Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, яким просила визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та на квартиру за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті сестри [PERSON] , померлої [INFO] , та після смерті племінника [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що за життя її сестрі [PERSON] належало майно, а саме: житловий будинок за адресою: [ADDRESS] та квартира за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] померла, після смерті якої спадщину фактично прийняв її син [PERSON] , що був зареєстрований з померлою за однією адресою. [INFO] помер її племінник [PERSON] .. Позивач вказала, що 23 червня 2018 року вона звернулася до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори, у зв`язку з чим, заведено спадкову справу № 486/2018. Проте, через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно постановою нотаріуса від 24 вересня 2018 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2019 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою судді Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21 березня 2019 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 06 травня 2019 року за клопотанням представника позивача витребувано докази. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 вересня 2019 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, однак її представник [PERSON] , яка діяла на підставі Ордеру Серії [NUMBER] від 18 лютого 2019 року, позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, зазначених у позові, просила їх задовольнити та пояснила про обставини, викладені вище. В судове засідання представник Харківської міської ради Цуварев О.Ф., який дія на підставі довіреності від 21 січня 2019 року № 08-21/195/2-19, не з`явився, надавши через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою просив ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, що не буде порушувати прав сторін по справі. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їхній сукупності та надавши їм належну правову оцінку, приходить до наступного. Згідно матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] , виданим 10 листопада 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції. Після померлої [PERSON] заведено спадкову справу № 486/2018. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно наявної у спадковій справі Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), інформація щодо складення [PERSON] заповітів у Спадковому реєстрі відсутня. За змістом ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України закріплено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно Свідоцтва про народження [NUMBER] від 07 травня 1987 року, [PERSON] є сином [PERSON] . Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Інформаційна довідка з Реєстру територіальної громади міста Харкова № 12-00097654-2018 року від 25 червня 2018 року свідчить, що станом на 08 листопада 2012 року за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано місце проживання [PERSON] та [PERSON] . В матеріалах справи відсутні відомості щодо відмови [PERSON] від прийняття спадщини після смерті матері. Тобто, з урахуванням положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України, [PERSON] вважається таким, що прийняв спадщину. [INFO] помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис № 971 (Свідоцтво про смерть Серії [NUMBER] від 17 січня 2018 року). Після померлого [PERSON] заведено спадкову справу № 485/2018. Відповідно до спадкової справи, станом на 31 грудня 2012 року, згідно матеріалів інвентаризаційних справ Комунального підприємства «Харківське Міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] . Право власності [PERSON] на житловий будинок з надвірними будівлями в [ADDRESS] також підтверджено Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 138851796 від 24 вересня 2018 року. Отже, після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] та квартири за адресою: [ADDRESS] . Згідно наявної у спадковій справі № 485/2018 Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), інформація щодо складення [PERSON] заповітів у Спадковому реєстрі відсутня. За змістом ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Спадкові справи, заведені після смерті [PERSON] та [PERSON] , містять заяву позивача у справі - [PERSON] про прийняття спадщини після їхньої смерті. Згідно ст. 1262 ЦК України - у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ст. 1263 ЦК України - у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. Згідно копії свідоцтва про народження позивача [PERSON] та копії свідоцтва про народження померлої [PERSON] , вбачається, що їх батьками були [PERSON] та [PERSON] , тобто позивач є рідною сестрою [PERSON] та тіткою для [PERSON] .. За приписами ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім`я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо. З постанови державного нотаріуса Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Стрельникова А.С. від 24 вересня 2018 року вбачається, що [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , на нерухоме майно з посиланням на відсутність в матеріалах спадкової справи документів, які підтверджують склад спадщини. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року N 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року, яка, відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема ст. 1 Протоколу № 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Пунктом 21 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федоренко проти України» від 30 червня 2006 року визначено, що відповідно до прецедентного права органів, що діють на підставі Конвенції, право власності може бути «існуючим майном» або коштами, включаючи позови, для задоволення яких позивач може обґрунтовувати їх принаймні «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності. Суд вважає, що неможливість [PERSON] отримати свідоцтво про право на спадщину за законом є порушенням її права власності, оскільки унеможливлює визнання такого права з боку держави перед іншими суб`єктами цивільних та інших правовідносин. З огляду на те, що позивач у визначений законом строк прийняла спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] , проте позбавлена можливості реалізувати спадкові права через відсутність документу, що підтверджує право власності спадкодавців на нерухоме майно, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] як такого, що ґрунтується на вимогах закону. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Проте, незважаючи на задоволення позову [PERSON] , судовий збір не підлягає стягненню з Харківської міської ради на її користь, оскільки, як роз`яснено в п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року № 2, при пред`явленні позову та ухваленні рішення за вимогами про право спадкоємців на майно судовий збір визначається судом, виходячи із загальної вартості майна, і витрати на його оплату покладаються на кожного спадкоємця пропорційно до виділеної йому частки. На підставі викладеного,

Outcome: approved