Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернувся [PERSON] з посиланням на те, що він з відповідачем з 20 вересня 1980 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого неповнолітніх дітей не мають. Просить розірвати шлюб з відповідачем, оскільки через різні погляди на сімейне життя та обов`язки, відсутність взаєморозуміння, психологічну несумісність у них виникали сварки, в результаті чого, вони стали чужими людьми і близько року тому припинили шлюбні стосунки. Примирення та збереження шлюбу між ними не можливе. Ухвалою судді від 30 листопада 2021 справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 20). В судове засіданні позивач не прибув, направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просить справу розглядати без його участі (а.с. 26). Відповідач в судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с. 30), направила до суду заяву, в якій позовні вимоги визнала, зазначивши, що після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище " [PERSON] " та справу розглядати без її участі (а.с. 27). Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову відповідача, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони уклали шлюб та зареєстрували його 20 вересня 1980 року у виконавчому комітеті Іванівської сільської ради Ставищенського району Київської області, актовий запис № 26 (а.с. 8). Відповідно до позовної заяви позивача (а.с. 2-4) та заяви відповідача (а.с. 27) сторони від даного шлюбу неповнолітніх дітей не мають, шлюбні стосунки припинили близько року тому, примиритися та зберегти сім`ю не бажають (а.с. 2-4). Згідно ч. 2 ст. 112 СК України шлюб розривається, якщо судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Взявши до уваги обставини життя подружжя, наведені в позовній заяві, ту обставину, що позивач позовні вимоги підтримав, а відповідач позовні вимоги визнала, суд вважає, що позов слід задовольнити. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу. Приймаючи до уваги відсутність заперечень відповідача проти розірвання шлюбу і відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст.\~142\~ЦПК України у зв`язку із визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору з державного бюджету, сплаченого при поданні позову. Судовий збір слід стягнути з відповідача на користь позивача, відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved