Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

До Крюківського районного суду м.Кременчука надійшла позовом [PERSON] ,яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В своїй позовній заяві позивач прохала ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог повідомила, що вона проживає в будинку [ADDRESS] з 14.02.2019 р. разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] ,яка є інвалідом дитинства 2 групи на підставі довідки серія 58 № 534906 від 24.12.1970 р. та в свою чергу проживає за цією адресою з 18.05.1979 року. Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.04.2008 року у справі N 2о-53/2008р. я призначена опікуном своєї сестри [PERSON] , про що свідчить посвідчення N 11 к від 18.05.2018р. видане виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області. Позивач, як опікун дбає про свою сестру, дбає про створення необхідних побутових умов забезпечення її доглядом та лікуванням. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за заповітом: № 5-110 від 26.01.2019 року і № 5-107 від 26.01.2019 року Окрім позивача та [PERSON] в зазначеному будинку зареєстрований з 18.11.1997р. син позивачки, [PERSON] , [INFO] . Про це свідчить запис у домовій книзі, а власнику домоволодіння,відповідач приходиться племінником та не є членом сім*ї. Починаючи з моменту реєстрації по теперішній час відповідач [PERSON] в будинку не проживає і не проживав. Речей його в будинку немає,місце проживання його невідоме. Вказаний факт не проживання підтверджується актом від 19.04.2019 року складений за участю ТОВ «Місто для людей Кременчук», в якому зазначено, що з березня 2000 року [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою. Комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, кореспонденцію за даною адресою не отримує, особистих речей не має і взагалі житловим приміщенням не користується та не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням йому ніхто не чинив. Позивач являється пенсіонером за віком, а її сестра інвалід з дитинства. Та внаслідок реєстрації особи за вищевказаною адресою, вони позбавлені можливості отримати субсидію, вимушені у більшому розмірі сплачувати комунальні послуги, а для них, у тому числі для сестри, це має суттєве значення з нормалізації життя, внаслідок чого порушуються права і інтереси сестри, а також порушуються право щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Вказані обставини створюють перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою і не може з`явитися в реєстраційний відділ для скасування реєстрації, тому позивач, діючи в інтересах сестри, позбавлена можливості у позасудовому порядку скасувати його реєстрацію за вказаною адресою без його участі. Тому прохала суд задовольнити позов та зняти з місця реєстрації [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає , прохає суд позов задовольнити.Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату слухання справи був належним чином повідомлений. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази встановив наступне. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що позивач проживає в будинку [ADDRESS] з 14.02.2019 р. разом зі своєю рідною сестрою [PERSON] ,яка є інвалідом дитинства 2 групи на підставі довідки серія 58 № 534906 від 24.12.1970 р. та в свою чергу проживає за цією адресою з 18.05.1979 року. Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 18.04.2008 року у справі N 2о-53/2008р. я призначена опікуном своєї сестри [PERSON] , про що свідчить посвідчення N 11 к від 18.05.2018р. видане виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради Полтавської області. [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] , про що свідчать свідоцтва про право на спадщину за заповітом: № 5-110 від 26.01.2019 року і № 5-107 від 26.01.2019 року. Позивач, як опікун дбає про свою сестру, дбає про створення необхідних побутових умов забезпечення її доглядом та лікуванням. Окрім позивача та [PERSON] в зазначеному будинку зареєстрований з 18.11.1997р. син позивачки, [PERSON] , [INFO] . Про це свідчить запис у домовій книзі. Починаючи з моменту реєстрації по теперішній час відповідач [PERSON] в будинку не проживає і не проживав. Речей його в будинку немає,місце проживання його невідоме. Відповідно до акту від 19.04.2019 року, який складений за участю ТОВ «Місто для людей Кременчук», зазначено, що з березня 2000 року [PERSON] не проживає за вищевказаною адресою. Комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, кореспонденцію за даною адресою не отримує, особистих речей не має і взагалі житловим приміщенням не користується та не цікавиться. [PERSON] є інвалід з дитинства, а позивач являється пенсіонером за віком . Вони позбавлені можливості отримати субсидію, вимушені у більшому розмірі сплачувати комунальні послуги, а для них, у тому числі для [PERSON] , це має суттєве значення з нормалізації життя, внаслідок чого порушуються права і інтереси інваліда, а також порушується право щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Конституція України у статті 3 декларує положення про те, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави". Дане положення - одна з фундаментальних основ конституційного ладу України. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч. І ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин; а також \\ старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 177 ЖК України передбачено, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і прибудинкової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку а під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач не вчиняє дій, щодо самостійного зняття з реєстрації проживання , а тому позивач вимушена звернутися до суду. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України. Доводячи суду обґрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом прийняття рішення про зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених у справі доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт, що відповідач не проживає в приміщенні більше шести місяців, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а спосіб захисту порушеного права цілком відповідає вимозі ст. 16 ЦК України. На даний момент відповідач не проживає в зазначеній квартирі, починаючи з 2003 року, але добровільно знятися з реєстрації проживання не бажає, тобто своїми діями створює перешкоди позивачу в користуванні житлом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ,яка діє в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Outcome: approved