Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Завод Автоштамп» на його користь заборгованість по заробітній платі в сумі 30 290 грн 08 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу по день фактичного розрахунку, моральну шкоду в розмірі 5 000 грн 00 коп., компенсацію за невикористані дні відпустки та судові витрати. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Позивач працював слюсарем з механоскладальних робіт четвертого розряду в ТОВ «Завод Автоштамп». 06.09.2019 року звільнений з роботи за згодою сторін. У день звільнення йому не було виплачено заробітну плату за період з 01.06.2019 року по 06.09.2019 року та грошову компенсацію за невикористану відпустку. Внаслідок невиплати заробітної плати йому було завдано моральної шкоди, оскільки був позбавлений права на отримання заробітку та змушений прикладати додаткових зусиль для організації свого життя та сім`ї. Розмір моральної шкоди оцінює в 5 000 грн 00 коп. Позивач або його представник у судове засідання не з`явилися. Позивачем надано письмову заяву, в якій останній просить розглянути справу в його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Згідно ч. 4 ст. 223 та ч. 1 ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. ПРОЦЕСУАЛЬНІ ДІЇ 28.01.2020 року ухвалою Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області відкрито провадження у справі. 11.02.2020 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу про витребування доказів. 17.04.2020 року на адресу відповідача повторно направлено копію ухвали суду про витребування доказів. 04.06.2020 року Олександрійським міськрайонним судом Кіровоградської області постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ З 02.07.2018 року позивача переведено слюсарем з механоскладальних робіт четвертого розряду у виробництво ТОВ «Завод Автоштамп». 06.09.2019 року позивача звільнено згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням. Згідно довідки №118/19 від 09.10.2019 р. виданої ТОВ «Завод Автоштамп» загальна сума заборгованості по заробітній платі [PERSON] за період з червня 2019 року по вересень 2019 року за винятком відрахувань становить 30 290 грн 00 коп. З довідки №19/19 від 30.04.2020 року, виданої ТОВ «Завод Автоштамп», вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] складає 381 (триста вісімдесят одна) грн 50 коп., середньомісячна заробітна плата складає 8 392 (вісім тисяч триста дев`яносто дві) грн 92 коп. Згідно довідки №26-19, виданої ТОВ «Завод Автоштамп» кількість днів невикористаної відпустки складає 56 днів, а розмір компенсації за дану відпустку складає 14 978 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят вісім) грн 88 коп. ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи надані позивачем докази, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення вимог позивача, оскільки останній перебував у трудових відносинах з ТОВ «Завод «Автоштамп» та 06.09.2019 року звільнений з посади слюсаря з механоскладальних робіт четвертого розряду за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. У день звільнення позивачеві в порушення ст. 116 КЗпП України не виплачені заробітна плата в розмірі 30 290 (тридцять тисяч двісті дев`яносто) грн 08 коп. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, судом взято до уваги довідку, видану ТОВ «Автоштамп» №19/19 від 30.04.2020 року про середньоденний заробіток позивача, який становить становить 381 грн 50 коп. Період затримки розрахунку при звільненні позивача на дату ухвалення даного рішення, тобто з 06.09.2019 р. по 04.06.2020, становить 188 робочих днів, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 71 722 грн 00 коп. (381 грн 50 х 188 днів). Встановивши факт тривалого порушення трудових прав позивача у зв`язку з затримкою розрахунку при звільненні та невиплати заробітної плати в період роботи, суд звертає увагу на те, що зазначені обставини призвели до вимушених змін у життєвих стосунках позивача і такі дії є втручанням у право на майно, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у зазначеному позивачем розмірі - 5 000 грн 00 коп. Враховуючи приписи ст. 83 КЗпП України та ст. 24 Закону України «Про відпустки» на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за невикористані дня відпустки. НОРМИ ПРАВА Приписами ст. 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч.1 ст.177 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що є підставою для задоволення позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку з 06.09.2019 року по 04.06.2020 року. П. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 року вказує, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно абз. 3 п. 2 зазначеного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. За змістом вказаного положення закону, передумовою для відшкодування працівнику моральної шкоди на підставі статті 237-1 КЗпП України є наявність порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Вирішення позову в частині відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення позовних вимог про відшкодування заробітної плати на користь звільненого працівника за час затримки розрахунку. Згідно ст. 83 КЗпП України і ч. 1 ст. 24 Закону України «Про відпустки» №504/96-ВР від 15.11.1996 року , при звільненні працівника йому виплачується компенсація за всі дні невикористаної відпустки. Відповідно до ст. 2 Закону України "Про відпустки" право на відпустки мають громадяни України, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи. Право на відпустки забезпечується: - гарантованим наданням відпустки визначеної тривалості із збереженням на її період місця роботи (посади), заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених цим Законом; - забороною заміни відпустки грошовою компенсацією, крім випадків, передбачених статтею 24 цього Закону. Згідно ст. 74-84 КЗпП України, громадянам, які працюють за трудовим договором надаються щорічні відпустки, а у разі звільнення їм виплачується грошова компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки. У відповідності з ч. 1 ст. 116 КЗпП України, виплата усіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. З п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст. 83 КЗпП вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст. 238 КЗпП має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн. в дохід держави (за позовні вимоги про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати) та 768,40 грн. судового збору на користь позивача (за позовні вимоги про стягнення середнього заробітку).

Outcome: approved