Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-11 00:00:00

В жовтні 2018 [PERSON] звернулася до суду з позовом,в якому зазначає,що 22.01.1993 р.нею був укладений шлюб із відповідачем,зареєстрований Відділом запису актів громадянського стану м. Запоріжжя,актовий запис № 94. З червня 2013 року шлюбні відносини між сторонами погіршились у зв*язку із постійним зловживанням спиртними напоями відповідачем та застосуванням насильства до позивачки. Сім*я фактично розпалася,ведення спільного господарства сторонами припинено, вони не підтримують особистих відносин та не спілкуються, поновлювати сімейні відносини з відповідачем позивач наміру не має, шлюб існує лише формально. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває повністю на утриманні матері. Відповідач не приймає участі в утриманні, вихованні дитини. Посилаючись на те,що через різні погляді на сімейне життя, втрату особистих почуттів між ним та відповідачем відсутнє взаєморозуміння,подальше спільне проживання сторін як подружжя неможливе,позивач просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до повноліття дитини. Провадження у справі відкрито ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 24.10.2018 р. Відповідно до ст.274 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Підготовчому судовому засіданні 12.11.2018 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивачем подано заяву про розгляд справи без його участі в якій позивач вимоги підтримав, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. В судове засідання 12.12.2018 р.відповідач не з*явився з невідомих причин,викликався шляхом направлення судової повістки на зареєстровану адресу місця проживання. Також відповідач повідомлявся про розгляд справи через розміщення інформації на офіційному веб-сайті судової влади України. Враховуючи,що відповідач належним чином повідомлений про дату,час і місце судового засідання,не з*явився в судове засідання без повідомлення причин,не подав відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідача на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Всебічно вивчивши обставини справи,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до ст.105,110 СК України за позовом одного із подружжя шлюб припиняється внаслідок його розірвання на підставі рішення суду. Як передбачено ст.112 ч.2 СК України,суд постановляє рішення про розірвання шлюбу,якщо буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,інтересах їхніх дітей,що мають істотне значення. Судом встановлено та перевірено доказами, що 22.01.1993 р. між сторонами Відділом запису актів громадянського стану м. Запоріжжя,актовий запис № 94 був зареєстрований шлюб,актовий запис № 94 ,про що надана копія свідоцтва про шлюб. З червня 2013 р.сторони проживають окремо,спільного господарства не ведуть,шлюбних відносин не підтримують, взаєморозуміння відсутнє. Такі висновки суду ґрунтуються на обставинах викладених в позовній заяві,які відповідач доказами не спростував. З наведеного суд встановив,що розлад у сім*і сторін триває тривалий час,тобто має не короткочасний характер,причиною чого є відсутність взаєморозуміння,різні погляди сторін на спільний побут. На переконання суду,шлюб між сторонами не може бути збережений,їх взаємини свідчать про відсутність ознак сім*ї,примирення між ними не відбулося і позивач проти цього категорично заперечує. Факти,встановлені судом,приводять до висновку,до шлюб між сторонами розпався остаточно,спільне життя сторін як подружжя не поновлено протягом з червня 2013 р.,оскільки збереження шлюбу можливо на паритетних засадах,почуттях взаємної любові та поваги,взаємодопомоги та підтримки,тобто на тому,що є морально-правовою основою шлюбу і між сторонами втрачено. Конкретні обставини даної справи,категоричне небажання позивача примиритися з відповідачем вказують на те,що позивач не має наміру відновлювати шлюбні стосунки,а відповідач не використав своє процесуальне право довести суду,що ним докладені зусилля для налагодження стосунків з позивачем та що ці зусилля призвели до примирення і збереження сім*ї можливе. Формальне існування шлюбу обмежує особисту свободу сторін та порушує їх особисті інтереси, що мають істотне значення,протирічить ч.1 ст.51 Конституції України про добровільну згоду жінки та чоловіка на перебування в шлюбі. З матеріалів справи встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачкою та перебуває повністю на утриманні матері. Конституцією України проголошено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення(ч.1 ст. 184 СК України). При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України. При визначені розміру аліментів суд враховує що дитина,яка в силу віку потребує утримання від батьків,стан здоров'я дитини,зростання її потреб з досягненням відповідного віку. Вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дитини відповідачем визнані, та відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, суд задовольняє їх в повному обсязі та вважає доцільним в інтересах дитини для забезпечення їй реальної матеріальної підтримки від батька є визначення аліментів у частці 1/4 від заробітку (доходу) відповідача щомісячно,що,з урахуванням коштів від матері дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. В подальшому,за наявності обставин,з якими закон пов'язує зміну розміру аліментів,позивач має право звернутись до суду з відповідним позовом. З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Позивач при зверненні до суду із вимогами щодо стягнення аліментів від попередньої сплати судового збору звільнена,при задоволенні позову суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 гр.за ставкою для сплати судового збору на час пред'явлення позову. На підставі ст.105,110,112 СК України,ст. 12,13,76,81,223,258,259,263,265,280,353,355 ЦПК України,суд ЦПК України,суд-

Outcome: approved