Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

В квітні 2017 року заявник звернувся до суду з заявою у порядку окремого провадження, в якій просив встановити факт постійного проживання його, як спадкоємця, разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто смерті останньої [INFO] . В обґрунтування заяви вказує на те, що з [INFO] померла мати заявника - [PERSON] . У зв`язку з погіршенням стану здоров`я матері заявника виникла необхідність в допомозі та щоденному догляді останньої. В результаті цього заявник в лютому 2014 року переїхав проживати до своєї матері за адресою: [ADDRESS] та по день смерті заявник постійно проживав з матір`ю, піклувався про неї та допомагав по господарству. Після смерті його матері [PERSON] відкрилась спадщина. Таким чином заявник фактично прийняв спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент її відкриття, проте нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, мотивуючи відмову тим, що заявник у визначений законом термін не звернувся до державної нотаріальної контори для видачі свідоцтва про право на спадщину. На даний час відсутність факту постійного проживання із спадкодавцем позбавляє заявника права отримати у встановленому законом порядку належну йому спадщину. Провадження у справі відкрито ухвалою від 24.04.2017 р. (суддя Богінкевич С.М.). На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 18.07.2018 року матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). Заявник до початку судового засідання подав заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначив про те, що заяву підтримує з підстав, зазначених в ній, та просить її задовольнити. Заінтересовані особи - [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, в яких зазначили про те, що не заперечують проти задоволення вимог [PERSON] , та повідомили, що на спадкове майно, яке залишилось після смерті їх матері [PERSON] вони не претендують, що підтверджується нотаріально засвідченими заявами. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293, п.1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Як вбачається з матеріалів справи, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] , яке видане Виконавчим комітетом Кмитівської сільської ради Коростишівського району Житомирської області. На день смерті [PERSON] проживала разом із заявником за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується Актами від 26.12.2016 року та 06.02.2017 року про фактичне проживання заявника [PERSON] з березня 2014 року і до смерті його матері [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на земельну ділянку від 12 грудня 2005 року. Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 26.08.2009 року визнано за [PERSON] право власності на житловий будинок з допоміжними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] Заявник [PERSON] (син померлої) є спадкодавцем першої черги за законом, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 03 червня 1980р., виданого Кмитівською сільською радою Коростишівського району Житомирської області. Судом встановлено, що заявник звернувся до Приватного нотаріуса Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області Мошковської З.І. із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину. 24 липня 2015 р. Приватний нотаріус Коростишівського районного нотаріального округу Житомирської області МошковськаЗ.І. відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [INFO] [PERSON] , оскільки згідно ст. ст. 1221, 1268, 1269, 1270 ЦК України не встановлено факту прийняття спадщини. Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістомст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.Здійснення права на спадкування визначеноГлавою 87 ЦК України. Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно д ост. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 розяснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця про- живав разом із цим спадкодавцем.; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Наданими заявником оригіналами актів від 27.12.2016 р. та 06.02.2017 р., складеного та підписаного депутатом Кмитківської сильської ради Коростишівського району Житомирської області в присутності [PERSON] та [PERSON] , що були сусідами [PERSON] , і затвердженого Кмитівським сільським головою Яремчук В.М. , підтверджено, що син [PERSON] - [PERSON] постійно проживав зі своєю матір`ю за адресою: [ADDRESS] з березня 2014 р. і до смерті [PERSON] У суду немає підстав ставити під сумнів дані акти, обставини,зазначені в них, підтверджуються іншими доказами. Таким чином суд вважає доведеним той факт, що [PERSON] на час смерті його матері [PERSON] проживав разом з нею за адресою: [ADDRESS] на час відкриття спадщини (смерті останньої [INFO]). Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником спадкоємцем [PERSON] права на отримання спадку. Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежена, інших спадкоємців як встановлено в судовому засіданні не мається, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, а встановити зазначений факт в позасудовому порядку неможливо, суд вважає вказані заявником вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved