Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим номером 13499, вчинений 11 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А., щодо стягнення заборгованості на загальну суму 176605,86 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 87739,70 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 88866,16 доларів США; стягнути з ПАТ «Укрсоцбанк» на її користь сплачений судовий збір в розмірі 704,80 грн. На обґрунтування позову зазначила, що 28 вересня 2017 року їй стало відомо, що 18 вересня 2017 року старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Лященко О.Є. відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Чуловського Володимира Анатолійовича від 11 липня 2017 року щодо звернення стягнення заборгованості, що виникла по договору кредиту № 105/2-108-8 від 29 серпня 2008 року на загальну суму 176605,86 доларів США. В ході виконання виконавчого напису було накладено обтяження на нерухоме майно, яке було забезпечено іпотечним договором та на належне їй рухоме майно. Вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Чуловським В.А. за реєстровим 13499 від 11 липня 2017 року, є незаконним та таким, що не підлягає виконанню, оскільки нотаріусом були порушені вимоги статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», пункти 1.1., 1.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5. При вчиненні виконавчого напису нотаріус не отримав від відповідача первинні документи щодо видачі кредиту та його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса не було підстав вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, що зазначені у виконавчому написі, є безспірними. Розрахунок боргу, здійснений відповідачем, щодо наявності грошового зобов`язання позивача по кредиту, процентам та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника. Нотаріус не врахував та не перевірив факт наявності чи відсутності спору щодо заборгованості. Розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за кредитним договором, суми боргу за тілом кредиту, відсотків за користування кредитом та пені у виконавчому написі зроблено відповідачем одноособово без урахування її, позивача, думки та позиції. Виконавчий напис було вчинено на підставі розрахунку заборгованості, підготовленого працівниками банку, який є відображення односторонніх арифметичних розрахунків відповідача і не може бути доказом безспірності грошових вимог банку. Безспірність заборгованості повинна бути підтверджена документами, передбаченими «Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», який затверджений розділом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Крім того, нотаріус під час вчинення виконавчого напису не встановлює права та обов`язки учасників правовідносин, а лише перевіряє наявність необхідних документів. На підтвердження безспірності заборгованості нотаріуси повинні бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто нотаріус повинен був упевнитися, що вона, як боржник, розуміє пред`явлені до неї вимоги і визнає їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання нею вимоги стягувача з її підписом про її отримання. Вважає, що із тих документів, що були надані відповідачем нотаріусу, не можна встановити безспірність вимог банку до неї, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням Закону. Також, посилаючись на вимоги ст. 88 Закону України «Про нотаріат», вважає, що відповідач звернувся до нотаріуса для отримання виконавчого напису, після спливу трирічного строку із дня виникнення права вимоги. Так, банк звернувся до нотаріуса 11 липня 2017 року, при тому, що з січня 2011 року вона, позивача, перестала сплачувати мінімальні платежі за кредитним договором, і саме з січня 2011 року у банка виникло право вимагати від неї дострокового повернення заборгованості за кредитним договором. Отже, виконавчий напис було вчинено після спливу трирічного строку із дня виникнення у банка права вимоги, що також свідчить про порушення нотаріусом Порядку вчинення нотаріальних дій. Представник відповідача - Грицай В.О. надав відзив на позовну заяву (а.с. 30- 41), де зазначив, що позивач не надала доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а виразила лише емоційну незгоду із вчиненим виконавчим написом. Посилаючись на ст. 18 ЦК України, ст. 87 Закону України «Про нотаріат», глави 12, 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п.1 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», стверджує, що на виконання вимог вказаних нормативних актів банком на адресу позивача було направлено відповідну вимогу про дострокове повернення кредиту за несвоєчасне виконання зобов`язань зі строком погашення зазначеної заборгованості протягом 30 днів з дати направлення вимоги - 28 квітня 2017 року. Проте, на момент вчинення виконавчого напису - 11 липня 2017 року зазначену вимогу позивач не виконала, заборгованість за кредитним договором не сплатила. Усі докази направлення та отримання відповідної вимоги містяться в матеріалах щодо вчинення виконавчого напису у нотаріуса Чуловського В.А. Те, що [PERSON] було направлено рекомендований лист із копіями відповідних вимог, підтверджується наданими доказами, а саме: списком № 4206 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих в МВПЗ Чернігів, відправлених ПАТ «Укрсоцбанк» та відомостями «Укрпошта» про особисте вручення позивачу поштового відправлення. Крім того, нотаріусу було подано розрахунок заборгованості, який підтверджує безспірність вимог банку, а чіткого переліку документів законодавець не дає. Банком були виконані всі умови, а тому у нотаріуса були відсутні підстави вважати, розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми процентів, зазначених у виконавчому написі, не є безспірними. Нотаріусу, як додатки до заяви про вчинення виконавчого напису, були надані наступні документи: оригінал кредитного договору, засвідчена банком виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості; документи стягувача, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання; документи представника стягувача за довіреністю. Згідно виконавчого напису від 11 липня 2017 року, період стягнення з 01 травня 2015 року по 16 березня 2017 року, тобто з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Незгода із наданим розрахунком заборгованості з боку позивача не підкріплена будь-якими доказами або альтернативними розрахунками. Станом на 11 липня 2017 року, тобто на дату вчинення виконавчого напису позивач мав прострочення за кредитом. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису - 11 липня 2017 року, порушень чинного законодавства з боку банку та приватного нотаріуса не було. Щодо отримання нотаріусом первинних документів щодо видачі та погашення заборгованості за кредитом, то ця вимога позивача не передбачена ні Законом України «Про нотаріат», ні Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Дані документи не подаються до нотаріуса, а зберігаються у документах дня каси банку, у якій відбувалася відповідна операція щодо видачі чи отримання грошових коштів. З приводу спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги, то слід зауважити, що у 2011 році у банка виникло право дострокового стягнення заборгованості, а не обов`язок, а договір кредиту від 29 серпня 2008 року був укладений на строк до 28 серпня 2018 року. Банк використав позасудовий спосіб захисту своїх порушених прав та інтересів, а тому застосування строку позовної давності не є можливим, і його застосування є виключним правом суду. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] Третя особа - приватний нотаріус Чуловський В.А. надав письмові пояснення та заперечення проти позову (а.с.86-87), де зазначив, що ПАТ «Укрсоцбанк» на обґрунтування стягнення заборгованості з [PERSON] надало належним чином оформлені документи згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Виконавчий напис було вчинено на підставі документів, передбачених вказаними приписами законодавства України, та вони містили факт наявності безспірної заборгованості. Вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Ухвалою судді від 12 квітня 2018 року відкрито спрощене провадження у цивільній справі. 18 червня 2018 року судом постановлено ухвалу про проведення розгляду цивільної справи за правилами загального позовного провадження. 04 грудня 2018 року ухвалою суду підготовче провадження у справі закрито, а справа призначена до судового розгляду. Також цією ухвалою задоволено клопотання позивача про витребування доказів від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А. та від ПАТ «Укрсоцбанк. На виконання ухвали суду від 04 грудня 2019 року, приватним нотаріусом Чуловським В.А. суду направлені копія виконавчого напису від 11 липня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за № 13499, та копії документів, які були надані для вчинення виконавчого напису. Вказані документи надійшли до суду 22 січня 2019 року. На виконання ухвали суду від 04 грудня 2018 року Акціонерним товариством «Укрсоцбанк» суду направлені розрахунок заборгованості за кредитним договором № 105/2-108-8 від 29 серпня 2008 року, які надійшли до суду 15 лютого 2019 року. Представник позивача - [PERSON] . в судовому засіданні, яке відбулося 23 квітня 2019 року, у вступному слові підтримувала позовні вимоги [PERSON] , просила їх задовольнити, надала пояснення, аналогічні обґрунтуванню позову. Також пояснила суду, що нотаріус Чуловський В.А. мав право вчинити виконавчий напис тільки при наявності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, а також за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, як це передбачено ст. 88 Закону України «Про нотаріат». Проте, відповідач звернувся до приватного нотаріуса для вчинення нотаріального напису 11 липня 2017 року, тобто після спливу трирічного строку з дня виникнення права вимоги до [PERSON] , яка припинила повернення кредиту з січня 2011 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, що наданий банком. Крім того, у нотаріуса не було підтвердження про те, що [PERSON] отримала письмову вимогу банка, а якщо отримала, то не надала заперечення. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання 29 травня 2019 року не з`явилися. Представник позивача - [PERSON] надала суду письмову заяву, в якій просла розглядати справу за її відсутності та за відсутності позивача. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Від представника відповідача Грицай В.О . через канцелярію суду була надана заява про розгляд справи за його відсутності та про ухвалення рішення про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] (а.с. 43). Третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с 87). Представник третьої особи - Дніпровського відділу ДВС м. Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив та не надав пояснення на позовну заяву. Виходячи з наведеного, відповідно до ч. 3. ст. 211, п.1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, суд ухвалив розглянути справу в судовому засіданні за відсутності позивача, її представника, представника відповідача та третіх осіб на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази у справі та встановивши фактичні обставини і зміст спірних правовідносин, суд вважає доведеним, що 29 серпня 2008 року між [PERSON] та Акціонерно - комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір кредиту № 105/2/108-8, за умовами якого банк надав [PERSON] грошові кошти в сумі 96000 доларів США на купівлю нерухомості зі сплатою 14% річних та комісій, з кінцевим терміном повернення кредиту - не пізніше 28 серпня 2018 року (а.с. 9-12). 11 липня 2017 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, Чуловським В.А. було видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13499, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла по договору № 105/2-108-8 від 29 серпня 2008 року (а.с. 15). У виконавчому написі було вказано, що строк платежу по кредитному договору настав, а боржником допущено прострочення платежів; стягнення заборгованості проводиться за період з 01 травня 2015 року по 16 березня 2017 року; сума заборгованості складається з заборгованості за кредитом - 87739,70 доларів США; заборгованості за відсотками за користування кредитом - 88866,16 доларів США, а загальна сума заборгованості становить 176605,86 доларів США (а.с. 15). На підставі вказаного виконавчого напису, державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янське Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ляшенко Оленою Євгенівною 18 вересня 2017 року відкрито виконавче провадження № 54720474 (а.с. 14). Згідно наданих приватним нотаріусом Чуловським А.В. документів, що були витребувані судом, виконавчий напис було вчинено на підставі заяви про вчинення виконавчого напису, яку ПАТ «Укрсоцбанк» подало нотаріусу, згідно ст. 34, 87-89 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», який затверджений розділом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (а.с. 122). До заяви ПАТ «Укрсоцбанк» було додано: договір кредиту № 1-5/2-108-8 від 29 серпня 2008 року (а.с. 124 -130); детальний розпис сукупної вартості кредиту (а.с. 132-133); додаткову угоду № 1 від 20 жовтня 2008 року до договору кредиту № 1-5/2-108-8 від 29 серпня 2008 року (а.с. 134-135); додаткову угоду № 2 від 01 листопада 2008 року до договору кредиту № 1-5/2-108-8 від 29 серпня 2008 року (а.с. 136-137); договір про внесення змін № 3 від 18 липня 2013 року до договору кредиту № 1-5/2-108-8 від 29 серпня 2008 року (а.с. 138 -139); договір про внесення змін № 4 від 19 липня 2013 року до договору кредиту № 1-5/2-108-8 від 29 серпня 2008 року, який викладений у новій редакції (а.с. 140-150); договір про внесення змін № 5 від 19 липня 2013 року до договору кредиту № 1-5/2-108-8 від 29 серпня 2008 року (а.с. 151 - 152); додаток № 1 до договору кредиту № 1-5/2-108-8 від 29 серпня 2008 року (а.с. 153-154); розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості станом на 16 березня 2017 року (а.с. 155-160); довідку від 16 березня 2017 року про перераховані боржником [PERSON] суми в рахунок погашення заборгованості за період з 29 серпня 2008 року по 15 березня 2017 року (а.с. 161); копію письмової вимоги від 30 березня 2017 року на ім`я [PERSON] про усунення порушень (а.с. 163); реєстр відправки рекомендованої кореспонденції № 257 (а.с. 164), список № 4206 згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих, поданих в МВПЗ Чернігів, відправлених ПАТ «Укрсоцбанк» (а.с. 165 -166); Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань (а.с. 167). Проте, серед наданих нотаріусу документів для вчинення нотаріального напису, відсутні документи, які б підтверджували особисте вручення позивачу письмової вимоги від відповідача про усунення порушень за кредитним договором (а.с. 163-166), оскільки відсутнє повідомлення про вручення поштового відправлення боржнику за договором та опис вкладення поштового відправлення на його адресу. Згідно пункту «г» розділу 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» для одержання виконавчого напису подаються оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Проте, оригінал розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення відповідачем для вчинення виконавчого напису нотаріусу не надавались. Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом. Згідно п. 19 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси. Виходячи з положень ст. 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пунктів 1.1, 3.1, 3.2 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 за № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Згідно пункту 2 Переліку документів за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Безспірний борг - це борг, що визначається боржником та кредитором, і про суму якого сторони не сперечаються, тобто у разі відсутності заперечень боржника - вимога кредитора вважається безспірною. Таким чином, в обов`язок нотаріуса входить перевірка безспірності боргу у боржника після надання стягувачем документів, що встановлюють прострочення зобов`язання. При наявності заперечень боржника нотаріус повинен оцінити його аргументи на предмет наявності ознаки безспірності відносно вимог кредитора. За відсутності ознаки безспірності нотаріус повинен був відмовити в здійсненні виконавчого напису. З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису (правова позиція Верховного Суду України у справі № 6-887цс17 від 05.07.2017 року). Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» суд повинен перевірити у такому спорі доводи боржника в повному обсязі та установити, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом з тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Водночас контекстний аналіз наведених норм дозволяє дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, яка виключає можливість спору з боку боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак, і документи, які підтверджують її безспірність і на підставі яких нотаріуси здійснюють виконавчі написи, мають бути однозначними та беззаперечно підтверджувати наявність у боржника заборгованості перед кредитором саме в такому розмірі. Відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Згідно пунктів 61, 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 04.07.2018 № 75 (аналогічні положення містяться у п.п. 5.5, 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України 18.06.2003 № 254), особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Як було вказане вище, наявність безспірності вимоги, згідно ст. 88 Закону України «Про нотаріат», пов`язано із загальним та спеціальним строком давності з дня виникнення права вимоги. Підпунктом 3.4. Глави 16 ІІ розділу Порядку вчинення нотаріальних дій передбачено, що строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Згідно довідки від 16 березня 2017 року про перераховані боржником [PERSON] суми в рахунок погашення заборгованості (а.с. 161), останній платіж за договором кредиту № 105/2-108-8 від 29.08.2008 року був здійснений позивачем 30.04.2015 року. Отже, суд не бере до уваги доводи позивача відносно того, що виконавчий напис було вчинено після спливу трьох років з дня виникнення права вимоги. Як вбачається з письмової вимоги про усунення порушень від 30 березня 2017 року, що була направлена відповідачем позивачу, копія якої надавалася нотаріусу (а.с. 163), від [PERSON] вимагалося погасити заборгованість в сумі 178390,67 доларів США, яка утворилася станом на 16 березня 2017 року. У той же час в заяві представника банку про вчинення нотаріального напису та у розрахунку вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості (а.с.122, 203-160) було вказано інший розмір заборгованості за період з 01 травня 2015 року по 16 березня 2017 року - 176605,86 доларів США, яка була вказана нотаріусом у виконавчому написі від 11 липня 2017 року. Отже нотаріусу були надані документи із зазначенням різних сум заборгованості [PERSON] , що не могло вказувати не безспірність її заборгованості за кредитним договором. Таким чином, безспірність заборгованості [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк» для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. На виконання ухвали суду про витребування доказів, відповідачем були направлені суду наступні документи: розрахунок вимог банку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості за кредитним договором № 105/2-108-8 від 29 серпня 2008 року (т.1 а.с. 186 - 188), виписки по особовому рахунку № [NUMBER] [PERSON] (т.1 а.с. 189- 250, т.2 а.с. 1- 246). Правова позиція щодо визначення документів такими, які підтверджують безспірність заборгованості, сформована вищими судовими інстанціями. Так в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 15.06.2011 року №6-4882св11 зазначено: «Відповідно ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» належними доказами, що підтверджують наявність або відсутність заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені в порядку цієї статті, які встановлюють розмір заборгованості». У постанові Вищого господарського суду України в постанові від 27.10.2011 року №5015/1965/11 зазначено: «Безспірність заборгованості можуть підтверджувати виключно первинні бухгалтерські документи, оформлені у відповідності зі статтею 9 Закону «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», при вчиненні оспорюваного виконавчого напису». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції. Іншими словами таким бухгалтерським документом може бути виписка по рахунку. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року (зі змінами та доповненнями) при вирішенні справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. Як вбачається із наданих приватним нотаріусом Чуловським А.В. документів, для вчинення виконавчого напису № 13499 від 11.07.2017 року відповідачем було надано розрахунок вимог банку у зв`язку з неповерненням [PERSON] кредитної заборгованості станом на 16 березня 2017 року (а.с. 155-160) та довідка від 16 березня 2017 року про перераховані боржником [PERSON] суми в рахунок погашення заборгованості за період з 29 серпня 2008 року по 15 березня 2017 року (а.с. 161), а не засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, як передбачено пунктом «б» розділу 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Наданий розрахунок заборгованості за договором кредиту №105/2-108-8 від 29.08.2008 року не є документом, який підтверджує наявність заборгованості у вказаному у виконавчому написі розмірі, оскільки не є касовим документом та документом первинного бухгалтерського обліку, у розумінні ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Цей розрахунок заборгованості не містить інформації щодо часу, дати, суми, місця, прізвища, ім`я по-батькові платника, призначення платежу, дебет/кредит (коли саме, яким чином та в якому розмірі вони були надані), не містить інформації щодо погашення заборгованості (коли саме, ким, яким чином та в якому розмірі були надані грошові кошти на погашення заборгованості за кредитом), яка повинна міститись у виписці за рахунком, а є лише одностороннім та одноособовим нарахуванням Банком суми заборгованості за певний період. Розрахунком заборгованості не можна довести виконання умов договору кредиту, і єдиним доказом внесення готівкової валюти на рахунок банку є відповідна заява на переказ готівки, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-20цс12. При ухваленні рішення суд приймає до уваги, що у приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.В. не було підстав вважати безспірною заборгованість [PERSON] перед ПАТ "Укрсоцбанк" за кредитним договором та вчиняти виконавчий напис, оскільки в порушення пункту «г» розділу 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» стягувачем не було надано нотаріусу оригіналу розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Не маючи підтвердження надсилання [PERSON] саме вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання за кредитним договором з зазначенням конкретної суми заборгованості, з якою моглаб погоджуватися боржник, не оспорюючи її, що підтверджувалоб безспірність заборгованості, нотаріус не міг визнавати вказану в заяві про вчинення виконачого напису заборгованість безспірною та вчиняти виконавчий напис. Також приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.В. не перевірено повноваження особи, яка підписала розрахунок заборгованості. Оскільки дана особа діє від імені юридичної особи (банку), вона повинна діяти в межах повноважень, які визначені відповідною довіреністю, а наданою нотаріусу довіреністю не передбачено її право на підпис чи засвідчення первинних бухгалтерських документів. Таким чином, суд вважає, що зазначений розрахунок заборгованості не може бути документом, який би підтверджував безспірність заборгованості. Отже, суд приходить до висновку, що при вчиненні виконавчого напису про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Украсоцбанк» заборгованості за кредитним договором кредиту № 105/2-108-8 від 29 серпня 2008 року нотаріус Чуловський В.А. не переконався належним чином у безспірності розміру заборгованості, що підлягає стягненню за виконавчим написом, тобто порушив вимоги Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Крім цього, суд враховує, що 26 лютого 2018 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено додаткову угоду до договору кредиту № 015/2-108-8 від 26 червня 2008 року (а.с. 104), згідно якої сторони змінили діючий порядок виконання позичальником зобов`язань щодо повернення заборгованості за договором, і позивачем 26 лютого 2018 року перераховано банку 27000 доларів США (а.с. 104-1о6). Враховуючи вищевикладене та те, що виконавчий напис вчинено нотаріусом з порушенням діючого законодавства, суд вважає, що виконавчий напис № 13499 від 11 липня 2017 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським Володимиром Анатолійовичем, про стягнення з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованості, що виникла по договору № 105/2-108-8 від 29 серпня 2008 року, у розмірі 176605,86 доларів США, необхідно визнати таким, що не підлягає виконанню. Відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача має бути стягнуто на користь позивача сплачений судовий збір за поданою позовною заявою в розмірі 704,80 грн. та за поданим клопотанням про забезпечення позову в розмірі 352, 40грн.

Outcome: approved