Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить (згідно уточненої позовної заяви від 09.01.2019) визнати транспортний засіб автомобіль Chevrolet Aveo д.н. [NUMBER], квартиру [ADDRESS] - спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], поділити вищевказану квартиру визнавши право власності по ? частини за кожним, в порядку поділу автомобілю стягнути з відповідача на її користь 20 000, 00 грн., та покласти на відповідача судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що позивач і відповідач знаходилися в шлюбі з 16 жовтня 2004 року. 17 липня 2017 року сторони розірвали шлюб за рішенням суду. 04 березня 2008 року, в період шлюбних відносин, за спільні кошти сторони придбали квартиру [ADDRESS], власність на яку оформлено на відповідача - [PERSON], також сторонами за спільні сумісні кошти був придбаний автомобіль Chevrolet Aveo д.н. [NUMBER], який позивач також просить поділити, стягнув з відповідача на користь позивача в порядку поділу автомобілю 20 000, 00 грн., так як автомобіль вже переоформлено на матір відповідача, зазначає, що саме на 40% вартості автомобіля були витрачені спільні сумісні кошти подружжя, а на 60% вартості автомобіля були витрачені особисті кошти відповідача, надані його мамою. Угоди про поділ спільного майна сторони не досягли, в зв'язку з вищевикладеним позивач звертається до суду. 17.04.2018 року [PERSON] подав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого визнає позовні вимоги частково, а саме в частині поділу квартиру [ADDRESS] по ? частині кожному. 08.05.2018 року позивач надала до суду відповідь на відзив, відповідно до якого при поділі майна просить врахувати те, що на утриманні позивача є неповнолітня дитина, яка проживає разом з останньою, водійського посвідчення позивач не має, керувати автомобілем не вміє. Вищевказаний автомобіль був незаконно переоформлений на матір відповідача, в зв'язку з цим підтримує позовні вимоги. 09.01.2018 року ухвалою суду відкрито загальне позовне провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON], про поділ спільного майна подружжя та призначено підготовче судове засідання. 02.03.2018 року ухвалою суду продовжено строк проведення підготовчого судового засідання на 30 днів. 04.04.2018 року ухвалою суду залучено до участі у вищевказаній справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON], підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач дала пояснення відповідно до обставин викладених в письмових заявах по суті справи, зазначила, що на її утриманні залишилась дитина, на утримання якої відповідач сплачує аліменти, які є достатніми, спірне майно було придбане в період шлюбу за спільні кошти, також допомагали батьки, в подальшому в судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої просить суд розглянути справу без її участі, уточнені позовні вимоги від 09.01.2019 року підтримала повністю, просить їх задовольнити, зазначила, що на придбання автомобіля Chevrolet Aveo д.н. [NUMBER] були витрачені - 40% вартості автомобіля були витрачені спільні сумісні кошти подружжя, а на 60% вартості автомобіля були витрачені особисті кошти відповідача, надані його мамою. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, згідно якої просить розглянути справу без його участі, уточнені позовні вимоги від 09.01.2019 року визнає в повному обсязі, зазначає, що на придбання автомобіля Chevrolet Aveo д.н. [NUMBER] були витрачені - 40% вартості автомобіля були витрачені спільні сумісні кошти подружжя, а на 60% вартості автомобіля були витрачені особисті кошти відповідача, надані його мамою, згоден сплатити позивачу 20 000 грн., що складає ? від витрачених спільних коштів на придбання автомобіля. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явилась, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування останнього судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 4 ст. 206 ЦПК України встановлено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі в підтвердження вказаних обставин, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги позивача підлягають задоволенню виходячи з наступного [PERSON] та [PERSON] з 16 жовтня 2004 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано на підставі рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 липня 2017 року у цивільній справі №185/3832/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, яке набрало чинності 28.07.2017. (а.с. 8) В період шлюбу сторони придбали спірну квартиру [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за [PERSON], на підставі договору купівлі-продажу [NUMBER] р.№ 1-978 від 04.03.2008 року посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] (а.с. 11) та автомобіль Chevrolet Aveo д.н. [NUMBER], кузов [NUMBER]. Відповідно до відповіді Територіального сервісного центру 1247в Дніпропетровській області від 10.04.2018 року за № 31/4-1247/Д-29, автомобіль марки Chevrolet Aveo д.н. [NUMBER], кузов [NUMBER], 24.04.2013 року був зареєстрований за [PERSON], [INFO], зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] та 07.07.2017 року перереєстрований на іншого власника на підставі договору купівлі-продажу, укладеному в ТСЦ 1247 РСЦ МВС за № 1247/2016/530801, вартість автомобіля складає 102127,50 грн. Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки Chevrolet Aveo д.н. [NUMBER] 2007 року випуску є [PERSON] з 07.07.2017 року. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 СК України власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Стаття 57 СК України дає визначення майна, яке належить до особистої приватної власності кожного з подружжя, зокрема, особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до роз'яснень, які містяться в пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. У разі неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст.65 СК України). Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя. Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям. Тлумачення пункту 3 частини першої статті 57 СК України свідчить, що у випадку набуття одним із подружжя за час шлюбу майна за власні кошти, таке майно є особистою приватною власністю Тлумачення статті 60 СК України свідчить, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, та підтверджений Верховним Судом в постанові від 18.06.2018 № 711/5108/17. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Відповідно до положень ст. 11,12,13,81,83 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Отже, з урахуванням вищезазначеного суд приходить до висновку, що спірні квартира та автомобіль є об'єктами спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. З урахуванням повного визнання сторонами обставин справи, квартира підлягає поділу між сторонам в рівних частках, а так як автомобіль Chevrolet\~Aveo\~д.н.\~[NUMBER], був придбаний за 60% від його вартості - особисті кошти відповідача, а інші 40% - за рахунок сумісних коштів подружжя, та ? частина цих спільних сумісних коштів складає приблизно 20 000 грн., що повністю визнано сторонами по справі, на час розгляду справи автомобіль перебуває у власності третьої особи, та кошти від відчуження автомобіля позивач не отримувала, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню ? частина спільних сумісних коштів, витрачених та придбання спірного автомобіля. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). У зв'язку з вищевикладеним, на підставі повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з'ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір та судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved