Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В червні 2014 р. позивач звернулася до суду з позовом до відповідача з даним позовом, посилаючись на те, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], 1924 року народження, якою було складено заповіт. Спадкоємцем за заповітом на майно померлої, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], 1954 року народження. Позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Після збігу визначеного строку для прийняття спадщини, [PERSON] звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріусом Вишневої міської Державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку площею 0,0500 га., у видачі свідоцтва на земельну ділянку площею 0,0358 га., та на ? домоволодіння нотаріусом позивачу було відмовлено. Тому просив, ухвалити рішення, яким: визнати за [PERSON], [INFO], право власності на земельну ділянку площею 0,0358 га, кадастровий номер 3222410600:01:011:0160, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS], визнати за позивачем право власності на ? домоволодіння, що знаходиться за тією ж адресою, виділивши частку майна в натурі. Протягом розгляду справи позивач зменшив позовні вимоги, а тому просив ухвалити рішення, яким: визнати за позивачем, [PERSON], [INFO] право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, після померлої [INFO], гр. [PERSON], 1924 року народження, на земельну ділянку площею 0,0358 га, кадастровий номер 3222410600:01:011:0160, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Визнати за [PERSON], [INFO] право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, після померлої [INFO], гр. [PERSON], 1924 року народження, на ? домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В судове засідання позивач з»явився. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання з»явилась. Проти задоволення позову не заперечувала. Відповідач Вишнева міська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання свого представника не правила, про день слухання справи повідомлялася, своїх заперечень проти позову не надала. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], 1924 року народження, якою було складено заповіт. Спадкоємцем за заповітом на майно померлої, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], 1954 року народження. Позивач подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Після збігу визначеного строку для прийняття спадщини, [PERSON] звернувся до Вишневої міської державної нотаріальної контори із заявою для отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Нотаріусом Вишневої міської Державної нотаріальної контори йому було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, на земельну ділянку площею 0,0500 га., у видачі свідоцтва на земельну ділянку площею 0,0358 га., та на ? домоволодіння нотаріусом позивачу було відмовлено. У постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії, свою відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, нотаріус обґрунтував тим що, відповідно до технічного паспорта у житловому будинку під літерою «А», є самочинне будівництво, а земельна ділянка площею 0,0358 га, кадастровий номер 3222410600:01:011:0160, яка належала померлій [PERSON] пройшла державну реєстрацію 01 листопада 2013 року, тобто зареєстрована після її смерті. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину, а згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved