Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на автомобіль марки RANGE ROVER EVOQUE, 2013 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], тип ТЗ загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER] зареєстрований у центрі 6543, 29 грудня 2015 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], зобов'язати сервісний центр 1242 зареєструвати автомобіль RANGE ROVER EVOQUE, 2013 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], тип ТЗ загальний легковий універсал-В, реєстраційний номер [NUMBER], на ім'я [PERSON] ([ADDRESS], РНОКПП [NUMBER]), мотивуючи позовні вимоги тим, що 21 липня 2017 року позивач придбала у [PERSON] автомобіль марки RANGE ROVER EVOQUE, 2013 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) № [NUMBER], тип ТЗ загальний легковий універсал-B, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у центрі 6543, 29 грудня 2015 року, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. У підтвердження цієї угоди позивач у присутності свідків, а саме [PERSON] та [PERSON] передала відповідачу грошові кошти в розмірі 45000 (сорок п'ять тисяч) доларів США, а відповідач в свою чергу надав позивачу генеральну довіреність від 21 липня 2017 року на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем на її ім'я. Крім того, відповідач передав позивачу два комплекти ключів від спірного автомобіля. Після отримання довіреності та документів позивач стала користуватися автомобілем, вважаючи себе його власником. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з питанням про нотаріальне оформлення угоди, однак це результатів не дало. На початку вересня 2017 року позивач дізналась про скасування довіреності. На підставі вищевикладеного позивач звернулась до суду, за захистом своїх прав. Представник позивача та позивач в судове засідання не з'явились, надавши суду заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Відповідач в судове засідання також не з'явився, причини неявки суду не повідомивши. Від представника третьої особи надійшло заперечення щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши письмові докази по справі, давши їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Судом встановлено, що 21 липня 2017 року позивач придбала у [PERSON] автомобіль марки RANGE ROVER EVOQUE, 2013 року випуску, червоного кольору, шасі (кузов, рама) [NUMBER], тип ТЗ загальний легковий універсал-B, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований у центрі 6543, 29 грудня 2015 року, Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. У підтвердження цієї угоди позивач у присутності свідків, а саме [PERSON] та [PERSON] передала відповідачу грошові кошти в розмірі 45000 (сорок п'ять тисяч) доларів США, а відповідач в свою чергу надав позивачу генеральну довіреність від 21 липня 2017 року на право експлуатації та розпорядження спірним автомобілем на її ім'я. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема - визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК право власності набувається на підставах, не заборонених законом, а згідно ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений в його здійсненні. Як зазначає позивач, вона неодноразово зверталася до відповідача з питанням про нотаріальне оформлення угоди, однак це результатів не дало. На початку вересня 2017 року позивач дізналась про скасування довіреності. Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.ст. 202, 203, 204, 205, ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, як то передбачено ст. 207 ЦК України, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочини, що підлягають вчиненню в письмовій формі, згідно ст. 208 ЦК України, є такі, що укладаються між фізичними особами між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму. Підставою недійсності правочину, па підставі ст.215 ЦК України, є недодержання в момент його вчинення сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності, яке набувається у визначеному законом порядку, є непорушним. Статтею 13 ЦК України передбачено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Враховуючи вищевикладене, суд дослідивши матеріали справи та те, що відповідач своїми діями порушив права позивача, приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved