Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Сухополов`янської сільської ради про визнання за нею права власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що в [ADDRESS] знаходиться житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який не має власника і право власності на вказаний житловий будинок ні за ким не зареєстровано. З травня 1992 року в даному житловому будинку зареєстрована позивачка та проживає зі своєю сім`єю. Нею за власні кошти утримується вказаний житловий будинок, сплачуються комунальні послуги, було здійснено газифікацію будинку та літньої кухні. Інших осіб, які б користувалися даним будинком та його утримували, не існує. У зв`язку з викладеним вище, позивачка вимушена звернутися до суду для визнання за собою права власності на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями за набувальною давністю. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте останній подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача у підготовчому засіданні, у якій позовні вимоги підтримав (а.п.48). Представник відповідача у судове засідання також не з`явився, проте подав до суду заяву, згідно з якою позовні вимоги визнав у повному обсязі (а.п.45). Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Згідно з довідкою №687 від 11.12.2019 року, [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , з 12 травня 1992 року по теперішній час (а.п.6). Наявність спірного будинку підтверджується копією технічного паспорта, згідно з яким за адресою: [ADDRESS] , розташований житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, загальною площею 77,4 кв.м, та звітом про незалежну оцінку майна, згідно з яким ринкова вартість вказаного житлового будинку становить 26588,00 грн (а.п.7-10, 29-42). У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України. Разом з тим, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Таким чином, з огляду на все викладене вище, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що позивачка ще з 1992 року відкрито, безперервно користується та володіє будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , а тому відповідно до ст.344 ЦК України суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на зазначений вище житловий будинок за набувальною давністю. На підставі викладеного та 328, 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved