Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

В лютому 2018 р. [PERSON]звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона є матір'ю [PERSON] У нього є неповнолітня дитина - [PERSON], [INFO] Матір'ю неповнолітньої [PERSON] є [PERSON] З самого народження вихованням та утриманням маленької [PERSON], займається вона, її бабуся. Батьки ведуть аморальний спосіб життя, неодноразово притягувалися до кримінальної відповідальності, не спілкуються із дитиною, не приймають участі в її вихованні та житті. [PERSON] написав заяву на ім'я голови кам'янсько - Дніпровської РДА про те, що він не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] Розпорядженням голови РДА № 106 від 29.03.2016 року, [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Розпорядженням голови № 140 від 28.04.2016 року її призначено опікуном над дитиною. 05.02.2018 р. органом опіки та піклування прийнято висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно дитини [PERSON] Просила позбавити відповідачів батьківських прав у відношенні [PERSON], [INFO] 03.03.2018 р. ухвалою суду провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 03.04.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та в належній формі, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від них не надійшло повідомлення про розгляд справи у їх відсутність, відзиву на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Представник третьої особи без самостійних вимог: Органу опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністрації Запорізької області до суду не з'явився, надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON], [PERSON] батьківських прав у відношенні [PERSON], [INFO] Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON]є батьками малолітньої дитини [PERSON], яка народилась [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.09.2014 р. (а.с. 6). Вироком Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 02.02.2015 р. [PERSON] засуджено до трьох років одного місяця позбавлення волі (а.с. 10-11). Ухвалою Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 23.02.2016 р. [PERSON] направлено в місця відбуття покарання, призначеного вироком суду від 25.05.2015 р. строком на три роки (а.с. 9). [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується копією розпорядження голови Кам'янсько-Дніпровської РДА Запорізької області від 29.03.2016 р. № 106 (а.с. 49). Розпорядженням голови Кам'янсько-Дніпровської РДА Запорізької області від 28.04.2016 р. № 140 [PERSON] призначено опікуном над [PERSON], [INFO] (а.с. 13). 25.04.2017 р. [PERSON] на особистому прийомі в службі у справах дітей написав заяву, в якій повідомив, що не спілкується та не підтримує зв'язок зі своєю донькою, матеріально не забезпечує, не заперечував проти позбавлення його батьківських прав (а.с. 12). Згідно копії довідки Кам'янсько-Дніпровської ЦРЛ від 20.11.2017 р. [PERSON] та [PERSON] перебувають на «Д» обліку у лікаря-нарколога (а.с. 44 зв.). Згідно громадських характеристик, наданих виконавчим комітетом Водянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області № 454, 455 від 17.11.2017 р. [PERSON] та [PERSON] не працюють, зловживають спиртними напоями (а.с. 45). Згідно інформації Кам'янсько-Дніпровського ВП ГУНП в Запорізькій області від 15.12.2017 р. № 9997/20/01-17 [PERSON], [PERSON] притягнуто до адміністрації відповідальності за ч. 1 ст. 184 КУпАП (а.с. 47). Малолітня дитина [PERSON] проживає та зареєстрована [ADDRESS] разом з бабусею та дідусем, що підтверджується копією довідки виконавчого комітету Водянської сільської ради Кам'янсько-Дніпровського району Запорізької області № 116 від 12.02.2018 р. (а.с. 15). Відповідно копії довідки про звільнення серії ДОН № 00349 [PERSON] звільнилась з місць позбавлення волі 02.11.2017 р., а [PERSON] - 19.04.2017 р., що підтверджується копією довідки серії ЗАП № 00032 (а.с. 50, 51). Органом опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської РДА Запорізької області надано висновок від 05.02.2018 р. № 01-01-23/0117 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] (а.с. 41-43). Таким чином, встановлені обставини ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків та досліджені докази в сукупності свідчать про їх винну поведінку до виконання батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 року, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 11 зазначеного Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], забезпеченню її всебічного розвитку. Зокрема, про це свідчать ті обставини, що тривалий час вони не цікавляться її станом здоров'я, не надають матеріальної допомоги на її утримання, не бажають спілкуватися та підтримувати родинні стосунки, що свідчить про абсолютну байдужість відповідачів до долі малолітньої дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Відповідно до ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON], [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки жодним чином не піклуються про фізичний і духовний розвиток малолітньої доньки, не спілкуються з нею та не виявляють будь-якого інтересу до її внутрішнього світу, не дбають про стан її здоров'я та навіть не цікавляться ним, суд вважає за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] Судові витрати підлягають до стягнення на користь позивача на підставі ст. 141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 7, 150, 152, 155, 164 СК України,

Outcome: approved