Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

В листопаді 2015 р. позивач [PERSON] звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовною заявою, в якій просив зняти арешт, накладений ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві в межах виконавчого провадження про стягнення з позивача на користь [PERSON] аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає про те, 02.12.1995 року між ним та [PERSON] укладено шлюб. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. 24.09.2009 р. Рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до рішення Подільського районного суду м. Києва від 05.06.2009 р. з позивача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] р., у розмірі ? частці його заробітку (доходу), але не менше, частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 18.03.2009 р. і до стягнення повноліття дитиною. Держаним виконавцем Відділу державної служби Голосіївського районного управління юстиції Ярошенко В.М. винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошено заборони на відчуження від 12.05.2015 р. щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1934/09 виданого Подільським районним м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частини, щомісячно, оскільки вбачалась заборгованість зі плати аліментів. Позивач [PERSON] звертає увагу на те, що рішення Подільського районного суду м. Києва виконує в повній мірі протягом всього часу стягнення, а також не обмежувався розміром аліментів, визначених судом, та сплачував кожного місяця значно більші суми, в власної ініціативи. На даний час відсутні підстави для накладення арешту на його нерухоме майно та вважає безпідставно накладено арешт на його нерухоме майно, що порушує його майнові права щодо розпорядження власністю. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, підтримує позовні вимоги в повному обсязі та проти винесення рішення не заперечує. Представник відповідача у судове засідання повторно не з'явився про день, час та місце розгляду справи повідомлявся судом в установлений законом порядку. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. В зв'язку з цим, суд на підставі ст.ст.169 ч.4, 224 ч.1 ЦПК України постановляє заочне рішення. Дослідивши та оцінивши письмові докази в справі в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, 02.12.1995 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. Під час перебування у шлюбі у них народився сина [PERSON], [INFO]. 24.09.2009 р., що підтверджується даними свідоцтва про народження (а.с. 16). Рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.10). Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 05.06.2009 р. з позивача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] р., у розмірі ? частці його заробітку (доходу), але не менше, частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 18.03.2009 р. і до стягнення повноліття дитиною (а.с. 6). 12.05.2015 р. держаним виконавцем Відділу державної служби Голосіївського районного управління юстиції Ярошенко В.М. винесено постанову про арешт всього майна боржника та оголошено заборони на відчуження від 12.05.2015 р. щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-1934/09 виданого Подільським районним м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частини, щомісячно, оскільки вбачалась заборгованість зі плати аліментів (а.с. 7). Згідно Довідки-Розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданою ВДВС Голосіївського РУЮ в м.Києві № 975/15 від 20.10.2015 р [PERSON], боргу по сплаті аліментів на утримання неповнолітнього сина, станом на 20.10.2015 р. відсутня, а навпаки існує переплата, яка становить - 28 432,89 грн. 11.11.2015 р. представник [PERSON] - [PERSON] звернулася до державного виконавця з заявою про зняття арешту з майна боржника та зняття заборони на його відчуження, оскільки у [PERSON] відсутня будь-яка заборгованість. 20.11.2015р. листом державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярошенко В.М. роз'яснено, що для вирішення питання зняття арешту з нерухомого майна необхідно звернутися до суду згідно вимог ст.60 Закону України «Про виконавче провадження», яка передбачає зняття арешту по незавершеним виконавчим провадженням виключно за рішенням суду (а.с. 17). Згідно до положень ч.4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним. Частина 1 статті 321 ЦК України наголошує на тому, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно положень ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно положень ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно зі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Як встановлено в судовому засіданні, позивач [PERSON], є боржником у виконавчому провадженні по стягненню аліментів, відсутня заборгованість перед стягувачем [PERSON], та існує передплата, що підтверджується довідкою розрахунком заборгованості по аліментам № 975/15 від 20.10.2015 р. виданою державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві Ярошенко В.М. (арк.спр.8-9). Отже, накладення арешту на майно позивача, при відсутності заборгованості по аліментах, обмежує його законні права, як власника, щодо вільного користування та розпорядження своїм майном. І в судовому засіданні достовірно встановлено, що в зв'язку з наявністю накладеного арешту на все майно позивач позбавлений права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у раз і його порушення, невизнання або оспорювання. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що правові підстави арешту майна позивача на теперішній час відсутні, в зв'язку з чим порушені його права як власника майна, а тому ці права підлягають судовому захисту шляхом звільнення майна позивача з-під арешту. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" від 27.08.1976 р. № 6 (зі змінами та доповненнями) передбачено, що правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Порядок зняття арешту визначений статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», і, відповідно до частини 5 вказаної статті, у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження, арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно із ч. 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є заснованими на законі, обґрунтованими, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного, ст.41 ч.4 КонституціїУкраїни, ст.ст.317, 319, 321 ЦК України, ст.60 Закону України «Про виконавчепровадження,

Outcome: approved