Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що 25.04.2014 року між нею та [PERSON] був укладений договір Дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області - [PERSON] ЇЇї право на дану квартиру підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Індексний номер витягу 20987182 від 25.04.2014 року. На момент укладення Договору в квартирі за вказаною адресою були зареєстровані та проживають відповідачі [PERSON] , [PERSON], [PERSON], які чинять їй перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною їй нерухомістю, через що позивач просить суд визнати їх такими, що втратили право користування житлом, виселити їх з квартири та зняти їх з реєстрації в вищевказаній квартирі. Позивач на судове засідання не з'явилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, її представник за довіреністю [PERSON] надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позов, просить розглянути справу без його участі, проти заочного рішення не заперечує.. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про слухання справи були повідомлені належним чином, про що свідчить оголошення у засобах масової інформації газета «Вісті Придніпровя» від 18.09.2014 року № 72 (1565). Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Левицька І.А. в судове засідання не з»явилася, у справі мається її заява у якій вона просить дану справу розглянути у її відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Оскільки судове засідання проводиться без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що його можливо провести без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши докази наявні у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що 25.04.2014 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір Дарування квартири [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області - [PERSON] (а.с. 5). ЇЇї право на дану квартиру підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Індексний номер витягу 20987182 від 25.04.2014 року.(а.с. 9). На момент укладення Договору в квартирі за вказаною адресою були зареєстровані та проживають на даний час відповідачі [PERSON] , [PERSON], [PERSON], які чинять їй перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною їй нерухомістю. (а.с. 10). Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року та Закону № 475/97 - ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який гарантує право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які надають власнику право використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися ним на власний розсуд. Крім того, ст.391 ЦК України надає власнику квартири право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися і розпоряджатися своїм майном. Згідно із ст.157 ЖК України членів сім»ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1ст.116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином суд вважає, що реєстрацією та фактичним проживанням , чиняться перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною їй нерухомістю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved