Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 21 березня 2017 року наказом №551-ВК від 10.03.2017 року був звільнений з роботи з Публічного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» (на даний час воно реорганізоване в Приватне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ», яке є його правонаступником). На день звільнення належало до виплати 38 028 грн.96 коп. Ця сума була визначена відповідачем і стягнута на користь позивача судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області в цивільній справі №569/9059/17. При звільненні з роботи розрахунок проведений не був. Остаточний розрахунок був проведений тільки 30 жовтня 2017 року шляхом перерахування належних сум на картковий рахунок на виконання судового наказу про стягнення заробітної плати в порядку примусового виконання відділом державної виконаної служби. У зв'язку з цим позивач просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 60343 грн. 50 коп. і компенсацію втрати частини доходів в сумі 2293 грн. 03 коп., а всього 62637 грн.23 коп. Позивач не з'явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. Представник позивача позов підтримала та пояснила суду про обставини, що описані вище. Представник відповідача позов не визнав. Надав суду заперечення, згідно яких відповідно до ч. 1 статті 117 КЗпП України є разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Підставою відповідальності власника (підприємства) відповідно до даної статті, є склад правопорушення, який включає два юридичних факти - порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП України) та вина власника. На думку ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» наявні поважні причини та об'єктивні обставини, які мають істотне значення та підтверджують відсутність вини щодо несвоєчасного виконання Відповідачем свої зобов'язань по виплаті заробітної плати перед Позивачем, а саме: відповідно до Договору № 1798 від 25.11.2005 року, ПАТ «РІВНЕАЗОТ» здійснює очистку каналізаційних госппобутових та промислових стічних вод усього міста Рівне. РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» має заборгованість перед ПАТ «РІВНЕАЗОТ», яка станом на 16.05.2017р. становила 11 238 581,67 грн. Дану заборгованість РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» не в змозі погасити. Відтак, утримання очисних споруд здійснюється за власні кошти ПАТ «РІВНЕАЗОТ». Такі обставини спричиняють додаткові непередбачувані витрати на забезпечення належної діяльності очисних споруд, оскільки перебої в їхній роботі можуть призвести до значного забруднення навколишнього природного середовища в межах усього міста. Приймаючи рішення про стягнення вказаної заборгованості з РОВКП ВКГ «Рівнеоблводоканал» господарський суд Рівненської області зменшив відшкодування пені до 10% від заявленої суми, внаслідок чого ПрАТ «Рівнеазот» недоотримає більше 600 000 гривень. Це також впливає на своєчасність виплат працівникам заробітної плати. 27 грудня 2016 року Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі (МКМТ) ухвалила рішення про введення антидемпінгових мит на імпорт російських добрив. Результати антидемпінгового розслідування засвідчили, що імпорт російських добрив в Україну за демпінговими цінами завдає шкоди вітчизняним виробникам хімічних добрив. 23 січня 2017 року Міністерство аграрної політики та продовольства України направило до МКМТ звернення щодо тимчасового призупинення дії антидемпінгових заходів на період весняно-польових робіт. Однак уже 13 лютого 2017 року МКМТ, яку очолює перший віце-прем'єр-міністр Степан Кубів, прийняла рішення призупинити дію антидемпінгових заходів щодо компаній з Росії. Лише 18 травня 2017 року, фактично після закінчення посівної кампанії, Міжвідомча комісія з міжнародної торгівлі (МКМТ) ухвалила рішення про відновлення дії антидемпінгових заходів щодо імпорту в Україну деяких азотних добрив (карбаміду та КАС) походженням з Російської Федерації. З огляду на викладене, 7 березня 2017 року, вперше в історії української хімічної промисловості, в розпал підготовки до весняної посівної, українському хімічному підприємстві з виробництва азотних добрив ПАТ «Рівнеазот» (на даний час ПрАТ «РІВНЕАЗОТ») повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію для українських аграріїв, фактично замінивши українські мінеральні добрива імпортом їх з Росії. ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» є одним з провідних виробників мінеральних добрив України. Основним видом діяльності підприємства є виробництво добрив і азотних сполук. Природний газ використовуються у виробництві як основна сировина, а також як енергетичний ресурс. Здійснення підприємницької діяльності з виробництва мінеральних добрив та іншої продукції хімічної промисловості неможливо без використання природного газу. Перебуваючи в стані крайньої необхідності ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» вживало всі можливі заходи для оплати заборгованості за газ, відновлення виробництва та збереження 2 712 робочих місць. Розуміючи свою відповідальність за необхідність проведення розрахунку зі звільненими працівниками, ПрАТ «Рівнеазот» провела звільнення позивача відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України і нарахувала йому тримісячний середній заробіток. Аналогічна ситуація і з рештою звільнених працівників (всього 1151 особа) і на це пішли великі кошти на виплату вихідної допомоги. В свою чергу підприємство має значні борги по зарплаті перед працівниками, які залишились працювати. Наказом № 293 від 10.04.2017р. було повністю припинено виробничу діяльність структурних підрозділів підприємства та оголошено вимушений простій з нарахування працівникам двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Вище перелічені обставини потягли за собою затримку у виплаті нарахованої заробітної плати і вихідної допомоги позивачу і заподіяння йому таким чином шкоди. Натомість ця шкода, завдана особі у зв'язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожує цивільним правам та інтересам юридичної особи - ПрАТ «РІВНЕАЗОТ», і цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами, тобто ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» порушуючи строки розрахунку із звільненими працівниками діє у стані крайньої необхідності. Відповідно до ч. 2 статті 1171 ЦК України, враховуючи обставини, за яких було завдано шкоди у стані крайньої необхідності, суд може звільнити ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» від відшкодування шкоди частково або в повному обсязі. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно до п. 1 ч. 1 статті 4 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» ПрАТ «Рівнеазот» є платником єдиного внеску. Згідно Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження пропорцій розподілу єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 26.11.2014 № 675 сума єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), що сплачується платниками, зазначеними у пунктах 1 (крім абзацу сьомого), 4 і 5 частини першої статті 4, абзаці третьому частини першої статті 10 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон), розподіляється на: загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття - 5,8797 відсотка; загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності і загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, - 10,2754 відсотка; загальнообов'язкове державне пенсійне страхування (до солідарної системи) - 83,8449 відсотка. Відповідно до ч. 1 статті 6 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» право на матеріальне забезпечення на випадок безробіття (далі - забезпечення) та соціальні послуги мають застраховані особи, до яких відносить і позивач. Ч. 1 статті 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачає, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягала страхуванню на випадок безробіття та за який щомісяця сплачено роботодавцем страхові внески в сумі не менш як мінімальний страховий внесок. З огляду на вищевикладене, ПрАТ «РІВНЕАЗОТ» сплачувало єдиний внесок, а тому Позивач не був позбавлений можливості звернутися в центр зайнятості після звільнення для отримання виплати допомоги по безробіттю. Тому просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 21 березня 2017 року наказом №551-ВК від 10.03.2017 року позивач був звільнений з роботи з Публічного акціонерного товариства «РІВНЕАЗОТ» (на даний час воно реорганізоване в Приватне акціонерне товариство «РІВНЕАЗОТ», яке є його правонаступником). На день звільнення позивачеві належало до виплати 38 028 грн.96 коп. Ця сума була визначена відповідачем і стягнута на користь позивача судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області в цивільній справі №569/9059/17. При звільненні з роботи розрахунок проведений не був. Остаточний розрахунок був проведений тільки 30 жовтня 2017 року шляхом перерахування належних сум на картковий рахунок на виконання судового наказу. Відповідно до ст. 116 Кодексу Законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ст. 117 Кодексу Законів про працю України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Спору стосовно належних до виплати сум не було, відповідач зобов'язаний був виплатити позивачеві середній заробіток з дня звільнення по день фактичного розрахунку. Однак при перерахуванні позивачеві виплат компенсація за час затримки розрахунку при звільненні виплачена не була. Такий розрахунок був проведений позивачем відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 8 лютого 1995 р., за п. 2 якого обчислення середньої заробітної плати для оплати часу щорічної відпустки, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, або для виплати компенсації за невикористані відпустки провадиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки. У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідно до п.8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Крім того, у зв'язку з невчасної виплатою заробітної плати позивач має право на компенсацію втрати частини заробітної плати. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно ст. 2 вищевказаного Закону компенсація громадянам втрат частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року. Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема заробітна плата (грошове забезпечення). Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Беручи до уваги те, що кошти, належні працівникові при звільненні позивач отримав не 21 березня 2017 року, як мав отримати, а 30 жовтня 2017 року, то починаючи з квітня 2017 року до 30 жовтня 2017 року загальна сума компенсації, яка належить до виплати, складає 2293 грн. 03 коп. Розрахунок наступний. Звільнений з роботи 21 березня 2017 року. Доходи за січень 2017 року - 8090.5 грн. Доходи за лютий 2017 року - 8001.17 грн. Середньоденна заробітна плата (8090.5 грн. + 8001.17) : 40 = 402.29 грн. Кількість робочих днів в період з 22 березня 2017 року до 30 жовтня 2017 року -150 робочих дні, в тому числі: березень - 8 днів, квітень - 19, травень - 20, червень - 20, липень - 21, серпень - 22, вересень - 21, жовтень - 19. Сума середнього заробітку за період затримки: 402 грн.29 коп. х 150 = 60343 грн.50 коп. Розрахунок втрати частини доходів : Індекс інфляції квітня 2017р. - 100,9% Індекс інфляції травня 2017р. -101,3% Індекс інфляції червня 2017р. - 101,6% Індекс інфляції липня 2017р - 100,2% Індекс інфляції серпня 2017 року - 99,9 % Індекс інфляції вересня 2017 року - 102,0% Остаточний розрахунок в сумі 38028 грн.96 коп. мав бути виплачений 21 березня 2017 року. Остаточно проведений розрахунок 30 жовтня 2017 року. Приріст індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100 за вказаний період з квітня 2017 по 31 липня 2017 року складає: 100,9 х 1,013 х 1.016x1,002x0,999x1,02 = 106,0297 Індекс для нарахування компенсації 106 0297- 100 = 6.0297 Сума компенсації становить 38028 грн.96 коп. х 6.0297 : 100 - 2293 грн.03 коп. Разом до стягнення : 60343 грн. 50 коп. + 2293 грн.73 коп. = 62 636 грн. 53 коп. Зважаючи на наведене суд вважає, що заявлений позов є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved