Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-04 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що житловий будинок № 16 по вулиці Ворошилова в селі Бесідка, 1965 року побудови, належав до майна колгоспного двору, членами якого на час його припинення 15 квітня 1991 року були [PERSON] та її чоловік [PERSON], які набули права власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору. 11.10.1996 р. помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON] Остання померла 13.01.2015 р. Спадщину за заповітом після її смерті прийняла вона (позивач). Спадкоємці за заповітом [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини. [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на імя померлих не видала, що позбавляє її можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі. Вказаний будинок загальною площею 105,90 кв. метри житловою площею 59,90 кв. метри вартістю 272341 грн. розташований на земельній ділянці, яка приватизована, і право на спадщину на яку оформила вона (позивач), отримавши відповідне свідоцтво. Позивач просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на вказаний житловий будинок. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не зявилися, представник позивача подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у її відсутність та відсутність позивача (а.с. 65, 66). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника сільської ради (а. с. 63). Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, до суду подали телеграми, відповідно до яких на спадщину не претендують, справу просять розглядати у їх відсутність (а.с. 61,67). Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки та довідки [PERSON] сільської житловий будинок №16 по вулиці Ворошилова в селі Бесідка Ставищенського району Київської області, 1965 року побудови, відносився до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні [PERSON] голова двору, та її чоловік [PERSON], член двору, які набули право власності на вказаний будинок, як на майно колгоспного двору, в рівних частках, кожен на 1/2 його частину. 11 жовтня 1996 року помер [PERSON], спадщину після смерті якого прийняла його дружина [PERSON], яка постійно проживала із спадкодавцем до дня смерті і фактично вступила у володіння та управління спадковим майном відповідно до ст. ст. 524 ч. 2, 529 ч. 1, 548, 549 ч. 1 п. 1 ЦК України (1963 р.) (а.с. 80-87). 13 січня 2015 року померла [PERSON], після смерті якої спадщину за заповітом, посвідченим 21 лютого 2005 року [PERSON] сільською радою Ставищенського району Київської області за реєстром №10, прийняла позивач [PERSON] шляхом подання до Ставищенської районної держнотконтори відповідної заяви у встановлений законодавством строк відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269, ст. 1270 ч. 1 ЦК України. Треті особи [PERSON] та [PERSON], як спадкоємці за вищевказаним заповітом, відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки у встановлений шестимісячний строк відповідно до ч. 1 ст. 1274 ЦК України (а. с. 40-49). Вказаний житловий будинок загальною площею 105,90 кв. метри житловою площею 59,90 кв. метри вартістю 272341 грн. розташований на земельній ділянці, яка була приватизована спадкодавицею [PERSON]. Після смерті останньої позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку (а. с. 47 зв.). [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на імя померлих не видала, що позбавляє позивача можливості оформити свої спадкові права в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі (а. с. 13). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон № 1952-IV) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та [PERSON], за життя, набули право власності на вищевказаний будинок, як члени колгоспного двору відповідно до ст. ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963 р.) в рівних частках, кожен на ? його частину. Після смерті 11 жовтня 1996 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на ? частину будинку набула його дружина [PERSON], а після смерті 13 січня 2015 року останньої право власності в порядку спадкування на вказаний будинок набула позивач, і оскільки представником відповідача [PERSON] сільської ради позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved