Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В червні 2013 р. позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулися до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача Відділу(органу) приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації про скасування розпорядження про приватизацію квартири. Свої уточнені позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що у 1983р. у порядку обміну на підставі ордеру № 8807 виданого на [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було отримано квартиру [ADDRESS]. У 1993 році [PERSON] та [PERSON] розлучились. Починаючи з 1993 р. третя особа [PERSON] усіма шляхами унеможливлював співжиття позивачів у спірній квартирі, у зв'язку з чим, вони вимушені були виїхати із спірної квартири в сарай. У вересні 2012 року вони дізнались, що виписані з спірної квартири на підставі рішення суду, а квартира одноособово приватизовано [PERSON] Зазначили, що така приватизація відбулась без їх згоди та з порушенням чинного законодавства. Просили суд скасувати розпорядження відділу №581 від 02.11.2011р. про приватизацію спірної квартири на ім'я [PERSON] В судовому засіданні представник позивачів позов з уточненнями підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач представник Відділу приватизації державного житлового фонду Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги визнав та зазначив, що на момент прийняття розпорядження про приватизацію спірної квартири, обставини, про які зазначає позивач у своєму позові, не були відомі Органу приватизації, а тому рішення про приватизацію житла на момент його прийняття було законним. Просив вирішити позов у відповідності до вимог чинного законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання оповіщався, за місцем проживання, про причини своєї неявки суду не повідомив, заперечень та клопотання про відкладення розгляду справи не надіслав, представника до суду не направив. Суд, заслухавши пояснення представника позивачів, представника відповідача, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Перевіряючи обставини справи. судом встановлено, що 29.12.1983 р. в порядку обміну жилих приміщень виконкомом Київської міської ради депутатів трудящих [PERSON] був виданий Ордер № 8807 на право зайняття квартири [ADDRESS] на сім'ю з п'ять осіб. Позивачка [PERSON] перебувала у шлюбі з третьою особою [PERSON] до 1993 року. Судом встановлено, що [PERSON] в 2009 р. звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. 22.03.2010 р. Шевченківським районним судом м. Києва було постановлено рішення у даній справі, відповідно до якого суд визнав [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням та їх було знято з реєстраційного обліку. Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13.03.2013р. за апеляційною скаргою представників позивачів рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.03.2010 року було скасовано. У позові [PERSON] про визнання [PERSON] та [PERSON] про визнання їх такими. що втрати право користування спірною квартирою було відмовлено. При розгляді даної справи судом було встановлено, що позивачі не проживали в спірній квартирі внаслідок неправомірної поведінки [PERSON] і вони не могли користуватись даною квартирою. Оскільки зазначені обставини встановлені судовим рішенням, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України вони не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 19.10.2011 р. [PERSON] звернувся з заявою до Органу приватизації Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про приватизацію квартири [ADDRESS]. До заяви [PERSON] додав довідку форми № 3 про склад сімї, згідно, якої в квартирі був прописаний лише [PERSON] 02.11.2011 р. Органом приватизації Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації було прийнято розпорядження № 581, на підставі якого вищезазначена квартира була передана в приватну власність [PERSON], про що видано відповідне Свідоцтво про право власності на житло. Відповідно до ст.65-1 Житлового кодексу України наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожний громадянин України має право приватизувати займане ним державне житло на умовах, визначених Законом України "Про приватизацію державного житлового фонду", один раз. Відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. В силу ст.3 Закону приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. Відповідно до ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які постійно проживають в цих квартирах (будинках) або перебували на обліку потребуючих поліпшення житлових умов до введення в дію цього Закону. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Згідно з ст.8 зазначеного Закону, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що на момент прийняття оскаржуваного розпорядження воно відповідало вимогам чинного законодавства, оскільки було прийнято на підставі документів, поданих третьою особою, згідно яких він був наймачем квартири і проживав та зареєстрований один. Однак, в силу викладених вище обставин і скасування рішення Шевченківського районного суду м. Києва про визнання позивачів такими, що втратили право на користування жилим приміщенням, оскаржуване розпорядження порушує їх право на приватизацію житла, наймачами якого вони є і не відповідає вимогам Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», а тому підлягає скасуванню. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи обставини на які посилаються позивачі, як на підставу для задоволення позову, суд вважає, що позов позивачів є обгрунтованим і підлягає задоволенню.

Outcome: approved