Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-09 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог Позивач посилається на те, що з 2001 року він з дозволу [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS]. Право власності на зазначений будинок зареєстровано за [PERSON], який помер [INFO]. Спадкоємці майна відсутні. Позивач зазначає, що з моменту вселення у будинок та по сьогоднішній день він здійснює догляд за домоволодінням, веде підсобне господарство, обробляє земельну ділянку біля дому, підтримує будинок в належному стані, робить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. У зв'язку із викладеним, Позивач прохає визнати за ним право власності на вказаний житловий будинок в порядку набувальної давності. Позивач надав суду свою заяву в якій просить розглянути справу за його відсутності. На задоволенні позовних вимог наполягає та просить задовольнити їх в повному обсязі (а.с. 166). Представник позивача - адвокат [PERSON] надала суду свою заяву в якій просить розглянути справу за її відсутності, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить ухвалити рішення на підставі наданих письмових доказів. (а.с. 80). Представник відповідача - Територіальної громади селища міського типу Орілька Лозівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника, рішення винести на розсуд суду. (а.с. 95, 100-101, 165). Представник відповідача - Орільської селищньої ради Лозівського району Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Представник третьої особи Лозівської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не з'явився, але надав суду заяву в якій просить справу розглянути за їх відсутності та винести рішення на розсуд суду. На виконання ухвали суду надано копію спадкової справи заведеної після смерті [PERSON] (а.с. 69, 103-112, 118, 147, 164). Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав. Представник третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомив. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги є не обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Відповідно до ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Частина 4 статті передбачає, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до положень ст. 5 ЦК України про дію законів у часі та п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, відповідно до якого правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи, що Цивільний Кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п.1. Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України) норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а відтак визнання судом права власності на нерухоме майно не може мати місце раніше 1 січня 2011 року, за умови державної реєстрації нерухомого майна за такою особою. Відповідно до ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.11 ч.1 ст. 346 ЦК України у разі смерті фізичної особи право власності припиняється. З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами та будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] передано на підставі рішення виконавчого комітету Орільської селищної ради Лозівського району Харківської області від 21 лютого 1996 року «Про передачу у власність присадибної ділянки [PERSON]» (а.с. 48, 130). Присадибна ділянка розміром 0,8 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою: [ADDRESS], згідно земельно - кадастрової книги виконавчого комітету Орільської селищної ради зареєстрована за [PERSON] (а.с. 131). Згідно висновку про експертну оцінку вартості нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] величина вартості об'єкта оцінки (без ПДВ) складає 43960 грн. (а.с. 4-12). Як вбачається з довідки Управління Держземагенства у Лозівському районі Харківської області № 03-08/1181 від 23.07.2014 року право власності або користування земельною ділянкою, що розташована за адресою: [ADDRESS], не оформлялось (а.с. 98). Власник спірного домоволодіння, [PERSON], помер [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 22). Після смерті [PERSON] Лозівською державною нотаріальною конторою Харківської області заводилась спадкова справа за заявою [PERSON], згідно заповіту № 179 складеного в Орільській селищній раді 10 серпня 2006 року, на спадкове майно, яке складається з грошового вкладу з відсотками, компенсаціями, який знаходиться у ТВБВ № 10020/0517 філії - Харківського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» в м. Лозова Харківської області на рахунку № 91551/303 (а.с. 103-112). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на домоволодіння за адресою - буд. [ADDRESS], на вказану частину спадщини спадкова справа не заводилася. Установлено, що позивач по справі - [PERSON], починаючи з 2001 року проживав та проживає по теперішній час в спірному будинку. Проводить поточні ремонти, сплачує комунальні послуги. В підтвердження того, що позивач після смерті [PERSON] володів та відкрито користувався зазначеним майном, як власник, і відкрито, добросовісно і безперервно продовжує користуватися зазначеним нерухомим майном по цей час, а саме, на протязі більш ніж десяті років, - надав суду договори на надання комунальних послуг і квитанції про сплату наданих послуг (а.с. 23-30). На думку суду, позивач є добросовісним набувачем, оскільки вже протягом більш ніж 10 років відкрито та безперервно володіє будинком. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна - не має. Отже, визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Правовідносини між сторонами регулюються положеннями ст. 344 ЦК України, згідно яких особа набуває право власності за набувальною давністю, якщо вона добросовісно заволоділа чужим майном і відкрито та безперервно володіє цим майном протягом установленого строку. А тому суд вважає можливим визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на вказане домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). У відповідності до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Вимога позивача щодо визнання права власності за набувальною давністю не порушує нічиїх прав та обов'язків і не суперечить вимогам діючого законодавства, Конституції України. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач та його представник, як на підставу своїх вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову.

Outcome: approved