Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-23 00:00:00

До суду 25.11.2020 року надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Згідно обґрунтування позовних вимог, вона, [PERSON] на праві приватної власності володіє квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) 018-503 від 12.10.2020 року у квартирі позивачки значаться зареєстрованими дві особи: позивачка та її колишній чоловік [PERSON] . Посилалась на те, що відповідач, хоч і зареєстрований у квартирі, проте не проживає в ній більше року. Житло не утримує, не цікавиться, особистих речей в квартирі немає. За викладеного, звернулась до суду з дійсним позовом. Ухвалою суду від 16.12.2020 року справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду в засіданні на 11.01.2021 року. Тривалий час суд не розгдядав справу у зв`язку з хворобою судді та у зв`язку з тим, що адміністрація суду не забезпечувала суддю секретам судового засідання. Суддя неодноразово зверталася до Ради суддів України, ДСА Украни, Вищої ради правосуддя з приводу даної ситуації. У судовому засіданні позивачка [PERSON] суду пояснила, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який розірвано у 2020 році. Фактично шлюбні стосунки були припиненні два роки тому. На думку позивачки відповідач перебуває за межами території України, оскільки проживав на території України на підставі Посвідки на постійне проживання. У судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, листи повернулися з відміткою «адресат відсуній». Відповідачем заяв, клопотань та відзиву на позов суду не було надано. Також, відповідач викликався до суду оголошення на веб-сайті суду. Відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК відповідач вважається належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду оскільки викликався оголошенням на офіційному веб-сайті "судова свада України". Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Отже, оскільки поважність причин неявки відповідача суду не повідомлена, зважаючи на межі розгляду справи, а також належне повідомлення сторін, суд вважає за можливе розглянути справу за вістутності відповідачас та третьої особи. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи, позивачка [PERSON] на праві приватної власності є власником 1/2 квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Свідоцтва про право власності на квартиру від 14.12.2000 року. Згідно Довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) 018-503 від 12.10.2020 року у квартирі позивачки значаться зареєстрованими дві особи: позивачка та її колишній чоловік [PERSON] . Згідно Акту №74 про не проживання від 28.09.2020 року, засвідченого членами комісії КП ЖЕО, відповідач [PERSON] у вказаній квартирі за адресою: [ADDRESS] , починаючи з 2019 року не проживає, не сплачує комунальні платежі (які розраховуються з урахуванням кількості зареєстрованих в приміщенні осіб), не несе витрати щодо утримання житла, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні житловим приміщенням позивачка не чинили. В судовому засіданні свідки, [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт того, що колишній чоловік [PERSON] у вказаній квартирі не проживає з 2019 року. Доказів протилежного суду не надано. Суд вбачає, що факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Тому такими діями відповідач порушив права та законні інтереси позивача у справі. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно з нормами ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Позивачка самостійно здійснює витрати щодо утримання будинку, сплачує комунальні послуги. В свою чергу відповідач, що є її колишнім чоловіком, спільного господарства не веде, комунальних послуг не оплачує та не бере участі в утриманні майна. Факт реєстрації відповідача тягне за собою додаткові матеріальні витрати на оплату комунальних послуг, що завдає позивачу матеріальну шкоду. Відповідно до положень ст. 3, 15 ЦК України підставою для судового захисту цивільного права або інтересу є його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідачем не надано заперечень на спростування позовних вимог. Оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає, ця житлова квартира не є його місцем проживання або місцем перебування, він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Враховуючи обставини справи, суд вважає за необхідне визнати позов обґрунтованим. Згідно зі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідачів за вищевказаною адресою. На підставі викладеного,

Outcome: approved