Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

До Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області звернулася [PERSON] з позовною заявою про позбавлення батьківських прав, під час розгляду справи позивач уточнила позовні вимоги та просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньго сина [PERSON]. Призначити її опікуном [PERSON]. В обгрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] у її сестри, [PERSON] - відповідача по справі народився син [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень 26.03.2009 р. зроблено відповідний актовий запис за № 8 та видано Свідоцтво про народження серії [NUMBER]. Згідно Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00014032868 від 17 червня 2014 року, батько дитини, [PERSON], зазначено у порядку ч. 1 ст. 135 СК України. Відповідно до Витягу з Протоколу №25 діагностичного засідання ОПМПК від 15 квітня 2015 року, щодо [PERSON] складено психолого-педагогічний висновок: затриманий психічний розвиток з недорозвитком пізнавальних процесів та незрілістю емоційно-вольової сфери. Научуванність збережена. Поведінка впорядкована. Загальне недорозвинення мовлення 3 рівня. Дизартрія. Та рекомендовано навчання за програмою підготовчого класу для дітей з тяжкими порушеннями мовлення. Тобто, дитина потребує спеціального догляду, у тому числі систематичне знаходження у спеціальному лікарняному закладі - Комунальний спеціальний загальноосвітній навчально-реабілітаційний заклад «Дніпропетровський обласний методичний психолого - медико - педагогічний центр» (ДОМПМПЦ), який знаходиться на вул. Паторжинського, 13А, м. Дніпропетровськ, 49044. 05.07.2013 року відповідач вступила в шлюб із [PERSON], у зв'язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] та переїхала на постійне проживання до чоловіка, а саме: [ADDRESS]. Від нового шлюбу з'явилися двоє дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], доглядом за якими вона займається. Щодо виховання [PERSON], їм постійно займається позивач, дитина фактично постійно проживає з нею та її сім'єю, вона регулярно турбується про його здоров'я, забезпечує йому медичні огляди, відвозить його на навчання до ДОМПМПЦ та забирає його. Для супроводження дитини нею, їй потрібні довіреності від матері дитини, а з цим весь час виникають ускладнення, як з часом так і з фінансами. Весь цей час відповідач життям сина не цікавилася, не телефонувала, не виявляла бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже сім років, він не має до матері ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу її не бачив та не відчував батьківської підтримки. В спілкуванні з нею ніколи про матір не питав та не цікавився. Вони з [PERSON] проживають в трикімнатній квартирі у [ADDRESS]. Хлопчик має окрему кімнату, оргтехніку та літературу, необхідні для навчання і розвитку, відповідні меблі та одяг. Йому забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею і дитиною склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди. Нагляд за станом здоров'я дитини здійснює вона особисто. Мати жодної участі у вихованні і житті дитини не приймає. Приймаючи до уваги ситуацію, що склалася та її бажання і надалі виховувати цю дитину (стати опікуном), грубе порушення матір'ю дитини батьківських обов'язків, вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав. До початку відкритого судового засідання позивач надала суду заяву в якій позовні підтримала у повному обсязі, просить справу розглянути без її участі. До початку відкритого судового засідання відповідач [PERSON] надала суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Представник Служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області у судове засідання не з'явився, але до його початку надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Представник Служби у справах дітей Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради в судове засідання не з'явився. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне. Факт родинних відносин між відповідачем [PERSON] та [PERSON], [INFO], підтверджується свідоцтвом про народження, Серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Партизанської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 27.03.2009 року, в якому зазначено відповідача як матір дитини. Відомості про батька внесені відповідно до ч.1 ст. 135 СК України (а.с.12). Відповідно до Витягу з Протоколу №25 діагностичного засідання ОПМПК від 15 квітня 2015 року, щодо [PERSON], [INFO] складено психолого-педагогічний висновок: затриманий психічний розвиток з недорозвитком пізнавальних процесів та незрілістю емоційно-вольової сфери. Научуванність збережена. Поведінка впорядкована. Загальне недорозвинення мовлення 3 рівня. Дизартрія. Та рекомендовано навчання за програмою підготовчого класу для дітей з тяжкими порушеннями мовлення. (а.с.11). В матеріалах справи є акт обстеження умов проживання [PERSON] від 03.02.2017 року, за адресою: [ADDRESS], з якого вбачається, що разом з нею проживає двоюрідний брат [PERSON], [INFO], в кімнаті дитини зроблений ремонт, окреме ліжко для сну, місце для навчання, комп'ютер, тобто для дитини створені належні умови для проживання, виховання та всебічного розвитку. В матеріалах справи є висновок Дніпропетровської державної адміністрації за рекомендацією комісії з питань захисту прав дітей про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] [INFO] по відношенню до дитини [PERSON]., [INFO], оскільки мати дитини ухиляється від виконання своїх обов'язків, не цікавиться, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, вихованням та утриманням дитини займається тітка дитини [PERSON], [INFO] Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зобов'язано суди застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерела права. Згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. У разі невідповідності закону України міжнародному договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує міжнародний договір (ч. 5 ст. 8 ЦПК України). У відповідності до статті 3 «Конвенції про права дитини» в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. А статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлює, що кожен має право на розгляд його справи судом. Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини (далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя. Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»). При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»). Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Можливість такого втручання передбачена національним законом. Зокрема, відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України (далі СК) батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.12 Закону України "Про охорону дитинства", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. А відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків (пункт 18 Постанови). Виходячи з конкретних обставин справи втручання у право відповідача здійснюється з метою захисту прав і свобод малолітньої дитини [PERSON], що підпадає під виняток, передбачений пунктом 2 статті 8 Європейської конвенції і підтверджує наявність вимоги щодо «законної мети» такого втручання. Відповідач, яка є матір'ю малолітньої дитини в своїй заяві висловила думку про те, що знаходження дитини у її сестри буде сприяти інтересам самої дитини. Окрім іншого, в судовому засіданні знайшло підтвердження, що відповідач не займається вихованням дитини, не утримує її матеріально, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, вона фактично усунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, не вживає заходів, щодо поліпшення взаємовідносин з дитиною, а вихованням та утриманням дитини займається його тітка [PERSON]. Така поведінка відповідача викликана її умисними тривалими діями, які не спрямовані на виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як ухилення від виховання дитини відповідачем, свідомого нехтування нею своїми обов'язками, що є підставою для позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюється над дітьми, які залишилися без батьківського піклування. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка та піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно ст. 244 СК України опікуном, піклувальником дитини може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. При призначення дитині опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажанням самої дитини. Згідно ст.55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я на можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Таким чином, суд, з'ясувавши всі обставини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved