Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах недієздатної [PERSON] звернувся до суду із позовом, яким просе виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилався на те, що 13.12.2011 року за договором дарування [PERSON] подарувала [PERSON] вищевказану квартиру. Відповідачка [PERSON] є дружиною [PERSON] та була ним вселена в квартиру як член його родини. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.06.2014 року договір дарування квартири [ADDRESS] був визнаний недійсним та право власності на дану квартиру визнано на [PERSON], право власності на квартиру було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На даний час [PERSON] та [PERSON] в квартирі не мешкають, але там залишилися речі [PERSON]. Наявність реєстрації відповідачки у квартирі порушує право власності [PERSON] на користування, володіння та розпорядження квартирою у повному обсязі. Крім того, відповідачка не сплачує комунальні послуги за даною адресою, а всі витрати на утримання житла несе саме [PERSON]. На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов. У судового засідання [PERSON], який діє в інтересах [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, просивши суд про їх задоволення, представник [PERSON], також в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просивши про їх задоволення. Відповідачка до судового засідання не з'явилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила, заперечень проти позову не надала. Представник третьої особи до судового засідання не з'явився, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином. За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Судом встановлені факти та відповідні їм правовідносини. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 04.06.2014 року визнано недійсним договір дарування квартири, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 13.11.2011 року та визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]. Рішення суду набрали законної сили. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності спірна квартира на праві власності зареєстрована за [PERSON], проте у даній квартирі зберігає реєстрацію відповідачка. [PERSON] є опікуком недієздатної [PERSON], відповідно до рішення судової колегії судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 05.03.2014 року. За правилом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду з позовом про захист свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; та своїми правами щодо предмету спору розпоряджається на власній розсуд. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основополжних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до Закону від 17 липня 1997р №475/57-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., « Протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК,). Гарантуючи права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має правовимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, в судовому засіданні представники пояснили, що в кватирі зберігаються деякі речі відповідачки. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежить від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 Житлового Кодексу України; ст. 405 ЦК України). В зв'язку з тим, що державна реєстрація адреси місця проживання особи є похідною від місця проживання вказаної особи, а відповідачка рішенням суду висиляється із вказаної квартири, суд задовольняє такожі позовні вимоги в частині скасування її реєстрації за вказаною адресою. На підставі викладеного, суд вважає, що права відповідачки на спірну квартиру припинили існування з моменту припинення права власності на квартиру попереднього власника [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved