Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, мотивуючи його тим, що вона [PERSON] , [INFO] , є рідною племінницею по лінії матері, [PERSON] - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] ,копією про народження тітки Серія [NUMBER] , копією свідоцтва про укладення шлюбу матері Серія [NUMBER] , копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 07 червня 2018 року за № 00020305548. [INFO] в селі Вишняки Хорольського району Полтавської області померла моя рідна тітка [PERSON] , що доводиться копією свідоцтва про її смерть Серія [NUMBER] . З довідок виконкому Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області від 11 липня 2019 року за № 516/02-46 та від 08 жовтня 2019 року за № 715/02-46 слідує, що [PERSON] , [INFO] , дійсно була зареєстрована до дня своєї смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Спільно з нею на момент її смерті ніхто не проживав. Заповіт від її імені виконавчим комітетом Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області не посвідчувався. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина на її спадкове майно, тобто земельну ділянку площею 0,5889 гектарів, що розташована на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області, цільове призначення-ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала їй згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 525254, яку вона успадкувала після смерті [INFO] - свого батька [PERSON] у відповідності до ч. 1 ст. 1241 ЦК України. [INFO] мати позивача [PERSON] померла в м. Пирятин Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть Серія [NUMBER] . В судове засідання позивач не з"явилася, але в позовній заяві прохала суд провести розгляд справи за її відсутності. В судове засідання представник відповідача Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області не з"явився, але подали заяву про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, від яких надійшли клопотання про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає положенням ч. 3ст. 211 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється,що відповідає положенням ч. 2ст. 247 ЦПК України. Врахувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку відповідача, викладену у письмовій заяві, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 3 ст. 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. За вимогами ч. 3 ст. 12 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч. 1 ст. 13 Цивільно-процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільно-процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Цивільно-процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з повідомленням державного нотаріуса Хорольської державної нотаріальної контори від 22.10.2020 року за № 706/02-14 слідує, що 26.07.2019 року у вказаній держнотконторі на підставі заяви позивача про прийняття спадщини було відкрито спадкову справу № 157/2019 до майна [PERSON] , 1962 року народження, дата смерті [INFO] , останнім місцем проживання та реєстрації якої було : [ADDRESS] , проживала на час смерті одна. Позивач, [PERSON] , рідна племінниця спадкодавця, мати якої [PERSON] , рідна сестра [PERSON] , померла [INFO] , є єдиним спадкоємцем за законом, що за правом представлення набула право на спадкування як спадкоємець другої черги за законом ( ст.1262 ЦК України ) та прийняла спадщину після [PERSON] . [INFO] помер [PERSON] , батько [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] склав заповіт на користь [PERSON] та [PERSON] , який було посвідчено у Трубайцівській сільській раді Хорольського району Полтавської області 30.05.2000 року за реєстровим номером № 38. 08.07.2011 року у Хорольській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу № 282/2011 до майна [PERSON] на підставі заяви позивача про прийняття спадщини, заяви дружини спадкодавця - [PERSON] про відмову від прийняття спадщини. На час смерті [PERSON] разом з ним проживала його дочка - [PERSON] , 1962 р.н., інвалід 1 групи. До складу спадщини, яка залишилась після [PERSON] входить земельна ділянка площею 2,3556 га, кадастровий номер 5324886200:00:016:0004, розташована на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 525254. 18.11.2011 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ѕ частки вказаної земельної ділянки за реєстровим номером № 4352. Свідоцтво про право на спадщину за законом на обов`язкову частку у спадщині в порядку ст.1241 ЦК України [PERSON] не видавалось. 20.12.2012 року Хорольською райдержадміністрацією, відділом Держземагентства у Хорольському районі Полтавської області на ѕ частки земельної ділянки було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,7668 га з кадастровим номером 5324886200:00:016:0043, внаслідок чого при формуванні бази кадастровий номер даних Державного земельного кадастру інформація щодо земельної ділянки кадастровий номер 5324886200:00:016:0004, власник - [PERSON] , не була внесена. З 2013 року в дію вступив Закон України « Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за цим Законом право власності на земельні ділянки, яке не було зареєстровано до 2013 року, підлягає реєстрації державними реєстраторами в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, обов`язкова умова реєстрації - наявність кадастрового номера земельної ділянки. У Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно інформація про земельну ділянку кадастровий номер -5324886200:00:016:0004 відсутня. У зв`язку з виявленими обставинами немає можливості видати позивачу, [PERSON] , свідоцтво про право на спадщину за законом по спадковій справі № 57/2019, відкритій до майна [PERSON] , на належну їй ј частку земельної ділянки площею 2,3556 га, кадастровий номер5324886200:00:016:0004, розташована на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала спадкодавцю на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 525254, власником якої в цілому був [PERSON] . Тому у зв`язку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно, позивач не має можливості оформити право власності на спадкове майно в нотаріальному порядку і їй рекомендовано звернутися до суду і в судовому порядку вирішувати питання про визнання права власності на ј частку земельної ділянки площею 2,3556 га, кадастровий номер -5324886200:00:016:0004, розташованої на території Трубайцівської сільської ради Хорольського району Полтавської області з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. З довідки відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області від 22.10.2020 року за № 718/116-20 слідує, що правовстановлюючий документ на земельну ділянку площею 0,5889 га ( ј) від площі 2, 3556 га згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку Серія ЯЛ № 525254, який належав [PERSON] не виготовлявся та не видавався спадкоємцю. Вартість не успакованої земельної ділянки площею 0,5889 га на території Трубайцівської сільської ради станом на 01.01.2020 року становить 20 754, 40 грн. Відповідно до частини 3 статті 1266 Цивільного кодексу України позивач, [PERSON] , є спадкоємцем за правом представлення померлої [INFO] рідної тітки [PERSON] , оскільки її мати, а її рідна сестра [PERSON] померла [INFO] в м. Пирятин Полтавської області, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть Серія [NUMBER] . Відповідно до ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осібю право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом. Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття власності чи «майна» за ст. 1 Першого протоколу Конвенції тлумачиться дуже широко, охоплює цілу низку інтересів економічного характеру. За рішеннями Європейського суду з прав людини «майном» в розумінні статті 1 Протоколу 1 до Конвенції вважається законне і обґрунтоване очікування набуття майна або майнового права. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спобіг, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інетерсу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Відтак, зазначена норма визначає об`єкт захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні чи невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для повновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Цивільне законодавство не містить визначення поняття способів захисту цивільних прав та інтересів. За їх призначенням вони можуть вважатися визначеним законом механізмом матеріально-правових засобів здійснення охорони цивільних прав та інтересів, що приводиться в дію за рішенням суду у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення. При цьому слід виходити з положень ст. 11 ЦК України про підстави виникнення цивільних прав і цивільних обов`язків. Відповідно до них цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, передбачених актами цивільного законодавства, Конституцією України та міжнародними договорами України, а також із дій осіб, не передбачених цими актами, але які породжують цивільні права та обов`язки. Рішенням Конституційного Суду України від 01.12.2004 року №1-10/2004 визначено, що охоронюваний законом інтерес треба розуміти - це прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони для задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності та іншим загально-правовим засадам. Таким чином, під способами захисту суб`єктивних цивільних прав/інтересів розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться повновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та охоронюваних законом інтересів. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України випливає, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом ніж той, який встановлений договором або законом. Законодавчі обмеження матеріально- правових способів захисту цивільно права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст.ст. 8-9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у постанові від 12 червня 2013 року у справі № 6-32цс13. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення. На підставі наведеного,

Outcome: approved