Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про встановлення окремого проживання мотивуючи тим, що з відповідачем, [PERSON], вони зареєстрували шлюб 28 квітня 2012 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Рахівського РУЮ, про що складено відповідний запис акта про шлюб за №35. За час спільного проживання в них народилося двоє дітей: син, [PERSON], [INFO], та дочка, Євгенія, 03 листопадла [INFO]. Через непорозуміння між сторонами часто виникали конфліктні ситуації, часті непорозуміння, систематичні сварки, через що між ними фактично припинилися подружні відносини, тому на даний час вони проживають окремо одне від одного, не мають сімейного бюджету. Сім"я вже фактично розпалася, однак розірвати шлюб не являється можливим, оскільки дитина не досягла одного року. У зв"язку з цим, просить встановити режим окремого проживання подружжя, оскільки обставини, наведені вище, та її остаточне небажання спільного проживання з чоловіком, являються обгрунтованою підставою для винесення такого рішення судом. Позивачка, [PERSON], та її представник, [PERSON], в судовому засіданні позов просять задовольнити та стягнути судові витрати з відповідача. Відповідач [PERSON] позов визнав, зазначив, що вони з дружиною дійсно не проживають, тому не заперечує щодо задоволення позову. Заслухавши сторін та вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 28 квітня 2012 року у відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції Закарпатської області, про що зроблено відповідний запис за №35 . Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син, [PERSON], [INFO], та дочка, Євгенія, [INFO]. Відповідно до ст. 119 СК України подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою, за заявою подружжя або позовом одного з них, суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя. Статтею 120 СК України встановлено, що режим окремого проживання не припиняє прав та обов'язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму. У разі встановлення режиму окремого проживання майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, практиці Верховного Суду України, висловленій у постанові Пленуму № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», не порушує права подружжя. Інститут сепарації є юридичним закріпленням одного з проявів права кожного з подружжя на особисту свободу. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Сепарація не має наслідком позбавлення права на спадкування за законом у разі смерті одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов'язків. Вимагати встановлення режиму окремого проживання може один із подружжя. Володіючи правом на особисту свободу, він може вимагати сепарації і тоді, коли другий з подружжя не бажає подавати спільну заяву про сепарацію або заперечує проти неї. Кожен з подружжя може змінити своє місце проживання, не підтримувати жодних зв'язків із своїм чоловіком чи дружиною. Припинення режиму окремого проживання може відбутися внаслідок фактичного поновлення шлюбних відносин, а також на підставі рішення суду. З часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, а розірвати його, в силу положень ч.2 ст.110 Сімейного кодексу України, не можуть, оскільки їхній дитині не виповнилося одного року. Враховуючи наведене, надавши оцінку встановленим фактичним обставинам суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. При подачі позовної заяви позивачкою було сплачено 487,25 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією від 30.09.2015 року, та витрачено кошти на правову допомогу в сумі 1000 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача На підставі викладеного,

Outcome: approved