Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні майном шляхом виселення. Свої вимоги мотивує тим, що вона відповідно до договору купівлі-продажу від 04.06.1999 року придбала у власність квартиру [ADDRESS]. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30.08.2010 року її позовну заяву про витребування у [PERSON] двохкімнатної квартири загальною площею 50,5 кв. м. за адресою: м. Мукачево, вул. Береша, 3/47 було задоволено, рішення вступило в законну силу 28.09.2011 року. На підставі даного рішення реєстратором КП «Мукачівське МБТІ і ЕО» 29.02.2012 року було поновлено за [PERSON] реєстрацію права приватної власності на [ADDRESS]. За час судових тяганин невідомими особами в квартирі було змінено вхідні двері та відповідно замки до них, що унеможливлює позивачу законним та належним шляхом користуватися своєю власністю. Нею було направлено письмові претензії на ім.»я [PERSON], а згодом на ім.»я [PERSON] щодо позасудового врегулювання спору та вирішення питання про виселення в добровільному порядку. Однак відповідачі відмовилися виселятися з квартири. Також [PERSON] було подано заяву про злочин до Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області, з матеріалів перевірки заяви про злочин вбачається, що у спірній квартирі проживають відповідачі. Позивач дозволу на їх проживання не надавала, правових підстав для вселення в дану квартиру у відповідачів немає, в зв'язку з чим просить виселити відповідачів із своєї квартири. Представник відповідачів [PERSON] позов не визнав, просив суд відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи заперечила проти задоволення позову, просила врахувати інтереси дитини. Суд, заслухавши доводи та заперечення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Відповідно до Договору купівлі-продажу від 04 червня 1997 року [PERSON] придбала у власність квартиру, яка складається з двох кімнат житловою площею 27.8 кв.м, загальною площею 48,30 кв.м за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30 серпня 2010 року, яке набрало законної сили 28 вересня 2011 року, витребувано від [PERSON] на користь [PERSON] двохкімнатну квартиру загальною площею 50.5 кв.м, що знаходиться в [ADDRESS] Закарпатської області. Даним рішенням також встановлено, що дана квартира перейшла до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] поза волею [PERSON] на підставі заочного рішення Мукачівського міськрайонного суду від 10 липня 2007 року, яке скасовано 24 грудня 2007 року та в позові [PERSON] відмовлено. Крім того, з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 25429209 від 11.08.2014 року вбачається, що квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] Однак в даній квартирі проживають відповідачі, [PERSON]., [INFO], [PERSON], [INFO] та неповнолітній [PERSON], [INFO], що в судовому засіданні не заперечував представник відповідачів та що випливає з висновку Мукачівського МВ УМВС України в Закарпатській області від 18 вересня 2014 року, наданого за результатами розгляду заяви представника [PERSON] - [PERSON] Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Статтями 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За правилами ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння, способами захисту права власності передбаченими нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З підписанням Договору купівлі-продажу від 04.06.1997 року право власності на спірну квартиру виникло у [PERSON] Відповідачі [PERSON], [PERSON] [PERSON], як члени сім»ї [PERSON], проживаючи у спірній квартирі, не набули право користування нею, оскільки вони не є членами сім'ї позивача, договору найму з нею, як власницею квартири, не укладала, отже в них відсутні правові підстави на користування квартирою, на вимоги позивача звільнити належну їй квартиру не реагують. Такі дії відповідачів перешкоджають позивачу користуватися та розпоряджатися належним їй нерухомим майном за своїм розсудом, тому вимога позову щодо усунення перешкод у користуванні власністю підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу. Згідно ст. 13 Цивільного кодексу України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, у разі неодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені даною нормою, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати наслідки, встановлені законом. Згідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 30 серпня 2010 року, яке набрало законної сили 28 вересня 2011 року, встановлено факти належності спірної квартири [PERSON] та вибуття останньої до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] поза волею позивачки та додатковому доказуванню не підлягають. Крім того, з набуттям даним рішенням законної сили право власності на спірну квартиру в [PERSON], а отже і в його дружини [PERSON], як спадкоємиці чоловіка, припинилося та поновлено право власності на неї за позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Отже, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного випливає, що виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а отже, припинення права власності особи на будинок припиняє право членів її сім'ї на користування цим будинком. Згідно з ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку про відсутність у відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] права користування спірним житловим приміщенням. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що відповідачі безпідставно проживають у квартирі позивача, а тому їх необхідно виселити з жилого приміщення - квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved