Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

В вересні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Держава Україна в особі управління Державної казначейської служби у м.Хмельницькому Хмельницької області, третя особа на стороні відповідача [PERSON] управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди завданої законом, що визнаний неконституційним. В обґрунтування позову позивач вказав, що з вересня 2016 року він, як суддя у відставці, отримує в управлінні Пенсійного фонду України у м.Хмельницькому, правонаступником якого є [PERSON] управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, щомісячне довічне грошове утримання судді. Відповідно до положення абзацу першого підпункту 169.2.19 пункту 164.2 ст.164 Податкового кодексу України цей орган Пенсійного фонду України, як податковий агент, з вересня 2016 року по лютий 2018 року щомісячно утримував з його щомісячного довічного грошового утримання податок з доходів фізичних осіб. За цей час розмір утриманого податку склав 35974 грн. 71 коп., що підтверджується даними довідки Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Рішенням від 27.02.2018 року №1-р/2018 у справі за конституційним поданням 48 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців тринадцятого, чотирнадцятого пункту 32 розділу І Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» та Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 ст.164 Податкового кодексу України Конституційний суд України ці положення Податкового кодексу України визнав неконституційними. Імперативним приписом ч.3 ст.152 Конституції України визначено, що матеріальна чи моральна шкода завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Однак, такого закону до цього часу не прийнято. Положеннями ст.56 Конституції України встановлено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями органів державної влади при здійсненні ними своїх повноважень. Враховуючи наведене, позивач вважає, що внаслідок прийняття Верховною Радою України неконституційного у зазначеній частині закону щодо оподаткування щомісячного довічного грошового утримання, йому було заподіяно матеріальну шкоду у виді утриманого податку з доходів фізичних осіб за період з вересня 2016 року по лютий 2018 року включно в розмірі 35974,71 грн.. Тому позивач з врахуванням уточнених позовних вимог просить позов задоволити та стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України 35974,71 грн. шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним. Управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому 27.09.2018 р. направило до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити в задоволенні позову, мотивуючи тим, що положення ст.1175 ЦК України підлягають застосуванню тільки у випадках, коли нормативно-правовий акт органу державної влади визнається незаконним і скасовується. У випадку, коли закони чи інші нормативно-правові акти або їх окремі положення визнаються Конституційним Судом України неконституційними та у зв'язку з цим втрачають чинність, вказана норма не підлягає застосуванню. Також вказали, що позивач не має права вимагати повернення відрахованого податку з дати внесення змін до відповідних норм Податкового кодексу України, оскільки саме в рішенні Конституційного Суду України передбачено, що дана норма втрачає чинність з моменту ухвалення даного рішення. Управління Державної казначейської служби у місті Хмельницькому Хмельницької області не вчинило жодних протиправних дій, які б могли призвести до порушення прав та інтересів позивача. Жодним законодавчим актом не передбачено покладення відповідальності на органи Державної казначейської служби України за дії інших юридичних осіб та Держави Україна в цілому. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у їх задоволенні з підстав вказаних у відзиві. Представник третьої особи в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову, просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне. Судом встановлено, що з 27.09.2016 року [PERSON], як суддя у відставці отримує щомісячне довічне грошове утримання. За період з 27.09.2016 року по 28.02.2018 року включно з його щомісячного довічного грошового утримання утримано: 33207,38 грн. - податку на доходи фізичних осіб, 2767,33 грн. - військового збору, а всього 35974,71 грн., що підтверджується довідкою Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області. Рішенням Конституційного Суду України №1р/2018 від 27 лютого 2018 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, яким передбачено, що до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються суми пенсій (включаючи суму їх індексації, нараховану відповідно до закону) або щомісячного довічного грошового утримання, отримуваних платником податку з Пенсійного фонду України чи бюджету згідно із законом, якщо їх розмір перевищує десять розмірів прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність (у розрахунку на місяць), встановленого на 1 січня звітного податкового року, - у частині такого перевищення, а також пенсій з іноземних джерел, якщо згідно з міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, такі пенсії підлягають оподаткуванню чи не оподатковуються в країні їх виплати. Положення абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2 статті 164 Податкового кодексу України, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення. Рішення Конституційного Суду України є обовязковим, остаточним та таким, що не може бути оскаржено. Пункт 164.2 статті 164 Податкового кодексу України було доповнено новим підпунктом 164.2.19 Законом України "Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні" від 27 березня 2014 року №1166-VII, внаслідок чого відбулось фактичне звуження змісту та обсягу прав позивача на майно, зокрема, пенсійні виплати, на які він міг очікувати відповідно до норм законодавства чинного на момент виникнення відповідних прав. Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Згідно ст.152 Конституції України закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають Конституції України або якщо була порушена встановлена Конституцією України процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення. Матеріальна чи моральна шкода, завдана фізичним або юридичним особам актами і діями, що визнані неконституційними, відшкодовується державою у встановленому законом порядку. Статтею 22 ЦК України гарантовано право особі, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на відшкодування збитків. Частиною 2 цієї статті визначено, що збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Згідно ч.3 ст.22 ЦК України збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Згідно зі ст.1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ч.3 ст.82 ЦПК України). Норми абзацу першого підпункту 164.2.19 пункту 164.2. статті 164 Податкового кодексу втратили чинність з 27 лютого 2018 року, з моменту прийняття Рішення Конституційного Суду України. Суд підтвердив неконституційність норми Податкового кодексу, що існувала з 2014 року, тобто мав місце факт триваючого порушення прав позивача, що припинено з березня 2018 року, як вбачається з листа Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 09.08.2018 року №1850/В-8. Отже, позивач недоотримав дохід у вигляді утриманого податку на доходи фізичних осіб та військового збору з пенсійних виплат. Суб'єктом відшкодування завданої шкоди є держава і шкода відшкодовується за рахунок державного бюджету. Статтею 25 Бюджетного кодексу України передбачено, що Казначейство України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Відшкодування відповідно до закону шкоди, завданої фізичній чи юридичній особі внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади (органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування), а також їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, здійснюється державою (Автономною Республікою Крим, органами місцевого самоврядування) у порядку, визначеному законом. Відповідно до п.п. 4, 35, 38 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою КМУ №845 від 03.08.2011 року, визначена судом сума підлягає стягненню за рахунок Державного бюджету України шляхом списання грошових коштів з відповідного рахунку органом Казначейства. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Держава Україна в особі управління Державної казначейської служби у м.Хмельницькому Хмельницької області, третя особа на стороні відповідача [PERSON] управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про стягнення шкоди завданої законом, що визнаний неконституційним, підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved