Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. 00 к. щомісячно, з індексацією суми відповідно до закону, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову зазначила, що вона з відповідачем по справі проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 2014 року по грудень 2016 року, мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. З дня народження дитини відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що ставить її у важке матеріальне становище. Вона не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за малолітньою дитиною до досягнення нею трьох років. Дитина перебуває на диспансерному обліку в дитячій консультації Зміївської районної поліклініки, у зв'язку з чим потребує відповідного харчування. На її неодноразові звернення до відповідача про добровільну сплату аліментів на утримання дитини, відповідач не реагує. Їй відомо, що батько дитини має нерегулярний, мінливий дохід, працює неофіційно, та на даний час створив сім'ю, якій надає матеріальну допомогу, а тому вважала, що відповідач має можливість щомісяця сплачувати їй аліменти на утримання їхнього сина [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 грн. 00 к. Під час останньої розмови 14.11.2018 відповідач погодився з розміром щомісячної сплати аліментів на малолітню дитину, але по рішенню суду. Ці обставини стали підставою для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 26.11.2018 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду на 08.01.2019. На судове засідання сторони не з'явилися. Водночас, позивач [PERSON] подала заяву про зменшення розміру позовних вимог, просила стягувати з відповідача аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. 00 к. щомісячно, та розглянути справу по суті за її відсутності. У свою чергу, відповідач [PERSON] подав заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги зі зменшеним розміром визнав та не заперечував проти стягування з нього аліментів на користь позивача у розмірі 1000 грн. 00 к. щомісячно. Належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з'явилися, що з урахуванням поданих ними заяв про судовий розгляд справи за їх відсутністю, не перешкоджає вирішенню справи по суті. Зважаючи на те, що всі учасники справи в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відомостями свідоцтва про народження Серія [NUMBER], довідки Зміївської міської ради Зміївського району Харківської області №8661 від 02.11.2018, паспорта громадянина України позивача підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який мешкає зі своєю матір'ю в буд. [ADDRESS] (а. с. 4-5, 9, 10). Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідністю зі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Позивачем надано докази того, що відповідач є батьком їх спільної неповнолітньої дочки, тому зобов'язаний її утримувати до досягнення повноліття, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дитини. У позовній заяві стверджується, що відповідач має достатній дохід, необхідний для сплати аліментів у твердій грошовій сумі, а відповідачем ці обставини визнаються, а тому, відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Відповідач [PERSON] до початку розгляду справи визнав позовні вимоги зі зменшеним розміром про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, це не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. Згідно зі ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути до Державного бюджету України судовий збір. Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України складання повного рішення відкладено на один день до 09.01.2019, а відповідно до другого речення ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved