Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

В липні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила поновити строк звернення до суду з позовом про визнання протиправними та скасування довідок; визнати протиправними та скасувати довідки Виконавчого комітету Кіровської (нині Обухівської) селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області видані 10 травня 2016 року № 1192 та 06 травня 2016 року № 1176. В обґрунтування своїх вимог позивач вказала на те, що зміст оспорюваних довідок не відповідає дійсності, довідки видано без належних правових підстав, а тому такі довідки є протиправними та підлягають скасуванню. Представник позивача у судове засідання не зявився, надавши суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник Кіровської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням. Третя особа [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Згідно\~ст. 224 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за необхідне провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів. Повно та всебічно вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч. 1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», визначено поняття виконавчого органу ради - орган, який відповідно до Конституції України та цього Закону створюється сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами. Встановлено, що 06 травня 2016 року виконавчим комітетом Кіровської селищної ради [PERSON] була видана довідка за №1176, згідно якої [PERSON], [INFO], не зареєстрована, фактично мешкає за адресою смт. Кіровське вулиця Прибережна (Комсомольська) №15 разом зі своїм сином [PERSON] [INFO]. Також виконавчим комітетом Кіровської селищної ради була видана [PERSON] довідка від 10.05.2016 року №1192, в якій зазначено, що вона дійсно проживає в [INFO] (Комсомольська), 15 з 2005 року; на день смерті 18 грудня 2015 року з померлим [PERSON] проживали разом та вели спільне господарство. Правовий статус місцевого самоврядування в Україні визначається Конституцією України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні» та іншими законами, які не повинні суперечити положенням цього Закону. Так, згідно з ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися\~Конституції України\~та Законів України. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Відповідно до статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції. Згідно статті 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання. Суд звертає увагу, що в разі реєстрації місця проживання вважається, що особа проживає за адресою реєстрації, якщо не буде встановлено інше. Довідки щодо місця проживання особи видаються на підставі наявних реєстраційних даних, а діюче законодавство України не передбачає обов'язку суб'єктів владних повноважень при видачі зазначених довідок перевіряти відповідність реєстраційних даних місця проживання фізичної особи її фактичному місцю проживання. Разом з тим, оскаржуваною довідкою виконкому Кіровської селищної ради від 06.05.2016 року №1176 підтверджено обставину того, що [PERSON], [INFO], не зареєстрована за адресою [INFO] (Комсомольська) №15. Така обставина також підтверджується згідно штемпеля в паспорті [PERSON], відповідно до якого остання зареєстрована в [INFO] з 07.10.2010 року. Крім того, зазначена обставина підтверджується довідкою про склад сімї від 22.12.2015 року, виданою начальником Павлограджилсервіс №1. Відповідачем не надано, а матеріали справи не містять посилання на докази, на підставі яких виконкомом Кіровської селищної ради встановлено інше місце проживання зазначених в довідках осіб, ніж місце їх реєстрації. У довідці від 06.05.2016 року №1176 зазначено, що остання видана на підставі довідки квартального, однак не зазначено реквізити довідки квартального, коли та за яким номером така довідка видана, відтак стає неможливим підтвердження ідентифікації тієї довідки квартального, що була використана єдиним доказом для встановлення виконавчим комітетом селищної ради таких юридичних фактів, що мають юридичне значення. Іншими словами, довідкою встановлено факти, що мають юридичне значення, за відсутності належних та допустимих доказів на їх підтвердження. Крім того, суд звертає увагу, що виконавчий орган сільської (селищної) ради наділений повноваженнями видавати довідки виключно про зареєстрованих у приміщенні осіб. Так, Наказом Міністерства праці та соціальної політики від 22.07.2003 №204 «Про затвердження форми Декларації про доходи та майновий стан осіб, які звернулися за призначенням усіх видів соціальної допомоги, та довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб» врегульоване питання форми довідки про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб та її змісту. Згідно зазначеного наказу, довідка про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб заповнюється відповідним підприємством (організацією) або виконавчим органом сільської (селищної) ради за місцем реєстрації сімї уповноваженому власнику (співвласнику, наймачу) житлового приміщення/будинку, членові житлово-будівельного кооперативу. Однак, особи, зазначені у довідці [PERSON], [PERSON] за вказаною в довідці адресою не зареєстровані, не є власниками, співвласниками, наймачами житлового будинку за адресою Дніпропетровська обл., смт. Кіровське, вул. Прибережна (Комсомольська), 15, оскільки будинок за вказаною адресою належав [PERSON] Отже, така довідка [PERSON] та [PERSON] не могла бути видана, оскільки вони не можуть бути субєктом звернення до виконавчого комітету селищної ради про отримання довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, а компетенцією видавати довідки про місце проживання особи виконком селищної ради не наділений. При цьому, відповідно до ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Згідно з Положенням про Державну міграційну службу України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, до основних завдань Державної міграційної служби України належить реалізація державної політики у сферах міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів. Державна міграційна служба України та її територіальні підрозділи здійснюють, зокрема, реєстрацію/зняття з реєстрації місця перебування особи. Слід наголосити на тому, що адресно-довідкові підрозділи територіальних органів Державної міграційної служби України і підрозділи Державної міграційної служби України за запитами осіб, органів державної влади, підприємств, установ, організацій, закладів щодо доступу до персональних даних за відповідною формою надають, зокрема, відомості про місце перебування особи та інші персональні дані особи. Тобто, надавати інформацію про місце перебування особи наділена Державна міграційна служба України, а не виконавчий орган селищної ради. До того ж оскаржувані довідки не містять часових меж, в рамках яких констатуються факти, тобто не зрозуміло, з якого по який час зазначені в довідках особи проживають за вказаною адресою. Також в оскаржуваній довідці від 10.05.2016 року №1192 поряд з необґрунтованим установленням факту проживання незареєстрованої особи [PERSON], - установлено факт ведення нею спільного з [PERSON] господарства. Нормативно не визначено поняття «ведення спільного господарства». Однак, Конституційний Суд України у п. 6 Рішення «Про офіційне тлумачення терміна «член сімї» від 03.06.1999 р. № 5-рп/99 (далі Рішення КСУ) розтлумачив, що обовязковою умовою визнання членами сімї крім факту спільного проживання є ведення із субєктом спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Проте, встановлення наявності сукупності зазначених факторів до повноважень селищної ради не належить, що свідчить про перевищення компетенції субєктом владних повноважень. В будь-якому разі, селищна рада не наводить доказів на підтвердження обставин, що констатуються в довідках, тобто довідки видано безпідставно, з перевищенням наданих законодавством України повноважень, без належного підтвердження доказами вказаних у довідках обставин. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що видаючи оскаржувані довідки, виконком селищної ради встановив факт проживання незареєстрованих осіб в будинку, що належить на праві власності іншій особі, без її дозволу, за відсутності належних доказів та за відсутності наданих на те законодавством повноважень. На підставі вищевикладеного, та враховуючи вимоги ст. ст. 212, 213 ЦПК України суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до Обухівської селищної ради Дніпровського району Дніпропетровської області, треті особи: [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON], про визнання протиправними дій та скасування довідок, - підлягають задоволенню. Вирішуючи питання, щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що у позовній заяві позивач не зазначає про стягнення сплаченого судового збору з відповідача, суд приходить до висновку, що судові витрати у справі відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved