Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-14 00:00:00

АТ "Укрсоцбанк" звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № ЗП 047/2007 від 14.08.2007 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надав, а відповідач отримала кредит в розмірі 60 000,00дол.США. Зазначає, що відповідач протягом дії кредитного договору істотно порушує його умови, в наслідок чого, станом на 30.07.2018 року, утворилась заборгованість перед банком в сумі 34 442,57дол.США. На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість у розмірі 34 442,57дол.США. за кредитним договором № ЗП 047/2007 від 14.08.2007 року, а також стягнути з відповідача судові витрати. В судове засіданні сторони не з`явилися. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. У встановлений судом строк, відповідачем подано відзив на позов, в якому зазначено, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі у зв`язку із недоведеністю наявності та розміру заборгованості за кредитом. Також, в даному відзиві зауважила про строк позовної давності, просила повністю відмовити у задоволенні позову. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № ЗП 047/2007 від 14.08.2007 року Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» надав, а відповідач отримала кредит в розмірі 60 000,00дол.США. /Т.1 а.с.4-15, Т. 2 а.с.31-44/. Відповідно до ст.526 ЦК України, - зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається з розрахунку заборгованості, в наслідок несвоєчасного виконання зобов`язання, відповідач станом на 30.07.2018 року, заборгувала перед банком борг в сумі 34 442,57дол.США, яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 22 160,73 дол.США; заборгованість по відсоткам - 12 281,84 дол. США /Т.1 а.с.13-18/. Ухвалою Першотравневого районного суду м. Чернівці від 22.06.2020 року у даній справі замінено позивача з Акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на Акціонерне товариство «Альфа-Банк». Від відповідача надійшло клопотання про застосування строку позовної давності, який на її думку сплив 18 червня 2014 року. Просила повністю відмовити у задоволенні позову на підставі ч.4 ст.267 ЦК України. Відповідач мотивує свою позицію доказом, що підтверджує настання порушення позивачем строків на звернення до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості є те, що позивач звернувся до суду 09.10.2018 року, а згідно наданого банком розрахунку за заборгованості за договором № ЗП 047/2007 від 14.08.2007 року, відповідачем останній платіж зроблено 17 червня 2011 року. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в 3 роки (ст.257 ЦК України). Статтею 258 ЦК України передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог. Згідно із ч.1 ст.259 ЦК України позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. За ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений в письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною в спорі, є підставою для відмови в позові. Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд також враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-2104цс16 від 23 листопада 2016 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги. Відповідно до частини першої статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, в силу частини третьої цієї статті після переривання перебіг позовної давності починається заново. Згідно з ст. 257 та ч. 3 ст. 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України). За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України). Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу. Отже за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання, черговими платежами впродовж строку кредитування, тому перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів. Відтак, за наведених умов початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування, як на це посилається позивач. Аналогічний висновок викладений у Постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12. Матеріалами справи встановлено, що договірні відносини сторін виникли 14.08.2007 року. Згідно розрахунку кредитної заборгованості за кредитом № ЗП 047/2007 від 14.08.2007 року, відповідно до таблиці погашення нарахованих відсотків - останній платіж по даному кредитному договору відповідачем [PERSON] здійснено 14.06.2017 року /Т№1 а.с.13-15/, та з того часу відповідачем не здійснено жодного платежу, а відповідач звернувся до суду з позовом 09.10.2018 року /Т.1 а.с.37/ Дослідивши матеріали справи, врахувавши письмову позицію відповідача, судом встановлено, що позивач звернувся до суду в межах строку позовної давності, тому суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved