Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-16 00:00:00

До суду звернувся позивач [PERSON] із позовною заявою у якій просив визнати за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, а саме: сарай «б» площею 8 кв. м. та гараж «Д» площею 32,2 кв. м., які знаходяться за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер. Ухвалою суду від 04.02.2020, до участі у справі було залучено його правонаступника, спадкоємця померлого за законом - [PERSON] . У позові зазначається, що [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Власником земельної ділянки площею 0,0834 га, на якій збудований будинок та господарські будівлі, також був [PERSON] . На вказаній земельній ділянці [PERSON] було самочинно побудовано гараж та сарай. 08.11.2017 ПП БТІ «Інвентаризатор» було виготовлено технічний паспорт, у якому, як самочинно збудовані зазначені: сарай «б» та гараж «Д». В судове засідання позивач не з`явився, надав письмову заяву у якій підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, але надійшла заява, відповідно до якої просили розглядати справу без уповноваженого представника, покладаються на розсуд суду. Дслідивши надані докази, суду приходить до висновку про можливість задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Стаття 16 ЦК України визначає як один зі способів захисту судом цивільного права та інтересу - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно статті 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно Свідоцтва про особистої власності на домоволодіння (а.с.7), [PERSON] належав житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] . Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №678374 (а.с.8), [PERSON] зазначено власником земельної ділянки площею 0,0834 га для будівництво та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд в [ADDRESS] . Кадастровий номер даної земельної ділянки зазначено у Витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку - 5321610100:50:006:0788 (а.с.9). Станом на 03.10.2018 було виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок в [ADDRESS] (а.с.27-31), з відмітки у якому вбачається наявність будівель, що самочинно побудовані: сарай «б» та гараж «Д». Згідно Висновку експертного оціночно-будівельного дослідження №102, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації прибудови «а1», гаражу «Д», сараю «б», сараю «Б1», що розташовані в [ADDRESS] (а.с.12-26). Померлий [PERSON] здійснивши самочинне будівництво, не набув на нього право власності. Право власності на об`єкти самочинного будівництва може бути визнано за спадкоємцем, що має право вимагати визнання такого права, виключно за умови наявності документів про право власності на землю або про право користування земельною ділянкою, що видані на ім`я спадкодавця або спадкоємця. Згідно Довідки приватного нотаріуса Шуби А.Ф. (а.с. 78), після смерті [PERSON] , єдиним спадкоємцем за законом є [PERSON] , інших спадкоємців, які б подали заяви про прийняття спадщини немає. Відповідно до п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз`яснень, наданих у п. 7 ППВСУ від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування". За змістом зазначених роз`яснень спадкоємець не позбавлений права звернутись із позовними вимогами про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва в порядку спадкування. Це узгоджується із частинами 3,5 ст. 376 ЦК і нормами про поняття спадкування та склад спадщини (статті 1216,1218 ЦК). Якщо право звернутися з вимогою про визнання права власності на об`єкти самочинного будівництва відповідно до чинного законодавства (частини 3,5ст. 376 ЦК) належало спадкодавцеві, воно також належить спадкоємцеві, який прийняв спадщину. Право вимагати визнання права власності на самочинно збудоване майно відповідно до частин 3,5 ст. 376 ЦК є суб`єктивним цивільним правом, яке переходить у порядку спадкування відповідно до норм статей 1216,1218 ЦК. Зазначене право може бути реалізовано також у порядку процесуального правонаступництва на будь-якій стадії цивільного процесу, якщо спадкодавець звернувся до суду із відповідним позовом, проте помер. Згідно із ч. 1 ст. 13 Конституції України та ст. 20 Земельного кодексу України органи державної влади та орган місцевого самоврядування здійснюють право власності на землю від імені Українського народу. Лише ці органи можуть вирішувати питання про відведення земельних ділянок, передачу їх у приватну власність, визначення цільового призначення землі. Частиною 1 ст.375 ЦК України передбачено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦПК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до 5 частини вказаної статті, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. В постанові від 30 березня 2016 року, ухваленій у справі №6-265цс16, Верховний Суд висловив правову позицію щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу а також правової визначеності самочинного будівництва. Так, стаття 876 Цивільного кодексу щодо визначення замовника власником об`єкта будівництва застосовується лише у взаємозв`язку зі ст.331 цього кодексу щодо обов`язкової умови про наявність права власності або права користування земельною ділянкою, на якій розташоване нерухоме майно. В інших випадках відповідно до ст.376 ЦК України такі об`єкти будівництва та інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, а особа, яка його здійснила, не набуває права власності на нього. За вказаних обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. На підставі ст.ст.182,331,375,376,1216,1218,1269,1270 ЦК України, ст.19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)», правової позиції Верховного Суду України по справі №6-265цс16 від 30.03.2016р. та ст.ст.247 ч. 2, 263,264,265,268 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved