Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

До Ладижинського міського суду Вінницької області звернулася [PERSON] і просила встановити, що вона за походженням по лінії\~ батька\~ є полькою. Свої вимоги мотивує тим, що її батьком був [PERSON] . Його батьки: [PERSON] та [PERSON] були поляками. ЇЇ батько [PERSON] пам`ятав і розповідав, як мати і батько навчали його польської мови, ходив з батьками до костелу, який знаходився у старій частині міста Ладижин. У дитинстві, за життя батька і матері, святкували польські свята. До цього часу у неї збереглася їх пам`ятка - костельна книга « [INFO] », де записані всі її родичі, які були поляками у тому числі і її дід [PERSON] записаний у цій книзі. Не зважаючи на смерть батька [PERSON] , вона та її син [PERSON] не покидають польських традицій, разом з сином святкують польські свята, ходять до костелу, а син навчається у Польщі у місті Познань. У радянський період родина її батька не мала змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, так як боялись політичних переслідувань. Встановлення факту національної ідентичності їй необхідне для впорядкування документів, реалізації особистих прав, підтвердження польського походження її роду, цей факт має юридичне значення, оскільки з 07.08.2007 року згідно із Законом «Про карту поляка», Законом «Про репатріацію» від 9 листопада 2000 року, ухвалених Сеймом Республіки Польща громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація що склалась, може позбавити її, а також її нащадків права скористатись вказаними правами. У судове засіданні заявниця не з`явилася, однак надав заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій також зазначила, що вимоги заяви підтримує відповідно до викладених обставин та просить задовольнити. Представник Ладижинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з`явився, однак на адресу суду від начальника відділу Куцої С.В. надійшла заява, у якій остання, просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника відділу та зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви. Ураховуючи те, що сторони, скористались своїми правами, які врегульовані ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі.\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Відповідно до\~ст. 35 Конституції України\~кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Згідно ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Статті 1 та 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" гарантують громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід`ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» закріплено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об`єднання. Згідно із ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України № 703/97- ВР від 9.12.1997 року), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв`язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно ч.1 статті 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому засіданні встановлено, що баба та дід заявниці: [PERSON] та [PERSON] , - були поляками. ЇЇ батько [PERSON] пам`ятав і розповідав, як мати і батько навчали його польської мови, ходив з батьками до костелу, який знаходився у старій частині міста Ладижин. У дитинстві за життя батька і матері святкували польські свята. До цього часу у неї збереглася їх пам`ятка - костельна книга « [INFO] », де записані всі її родичі, які були поляками і її дід [PERSON] записаний у цій книзі. Не зважаючи на смерть батька [PERSON] , вона та її син [PERSON] не покидають польських традицій, разом з сином святкують польські свята, ходять до костелу, а син навчається у Польщі у місті Познань. У радянський період родина її батька не мала змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, так як боялись політичних переслідувань. Ці факти підтверджуються доказами, які\~ не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із свідоцтва про народження\~ № [NUMBER] , виданого відділом актів громадянського стану видно, що [PERSON] народився [INFO] у м. Ладижин, його батьками записано\~ [PERSON] та [PERSON] . Із свідоцтва про шлюб № 13, виданого народним комісаріатом\~ внутрішніх справ УСРР видно, що [PERSON] та [PERSON] , які є поляками, зареєстрували свій шлюб, після чого прізвище дружини « [PERSON] ». Із костельної книги «Хроніка родзина», де записані всі родичі заявниці, які були поляками, записаний і її дід [PERSON] . Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Ладижинським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що [PERSON] народилася [INFO] , про що складено відповідний актовий запис № 191, її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] . Із свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 07.02.2001 року, виданого Ладижинським відділом реєстрації актів громадянського стану, Вінницької області, видно, що [PERSON] та [PERSON] розлучилися, про що зроблено запис за № 12, прізвище дружини після розірвання шлюбу « [PERSON] ». Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 25.03.1993 року, видно, що [PERSON] та [PERSON] \~ зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис № 118, прізвище дружини після реєстрації шлюбу « [PERSON] ». Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 30.09.2006 року, виданого Ладижинський міський відділ реєстрації актів цивільного стану Вінницької області, видно, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 156, прізвище дружини після шлюбу « [PERSON] ». Із листа Ладижинського міського відділу реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області № 344-03.3-07-113 від 19.09.2017 року видно, що актовий запис про народження [PERSON] не зберігся. Із письмових пояснень [PERSON] видно, що вона є сусідкою заявниці та підтверджує той факт, що баба і дід\~ [PERSON] \~ були поляками та мали польське коріння, ходили до костелу,\~ а свою національність у радянські часи приховували заради своєї безпеки. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. За таких обставин, суд приходить до висновку, про те, що [PERSON] за національністю по лінії батька є\~полькою.

Outcome: approved