Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-02 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася позивачка [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона та відповідач мають сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 31 серпня 2015 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Як зазначається в позовній заяві, діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей позивачці не надає та не приймає участі в їх утриманні. Позивачка вказує, що вона самостійно, власними силами, матеріально забезпечує, доглядає та виховує неповнолітніх дітей, а також виконує всі інші обов`язки, покладені на неї законом для належного утримання їхніх дітей. Відповідач проживаючи окремо від спільних з позивачкою малолітніх синів, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо їх утримання, оскільки матеріально не утримує синів, не приймає участі у їх вихованні та не виконує жоден із тих обов`язків покладені на нього законом як на батька дітей. Згідно довідки №211 від 19 березня 2019 року, виданої Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, малолітні сини - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] знаходяться на утриманні позивачки та проживають разом з нею. За таких умов, позивачка немає можливості належним чином самостійно без участі батька утримувати їхніх спільних дітей. Крім того, позивачка в позовній заяві зазначила, що на момент звернення до суду з позовом, між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу способу виконання відповідачем його обов`язку утримувати неповнолітніх дітей. Позивачка у судове засідання, що призначене на 03 лютого 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення з якого вбачається, що 14 грудня 2019 року позивачка отримала рекомендоване відправлення за вихідним номером 491/512/19/10193, в якому містилася судова повістка про виклик до суду на 03 лютого 2020 року (а.с.51). Проте, в матеріалах справи міститься заява позивачки котра надійшла на адресу суду 30 січня 2020 року, відповідно до якої вона просить розглянути справу у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.52). Відповідач у судове засідання, що призначене на 03 лютого 2020 року не з`явився, про дату, час та місце якого був повідомлений належним чином, а саме на офіційному веб-сайті судової влади України 05 грудня 2019 року було розміщено оголошення про виклик до суду на 03 лютого 2020 року відповідача [PERSON] (а.с.50). З урахуванням вимог частини 11 статті 128 ЦПК України, а саме з опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленою про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги письмову заяву позивачки, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки та відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Головуючим суддею по справі 03 липня 2019 року було відкрито провадження у справі та встановлено строк відповідачу для подання відзиву на позовну заяву. Відповідачем у встановлений судом строк в ухвалі про відкриття провадження відзив на позовну заяву до суду не було подано, тому відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви позивачки, ухвалив слухати справу за відсутності відповідачки, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Суд, взявши до уваги письмову заяву позивача, неявку відповідача та дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована в с.Новогеоргіївка, Ананьївського району Одеської області, що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 16 серпня 2006 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області (а.с.5). Відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Новогеоргіївка, паспорт громадянина України серії [NUMBER] , виданий 03 листопада 1998 року Овідіопольським РВ УМВС України в Одеській області, що підтверджується наданою до суду довідкою Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області та довідкою Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.24,30). Встановлено, що в позивачки та відповідача є неповнолітні діти, а саме: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06 серпня 2007 року Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, та [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого 24 січня 2012 року Виконавчим комітетом Новогеоргіївської сільської ради Ананьївського району Одеської області (а.с.7-8). Згідно довідки №211, виданої 19 березня 2019 року Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області, позивачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована в с.Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області та до складу її сім`ї входять: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] (а.с.9). З довідки №212, виданої 19 березня 2019 року Новогеоргіївською сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачаться, що позивачка [PERSON] , [INFO] , дійсно зареєстрована та мешкає в селі Новогеоргіївка Ананьївського району Одеської області та на її утриманні є діти: син - [PERSON] , [INFO] та син - [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з матір`ю (а.с.10). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 31 травня 2019 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного суд беручи до увагу заяву позивачки та неодноразову неявку відповідача у судові засідання та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 31 травня 2019 року. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Згідно статті 282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до статті 283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved