Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просить стягнути з 3% річних від суми боргу, в розмірі 5167 грн. 37 коп. та інфляційних витрат в сумі 10042 грн. 67 коп., мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Дніпровського районного суду від 20 лютого 2012 року з [PERSON] на користь позивача було стягнуто заборгованість в сумі 75679 грн. 92 коп., однак на станом на день звернення позивача до суду борг йому не повернуто, що є підставою звернення позивача з вимогою про стягнення з відповідача трьох відсотків річних та інфляційних. Представник позивача подав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення телеграми, долучене до матеріалів справи, про поважні причини неявки суд не повідомив. У відповідності до ст. 169 ч. 4 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів - в порядку заочного розгляду. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 19 липня 2013 року з відповідача на користь позивача було стягнено заборгованість в сумі 75679,92 гривень, з яких 70000 грн. основного боргу. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положення ч. 1 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Грошовим зобов'язанням вважається зобов'язання, змістом якого є сплата боржником грошей. Правила статті 625 Цивільного кодексу України розповсюджуються на будь-які грошові зобов'язання, а також незалежно від того, чи передбачена сплата грошей в готівковій чи в безготівковій формі. Частина 1 коментованої статті встановлює виключення із загального правила про припинення зобов'язання у зв'язку із неможливістю його виконання (ст. 607 Цивільного кодексу України). Оскільки грошові кошти є родовими речами, неможливість виконання такого зобов'язання (наприклад, внаслідок відсутності у боржника грошей), не звільняє його від відповідальності. Тобто в будь-якому випадку боржник зобов'язаний буде відшкодувати кредиторові завдані збитки, сплатити неустойку та нести інші наслідки, передбачені коментованою статтею. Відповідно до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частина 2 статті 625 Цивільного кодексу України визначає спеціальні правові наслідки прострочення виконання грошових зобов'язань. Так, боржник зобов'язаний сплатити суму заборгованості з врахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Індекс інфляції є статистичною інформацією, яка щомісячно надається Держкомстатом та публікується в газеті "Урядовий кур'єр" та на офіційному веб-сайті Державного комітету статистики України (http://www.ukrstat.gov.ua). Індекси інфляції також публікуються в довіднику систем інформаційно-правового забезпечення ЛІГА:ЗАКОН. Вимагати сплати суми боргу з врахуванням індексу інфляції є правом кредитора, яке він може реалізувати, а може від нього відмовитися. Якщо кредитор приймає рішення вимагати сплати суми боргу з урахуванням індексу інфляції, він має ураховувати індекс інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якійсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція), а отже сума боргу в цьому періоді зменшується. Крім того, стаття 625 Цивільного кодексу України передбачає можливість стягувати за прострочення виконання грошового зобов'язання проценти річних. Розмір процентів річних визначається сторонами в договорі. Якщо сторони в договорі не передбачили сплату процентів річних та їх розмір, підлягають сплаті три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення. Проценти річних, передбачені статтею 625 Цивільного кодексу України, є самостійною формою цивільно-правової відповідальності за порушення грошових зобов'язань та можуть стягуватися поряд із пенею. Таким чином, ураховуючи порушення відповідачем виконання грошового зобов'язання, суд визнає правомірною вимогу позивача щодо стягнення з відповідача на його користь заборгованості, що утворилась станом на 01 жовтня 2014 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 10042,37 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 5167,37 грн. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення витрат пов'язаних з невиконанням рішення суду підлягають до задоволення, та присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість, що утворилась станом на 01 жовтня 2014 року з урахуванням індексу інфляції в сумі 10042,37 грн. та 3% річних від простроченої суми в розмірі 5167,37 грн. В задоволенні позовних вимог, щодо стягнення моральної шкоди слід відмовити, оскільки позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. Враховуючи наведене та

Outcome: approved