Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі, в розмірі 4 000 грн 00 коп., починаючи з 14.11.2019 і до досягнення ними повноліття, але на кожну дитину не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На обґрунтування позову зазначила, що з 12.09.2009 перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26.09.2019 було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , які з моменту народження весь час проживають з нею та перебувають на її утриманні. Матеріальної допомоги відповідач на утримання дітей не надає, фінансово чи в інший спосіб не допомагає, хоча є фізично та психічно здоровою людиною, має задовільний стан здоров`я та не має інших утриманців. Відповідач не виконує батьківських обов`язків щодо матеріального забезпечення дітей взагалі, хоча працює та отримує велику заробітну плату, має інші доходи. З урахуванням викладеного, вважала, що відповідач, має можливість сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, в розмірі 4 000 грн 00 коп. Невиконання відповідачем обов`язку щодо утримання дітей стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.11.2019 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду на 19.12.2019. 19.12.2019 до початку судового розгляду позивач [PERSON] подала заяву, в якій на позовних вимогах наполягала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] , у свою чергу, подав заяву в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягування з нього на кожну дитину по 2 000 грн 00 коп. щомісячно в якості аліментів на їх утримання, просив розгляд справи провести за його відсутності. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з`явилися, що з урахуванням поданих ними заяв та повідомлень про судовий розгляд справи за їх відсутності, не перешкоджає вирішенню справи по суті. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 26.09.2019 шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 12.09.2009 Відділом реєстрації актів цивільного стану Зміївського районного управління юстиції Харківської області Свідоцтво про шлюб, серії [NUMBER] , актовий запис № 137, розірвано (а. с. 9-10). Даними копій свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , довідки Виконавчого комітету Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області № 6552 від 14.11.2019 підтверджується, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , які мешкають разом з нею в [ADDRESS] (а. с. 7, 8, 11). З розписки від 26.07.2019, наданої позивачем, вбачається, що [PERSON] зобов`язувався в добровільному порядку сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 10\~000 грн. щомісячно (а. с. 12). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.\~ Позивачем надано докази того, що відповідач є батьком їх спільних неповнолітніх дітей, тому зобов`язаний їх утримувати до досягнення повноліття, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дітей. У позовній заяві стверджується, що відповідач має достатній дохід, необхідний для сплати аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідачем ці обставини визнаються, тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави у розмірі 768 грн 40 коп. В частині стягування аліментів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, належить допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved