкоємцем, не може нотаріально оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на право на відповідну земельну частку (пай). Відтак, позивач відповідно до положень ст. 15, 16 ЦК України, має право на захист свого цивільного права на спадок. Вказані висновки суду узгоджуються із правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 18.03.2019 по справі № 282/527/17, та від 10.04.2019 по справі № 710/1227/17. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, відтак, підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved