Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON], у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON], звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» на їх користь 102000 грн. страхового відшкодування. В обґрунтування заяви зазначила, що: - 31 серпня 2011 року між ПАТ «Страхова компанія «Гарантія» та ДП «Добрянське лісове господарство» було укладено договір №3-11/1/25-13/11 обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті, об'єктом страхування якого є майнові інтереси пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю водіїв страхувальника під час обслуговування поїздки. В договорі містяться положення щодо того, що одним зі страхових випадків є загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті (п. 12.1.1), що страховик здійснює страхову виплату у разі загибелі або смерті Застрахованого під час дії цього Договору - сім'ї загиблого або його спадкоємцю у розмірі 100 відсотків страхової суми (п. 15.3), що страхова сума становить 102 000 грн. 00 коп.; - згідно додатку №1 до договору серед водіїв ДП «Добрянське лісове господарство», які підлягають обов'язковому страхуванню від нещасних випадків на транспорті, зазначено [PERSON]; - 12 жовтня 2011 року з її чоловіком - [PERSON] стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, а саме: падіння деревини з лісовозу під час завантаження, внаслідок чого [PERSON] помер; - вона та їхні з померлим малолітні діти є єдиними спадкоємцями першої черги, тому мають право на отримання страхового відшкодування; - вона звернулась до ПАТ «Страхова компанія «Гарантія» з заявою про виплату страхового відшкодування; - листом ПАТ «Страхова компанія «Гарантія» від 27 липня 2012 року за №573/12 їй було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з посиланням на те, що нещасний випадок, на думку відповідача, стався внаслідок неправомірних дій [PERSON], які виразилися в порушенні п. 3.7. Інструкції з охорони праці №1 для водіїв лісовозів (самовільно зайшов у небезпечну зону автопоїзда), що в свою чергу, на думку відповідача, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, у відповідності до п. 7 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті та пункту 13.1. Договору страхування, в яких передбачено, що страховик звільняється від виплати страхової суми, якщо настання страхового випадку виявилося наслідком неправомірних дій застрахованої особи; - в акті №1 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1) в якості основної причини настання нещасного випадку вказана недосконалість технологічного процесу виконання робіт по навантаженню лісовозного автомобіля ЛТ-25, а в якості супутніх підстав вказані: недоліки під час навчання водіїв лісовозних автомобілів; недосконалість інструкції з охорони праці; недостатній контроль за безпечною організацією та веденням робіт; невиконання наявних вимог Інструкції №1 для водіїв лісовозів ([PERSON] самовільно зайшов у небезпечну зону автопоїзда); - посилання відповідача на те, що причиною настання страхового випадку є неправомірні дії застрахованої особи є безпідставними, оскільки основною причиною настання нещасного випадку є недосконалість технологічного процесу виконання робіт, а невиконання вимог інструкції №1 для водіїв лісовозів є лише однією з супутніх причин настання нещасного випадку. Представник позивачки [PERSON] підтримав позов, з підстав зазначених в ньому. Додатково пояснив та підкреслив, що: - [PERSON] разом з дітьми є вигодонабувачами за договором страхування та спадкоємцями першої черги і саме в такому статусі вони подали даний позов; - допустимим доказом ознайомлення [PERSON] з Інструкцією з охорони праці №1 для водіїв лісовозів міг бути підпис в графі ознайомлення з нею, однак висновок почеркознавчої експертизи вказує на те, що підпис про ознайомлення з вказаною Інструкцією виконаний не загиблим, а іншою особою; - показання свідків [PERSON] та [PERSON] з приводу того, що [PERSON] ознайомлювався з даною Інструкцією є недопустимими доказами; - невиконання наявних вимог Інструкції №1 для водіїв лісовозів з боку [PERSON] є однією з супутніх причин настання нещасного випадку, а основною її причиною є недосконалість технологічного процесу виконання робіт по навантаженню лісовозного автомобіля ЛТ-25; - вузьке тлумачення представником відповідача терміну «обслуговування поїздки» є хибним, так як [PERSON], як водій автомобіля лісовоза має переконатись у надійному розміщенні та закріпленні деревини на лісовозі і ці його дії входять в межі даного терміну; - посилання відповідача на визначення терміну «обслуговування поїздки», яке мається в Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутках, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 27.05.1996 р. № 150 та на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 березня 2012 р. та 5 серпня 2012 р. є безпідставним, так як вказана Інструкція не регулює спірні правовідносини, а наведена судова практика стосується пасажирських перевезень. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, з підстав зазначених в ньому та просила позов задовольнити. Одночасно підтримала пояснення надані в судовому засіданні її представником [PERSON] та підтвердила, що отримала певні кошти від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] заперечила проти задоволення позову. Суть викладених [PERSON] в судовому засіданні та в письмовому вигляді заперечень зводиться до того, що: - за договором обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № 3-11/1/25-13/11 від 31.08.2011 р., укладеного між ПАТ «Страхове Товариство «Гарантія» та ДП «Добрянське лісове господарство» застрахованою особою є водій [PERSON] тільки на час обслуговування поїздки - перевезення на транспорті вантажу, оскільки предметом даного договору є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю водіїв Страхувальника на час обслуговування поїздки, а згідно п.2 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 14.08.1996 р. № 959, застрахованими вважаються водії тільки на час обслуговування поїздки; - з Акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом від 27.11.2011 р. (форма Н-1) вбачається, що однією із причин нещасного випадку є невиконання водієм [PERSON] вимог Інструкції з охорони праці № 1 для водіїв лісовозів, затвердженої наказом Добрянського держлісгоспу від 22.12.1998 року № 285, а саме: [PERSON] самовільно зайшов у небезпечну зону автопоїзда; - про виконання водієм [PERSON] суміжної небезпечної роботи ДП «Добрянське лісове господарство», як страхувальник не повідомляв ПАТ «Страхове товариство «Гарантія», як страховика, тому при укладанні договору страхування страхувальник не надав всіх відомостей щодо застрахованих осіб, які мають істотне значення для оцінки страхового ризику. Тобто, на думку представника відповідача [PERSON], оскільки загиблий водій [PERSON] виконував ще і іншу роботу вантажника, саме під час даної роботи, а не під час перевезення на транспорті, з ним стався нещасний випадок, тому, в силу п. 7 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, затвердженого Постановою КМУ від 14.08.1996 р. № 959 та п.12.1 договору обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № 3-11/1/25-13/11 від 31.08.2011 р., він не є застрахованою особою і даний випадок не є страховим, що виключає можливість виплати вигодонабувачам страхового відшкодування, на підставі п. 13.1 вказаного договору. В судовому засіданні представники третьої особи ДП «Добрянське лісове господарство»: Щекотихін В.Д., [PERSON]., Котляр О.В., при вирішенні даного позову поклались на розсуд суду. Вислухавши пояснення представника [PERSON] - адвоката [PERSON], представника відповідача [PERSON], представників третьої особи ДП «Добрянське лісове господарство»: Щекотихіна В.Д., Киченка В.С., Котляр О.В., [PERSON]., показання [PERSON] допитаного в якості свідка, показання свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до преамбули Закону України «Про страхування», він регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. Відповідно до преамбули Закону України «Про страхування», він регулює відносини у сфері страхування і спрямований на створення ринку страхових послуг, посилення страхового захисту майнових інтересів підприємств, установ, організацій та фізичних осіб. Згідно ст.1 Закону України «Про страхування» страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. Статтею 16 Закону України «Про страхування» та статтею 979 ЦК України передбачено, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з : - життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); - володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); - відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності). П. 6 ч. 1 ст. Закону України «Про страхування» передбачено, що одним із видів обов'язкового страхування, які здійснюються в Україні, є особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. На виконання п. 10 Прикінцевих положень Закону України «Про страхування» постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року № 959 було затверджено Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті за яким обов'язковому особистому страхуванню від нещасних випадків на транспорті підлягають, зокрема водії автомобільного транспорту тільки на час обслуговування поїздки. Пунктами 2 та 4 даного Положення передбачено, що страхувальниками водіїв є юридичні особи або дієздатні громадяни - суб'єкти підприємницької діяльності, які є власниками транспортних засобів чи експлуатують їх і уклали із страховиком договори страхування. По справі встановлено, що [PERSON] працював в ДП «Добрянський лісгосп» з 01.08.1995 р., а з 15 березня 1996 р. працював на посаді водія лісовозних автомобілів транспортного цеху. По справі встановлено, що 31.08.2011 р. між ПАТ «Страхове Товариство «Гарантія», як Страховиком та ДП «Добрянське лісове господарство», як Страхувальником було укладено договір обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № 3-11/1/25-13/11. За даним договором: - об'єктом страхування є майнові інтереси, пов'язані з життям, здоров'ям та працездатністю водіїв Страхувальника на час обслуговування поїздки (п.3); - страхова сума на одного застрахованого складає 102 000 грн. (п. 5); - кількість застрахованих становить 37 осіб (п. 6); - страховий платіж складає 6038 грн. 40 коп. (п. 9); - страховим випадком є загибель або смерть Застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті, під час дії договору (п.п. 12.1.1, 12.2); - Страховик звільняється від сплати страхової суми (її частини), якщо настання страхового випадку виявилось наслідком неправомірних або навмисних дій Застрахованого та в інших випадках, передбачених чинним законодавством (п. 13.1); - Страховик здійснює страхову виплату у разі загибелі або смерті Застрахованої особи під час дії цього Договору - сім'ї загиблого або його спадкоємцю у розмірі 100 % страхової суми (п. 15.3). Виходячи з Додатку до даного Договору «Список водіїв, що підлягають обов'язковому страхуванню від нещасних випадків на транспорті», [PERSON], як водій ДП «Добрянське лісове господарство» є застрахованою особою за даним договором. По справі встановлено, що страховий платіж в сумі 6038 грн. 40 коп. був внесений страхувальником платіжним дорученням № 327 від 05.09.2011 р., тому в силу ст. 18 Закону України «Про страхування», ст. 983 ЦК України та п. 11 договору строк дії договору з 07.09.2011 р. по 06.09.2012 р.. По справі встановлено та підтверджується відповідними свідоцтвами, що [PERSON] був одружений з [PERSON] та був батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] та малолітньої [PERSON], [INFO], матір'ю, яких являється [PERSON]. Під час дії даного договору, а саме 12 жовтня 2011 р., о 14 год. 20 хв., з водієм [PERSON] стався нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, що стверджується Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1), затверджений 21 листопада 2011 р. начальником Держгірпромнагляду по Чернігівській області [PERSON]. Згідно даного Акту, нещасний випадок стався за наступних обставин. 12 жовтня 2011 року водій автолісовозу [PERSON] прийшов до диспечерської транспортного цеху Добрянського держлісгоспу о 07 год. 45 хв. та отримав виробниче завдання на вивезення автолісовозом, який за ним закріплений, лісоматеріалів з Комарівського лісництва у кварталах 57 і 49 Комарівського лісництва. Після вивезення хлистів з кварталу 57 на нижній склад Добрянського держлісгоспу [PERSON] направився до кварталу 49 (суцільна рубка, виділ 1). Лісничий [PERSON] надав ліснику вказаного держлісгоспу [PERSON] письмове розпорядження про виїзд на ділянку для відпуску лісопродукції. На ділянку автолісовоз прибув близько 13 год. 50 хв. Водій [PERSON] під'їхав до штабелю дубових хлистів (у кількості 14 шт.) для навантаження їх на автолісовоз. О 14 год. 00 хв. водій почав навантаження хлистів на автолісовоз. Лісник [PERSON] проводив відпуск деревини. На цій же ділянці, на відстані близько 30 м. від навантажувальної естокади, працювала приватна лісорубна бригада ФОП [PERSON] у складі з 3 осіб: звалювальника [PERSON], лісоруба [PERSON] та тракториста [PERSON]. Бригада займалась вирубуванням підліску та складання хворосту. На автолісовоз було в двох пачках навантажено 9 хлистів. Приблизно о 14 год. 20 хв. [PERSON] почав готувати до завантаження останні 5 хлистів діаметром 32, 36, 40, 24 та 36 см, при ньому він звернувся до лісника [PERSON] з проханням, щоб останній розпочав виписувати товарно-транспортну накладну. Лісник [PERSON] відійшов метрів 10-12 від машини, сів на пеньок і розпочав здійснювати необхідні розрахунки та оформлювати відповідні документи. Водієві [PERSON] не вдалося, як того вимагає порядок безпечного здійснення технологічних операцій, перекинути допоміжний канат на верх попередньої (другої) пачки лісоматеріалів, оскільки канат по передньому конику був проведений під хлистами і затиснутий між рамою лісовозного автопоїзда та одним з комлів навантажених ще в першій пачці лісоматеріалів (згідно наявних свідчень та за результатами огляду місця події, імовірно його не можна було витягнути вручну). Внаслідок неправильного положення канату спроба навантаження третьої пачки була безуспішною. Водієві [PERSON] довелося опустити останню пачку хлистів дуба на естокаду. Водночас після опускання третьої пачки один з її хлистів (діаметром 32 см.) залишився на автолісовозі у нестійкому положенні (по передньому конику він перебував на краю допоміжної стійки). Крім того в процесі переміщення третьої пачки уламався один з хлистів, які були повернені на естокаду. Таким чином, виникла необхідність хоча б частково вивільнити затиснений допоміжний канат (з метою звільнення передбаченого конструкцією лісовозного автопоїзда місця його кріплення для подальшого застосування запасного допоміжного канату) та повторно протягнути робочий канат під ненавантаженими хлистами, щоб виключити з пачки зламаний. [PERSON], не вживши жодних додаткових запобіжних заходів і не звертаючись за допомогою до інших працівників, перекинув по верху комлевої частини вже навантажених хлистів запасний допоміжний канат та самовільно зайшов в небезпечну зону між переднім коником лісовозу та ненавантаженими хлистами (імовірно задля перечеплення робочого канату). В цей час відбулося зісковзання з передньої допоміжної стійки та падіння на [PERSON] комлевої частини раніше завислого на допоміжних стійках лісовоза хлисти. При ньому вершина хлиста лишилась на задньому конику лісовозного автомобіля. Водій лісовозу отримав удар комлем падаючого хлиста та був затиснутий між ним та штабель із чотирьох інших хлистів, які перебували на естокаді (ненавантаженими дубовими хлистами третьої пачки). Лісник та працівники лісозаготівельної бригади почули крик водія [PERSON] про допомогу та підбігли до місця події. Вони зачепили навантажувальним тросом комлеву частину хлиста, що впав, і з допомогою лебідки лісовозного автомобіля звільнили потерпілого [PERSON] Після чого надали потерпілому першу долікарську допомогу. Лісник [PERSON] повідомив лісничого [PERSON] про нещасний випадок. [PERSON] викликав швидку допомогу та сповістив керівництво підприємства про нещасний випадок. Після вивільнення потерпілий був при свідомості. Водночас стан [PERSON] стрімко погіршувався і на час прибуття машини швидкої допомоги потерпілий вже перебував без ознак життя. Лікар констатував смерть [PERSON] на місці події. Згідно лікарського свідоцтва про смерть від 13.10.2011 р. № 1476: основною причиною смерті є гостра крововтрата; патологічними станами, що призвели до смерті є також закрита травма живота з розривом печінки. Також в даному Акті зазначено, що видом події є падіння стовбура деревини з лісовозного автомобіля, що шкідливим або небезпечний фактором та його значенням були рухомі машини і механізми, лісоматеріали, що рухаються. Згідно зазначеного Акту № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1): - основною причиною нещасного випадку є недосконалість технологічного процесу виконання робіт по навантаженню лісовозного автомобіля ЛТ-25 (як розробленого підприємством, так і викладеного у досліджених спеціальною комісією експлуатаційних документах на відповідні моделі автолісовозів, які розроблені Майкопськнм машинобудівним заводом (Росія) та АТ «Радомишльський машинобудівний завод» (Україна)), його невідповідність вимогам безпеки, що є порушенням ст. 21 Закону України «Про охорону праці», п.п. 6.1., 6.6., 6.7, 6.8, 18.1.1.-18.1.5., 18.1.9., 18.1.19 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, які затверджені наказом Держнаглядохоронпраці від 13.07.2005 № 119; п. 17.1.8. Правил охорони праці на автомобільному транспорті, які затверджені наказом Держнаглядохоронпраці від 13.01.1997 р. №5; п.п. 3.3, 4.2.3, 5.1.2., 5.1.4.3., 5.1.4.4 ГОСТ 2.601-95 «Межгосударственный стандарт. Единая система конструкторской документации. Эксплуатационные документы»; - супутніми причинами нещасного випадку є: - недоліки - під час проведення навчання водіїв лісовозних автомобілів ЛТ-25 (не повною мірою були ознайомлені з безпечною технологією виконання виробничих операцій та взагалі не ознайомлені з керівництвом по експлуатації автолісовоза ЛТ-25, що є порушенням ст. 18 Закону України «Про охорону праці», пп. 6.6., 6.7., 18.1.1 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, п.п. 3.1., 3.9. Типового положення про порядок і проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці; - недосконалість інструкції з охорони праці (Інструкція з охорони праці №1 для водіїв лісовозів містить вимоги безпеки при проведенні навантаження лісоматеріалів автомобілями-самонавантажувачами тільки в розділі 3 («Вимоги безпеки під час роботи»), проте і вони не в повній мірі не відповідають діючим вимогам п . 2.7 НПАОП 0.00-4.15-98. При цьому розділи інструкції 1, 2, 4, 5 взагалі не містять вимог безпеки до технологічного процесу, виробничого обладнання та інструментів, що застосовуються при виконанні вантажо-розвантажувальннх робіт автолісовозом ЛТ-25, що є порушенням п. 1.1 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, пп. 1.6., 2.2., 2.3, 2.5, 2.9, 4.3.4, 4.3.5 Положення про розробку інструкцій з охорони праці, яке затверджене наказом Держнаглядохоронпраці від 29.01.98 № 9 (НПАОП 0.00-4.15-98); - недостатній контроль за безпечною організацією та веденням робіт, що є порушенням п. 6.10. Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, п. 2.4, 3.14 Типового положення про службу охорони праці; - невиконання наявних вимог Інструкції і охорони праці №1 для водіїв лісовозів ([PERSON] самовільно зайшов у небезпечну зону автопоїзда), що є порушенням п. 3.7 Інструкції з охорони праці №1 для водіїв лісовозів, яка затверджена наказом по Добрянському держлісгоспу від 22.12.1998 року № 285, останній перегляд інструкції - 17.03.2011 р.. Відповідно до п. 7 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті за яким обов'язковому особистому страхуванню від нещасних випадків на транспорті, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.1996 року № 959 страховими випадками є: - загибель або смерть застрахованого внаслідок нещасного випадку на транспорті; - одержання застрахованим травми внаслідок нещасного випадку на транспорті при встановленні йому інвалідності; - тимчасова втрата застрахованим працездатності внаслідок нещасного випадку на транспорті. Однак, п. 7 містить застереження, що якщо ці випадки сталися внаслідок неправомірних або навмисних дій застрахованого, вони не вважаються страховими і страхова сума при цьому не виплачується. Аналізуючи Акт № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1), суд приходить до висновку, що основною причиною нещасного випадку є недосконалість технологічного процесу виконання робіт по навантаженню лісовозного автомобіля ЛТ-25 та його невідповідність вимогам безпеки, а однією із супутніх причин цього випадку є порушення [PERSON] п. 3.7 Інструкції і охорони праці №1 для водіїв лісовозів, а саме, що він самовільно зайшов у небезпечну зону автопоїзда. По справі встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] був водієм лісовоза ЛТ-25 на базі автомобіля ЗІЛ 131. В п.п. 1 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, яка затверджена Наказом Міністерства транспорту України 14.10.97 N 363 (в редакції, що діяла на момент страхового випадку) дано визначення терміну «спеціалізований автомобіль», яким є автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів певних категорій. За загальними технічними характеристиками автопоїзда - лісовоза ЛТ-25 він є спеціалізованим транспортним засобом призначеним для перевезення деревини та обладнаний спеціальним пристроєм (лебідкою) для здійснення навантаження та вивантаження деревини. Відповідно до п.п. 20.1.9, 20.1.12 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні не допускається участь водія у вантажно-розвантажувальних роботах, крім випадків, коли перевезення лісу і пиломатеріалів здійснюється лісовозними поїздами, що обладнані індивідуальними навантажувальними засобами. Для перевезення лісу і пиломатеріалів допускаються тільки водії, які пройшли інструктаж з техніки безпеки й особливостей перевезень лісу і пиломатеріалів З огляду на те, що автопоїзд - лісовоз ЛТ-25 це спеціалізований транспортний засіб обладнаний навантажувальним засобом на його водія, який пройшов інструктаж з техніки безпеки й особливостей перевезень лісу і пиломатеріалів може бути покладена функція здійснення вантажно-розвантажувальних робіт. По справі встановлено, що Посадова інструкція водія автонавантажувача, якою повинен був керуватись в своїй роботі [PERSON] затверджена ДП «Добрянський лісгосп» не була (а.с. 141-143). Оскільки допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи [PERSON] допитаний, як свідок підтвердили, що [PERSON], як водій лісовоза ЛТ-25, який обладнаний навантажувальним засобом допускався до навантажувальних робіт по загрузці лісу і пиломатеріалів та проходив щоквартальні інструктажі з питань охорони праці на робочому місці, що також підтверджується записами в Журналі інструктажів з питань охорони праці на робочому місці, тому безпідставним є твердження представника відповідача [PERSON] щодо того, що [PERSON] не мав права виконувати не властиву для водія функцію щодо завантаження автомобіля. Порядок здійснення водієм лісовоза ЛТ-25, який обладнаний навантажувальним засобом завантаження транспортного засобу регламентований Інструкцією з охорони праці № 1 для водіїв лісовозів, додатком до неї «Вимоги безпеки під час роботи», Технологічною картою завантаження автопоїзда ЛТ-25, яка була затверджена головним інженером ДП «Добрянський лісгосп» 17.03.2011 р.. Згідно висновку експерта ЧнВ КНДІСЕ за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 28 січня 2014 р. № 48/49/14-24 підпис від імені [PERSON] щодо ознайомлення з Інструкцією з охорони праці № 1 для водіїв лісовозів виконаний не [PERSON], а іншою особою з наслідуванням дійсного підпису [PERSON] (а.с. 161 - зворот). Отже відсутнє документальне підтвердження того, що [PERSON] був ознайомлений з Інструкцією з охорони праці № 1 для водіїв лісовозів додатком до неї «Вимоги безпеки під час роботи». Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Показання свідків [PERSON], [PERSON] та допитаного, як свідка представника третьої особи [PERSON] щодо того, що [PERSON] був ознайомлений з Інструкцією з охорони праці № 1 для водіїв лісовозів не є допустимими доказами, так як вказані обставини підтверджуються письмовими доказами про ознайомлення з вказаним документом. Крім того, відсутні по справі докази того, що [PERSON] був ознайомлений з Технологічною картою завантаження автопоїзда ЛТ-25, яка була затверджена головним інженером ДП «Добрянський лісгосп» 17.03.2011 р.. Слід нагадати, що Актом № 1 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом (Форма Н-1) встановлено, що основною причиною нещасного випадку була недосконалість технологічного процесу виконання робіт по навантаженню лісовозного автомобіля ЛТ-25. При цьому, 12 грудня 2011 р., тобто після нещасного випадку з [PERSON], була по ДП «Добрянський лісгосп» затверджена Технологічна карта завантаження автопоїзда ЛТ-25. Слід зауважити, що на законодавчому та підзаконному рівні відсутнє визначення терміну «обслуговування поїздки» спеціалізованим транспортним засобом обладнаним навантажувальним засобом по загрузці лісу і пиломатеріалів, і він є узагальненим. На думку суду, посилання представника відповідача [PERSON] на п. 4 Інструкції про порядок обліку пасажирів, що перевозяться громадським транспортом на маршрутках, затвердженої наказом Міністерства статистики України від 27.05.1996 р. № 150 в якому міститься визначення терміну «поїздка» є безпідставним, так як вказана Інструкція встановлює єдиний порядок обліку кількості перевезених пасажирів (включаючи тих, які користуються правом безплатного та пільгового проїзду) та пасажирообороту громадського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) у міському, приміському та міжміському сполученні, тобто не регулює спірні правовідносини. Оскільки визначення терміну «обслуговування поїздки», яке мається в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 5 серпня 2012 р. (а.с. 181-184) дано в конкретній справі та стосується знаходження транспортного засобу на узбіччі в очікуванні пасажира, то позиція представника відповідача [PERSON] на застосуванні вказаного визначення до даної справи є хибною. Слід зауважити, що в п. 1 Наказу Мінтрансу "Про затвердження Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні" від 14.10.1997 N 363 (в редакції, що діяла на момент нещасного випадку) було дано визначення терміну «подорожній лист», яким є первинний документ про облік вантажних автомобільних перевезень, що всебічно характеризує роботу автомобіля і водія з моменту їх виїзду з автотранспортного підприємства і до повернення на підприємство. Свідок [PERSON] підтвердив, що 12 жовтня 2011 року він виписував [PERSON] подорожній лист. Враховуючи те, що [PERSON] був водієм спеціалізованого транспортного засобу - лісовоза ЛТ-25 на базі автомобіля ЗІЛ 131, його дії у відповідності до подорожнього листа були регламентовані з моменту виїзду з підприємства до моменту його повернення на підприємство. В даному випадку, виходячи з встановлених обставин та положень п. 2 Положення про обов'язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті, положень п.п. 20.1.9, 20.1.12 Правил перевезень вантажів автомобільним транспортом в Україні, обслуговування поїздки спеціалізованого транспортного засобу - лісовоза ЛТ-25 на базі автомобіля ЗІЛ 131, який обладнаний навантажувальним засобом, на думку суду, включає не тільки рух транспортного засобу, але і роботи з навантаження лісу і пиломатеріалів водієм, який допускався до навантажувальних робіт по загрузці лісу і пиломатеріалів. Спадковою справою на померлого [PERSON] стверджується, що в установлений строк [PERSON] у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON]., [INFO] та малолітньої [PERSON], [INFO] звернулась з заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після померлого [PERSON]. З відповідною заявою зверталась до нотаріальної контори і [PERSON], як мати померлого. Отже, випадок загибелі [PERSON] внаслідок нещасного випадку на транспорті є страховим, а його настання тягне за собою здійснення ПАТ «Страхове товариство «Гарантія», як страхувальником за договором обов'язкового особистого страхування від нещасних випадків на транспорті № 3-11/1/25-13/11 від 31.08.2011 р. страхової виплати в сумі 102000 грн. сім'ї загиблого, а саме: його дружині [PERSON] та дітям [PERSON] та [PERSON]., як вигодонабувачам. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позов [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] до ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» про стягнення страхового відшкодування слід задовольнити та з ПАТ «Страхове товариство «Гарантія» на користь [PERSON], яка діє у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] та малолітньої [PERSON] слід стягнути страхове відшкодування в сумі 102 000 грн. та документально підтверджені судові витрати, а саме: судовий збір в розмірі 1020 грн. (а.с. 45) та витрати за проведення почеркознавчої експертизи в розмірі 980 грн. (а.с. 158).

Outcome: approved