Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ОСББ «Азов`є 2» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за відпустку, стягнення компенсації за соціальну додаткову відпустку та середній заробіток за час затримки виплати, стягнення моральної шкоди, стягнення судових витрат. Не одноразово вточнивши позовні вимоги, в остаточній редакції, позивачка [PERSON] посилалася на те, що з 19.06.2018 року по 31.05.2020 року вона працювала робітником комплексного прибирання в ОСББ «Азов`є 2». 31.05.2020 року вона була звільнена відповідачем, згідно з наказом за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. В день звільнення з нею відповідачем ОСББ «Азов`є 2» не був проведений повний розрахунок по заробітній платі, таким чином вона не отримала заробітну плату у вигляді компенсації за відпустку 47 календарних днів, згідно довідки - розрахунку від 01.06.2020 року в сумі 6629, 82 грн., що було підставою звернення до суду з позовом. В уточненій позовній заяві від 15.08.2020 року вона вказала, що не отримала від відповідача заробітну плату у вигляді компенсації за відпустку, згідно розрахунку в розмірі - 6629,82 грн., а також те, що їй відповідачем ОСББ «Азов`є 2» не була у день звільнення виплачена компенсація за соціальну додаткову відпустку на дітей на протязі 10 календарних днів, згідно довідки ОСББ «Азов`є 2» від 01.06.2020 року на суму 1410, 06 грн., так як вона є одинокою матір`ю. На момент подання до суду уточненої позовної заяви від 15.08.2020 року відповідач, згідно її розрахунку, повинен був сплатити їй також середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01.06.2020 року по 20.08.2020р. в розмірі - 11 457,45грн. Після судового засідання, відповідач перерахував їй тільки 24.09.2020 року на її заробітну картку лише грошову суму у розмірі 5 337, 00 грн., компенсацію за відпустку 47 календарних днів, яку вона вказувала у позові в розмірі - 6629,82 грн., з якої, на її думку, були з неї утримані податки та обов`язкові платежі. Таким чином, відповідач 24.09.2020 року погасив їй тільки заборгованість за компенсацію за відпустку, не сплативши при цьому заявлені нею позовні вимоги про виплату компенсації за соціальну додаткову відпустку на дитину, у розмірі 1410,06 грн. та середній заробіток за час затримки по день фактичного розрахунку за період з 01.06.2020 року по 23.09.2020 року, який згідно розрахунку становить 16 266,75 грн. Розрахунок середнього заробітку за час затримки виплати соціальної додаткової відпустки за весь період невиплати з 24.09.2020 року по теперішній час 07.04.2021р. складає 196 днів х 141,45 грн. = 27 724,20 грн. Такими діями їй була спричинена моральна шкода, вона постійно переживала, нервувала, оскільки розуміла, що по відношенню до неї відповідач дії неправомірно та незаконно, вона розуміла також, що такими діями відповідача порушуються її трудові та конституційні права, тому вона вимушена була складати позовні заяви з розрахунками, їх уточнювати та надавати нові розрахунки, а також приходити на судові засідання, з метою захисту своїх порушених трудових прав. У зв`язку з чим вона просить стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виплати компенсації за відпустку 47 календарних днів за період з 01 червня 2020 року по 23 вересня 2020 року у сумі 16 266 гривень 75 коп., стягнути компенсацію за соціальну додаткову відпустку у сумі 1 410 гривень 06коп. та середній заробіток за час затримки виплати соціальної додаткової відпустки за період з 24 вересня 2020 року по 07 квітня 2021 року у сумі 27 724 грн. 20коп., стягнути моральну шкоду у сумі 20 000 гривень, покласти на відповідача судові витрати. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 03.07.2020р. за позовом [PERSON] до ОСББ «Азов`є 2» про стягнення заборгованості по заробітній платі відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 19.08.2020р., 01.12.2020р., 05.01.2021р. та 26.01.2021р. позивачкою надані до суду уточнені позовні заяви. 02.02.2021р. представником відповідача до суду наданий відзив на уточнені заяви, в якому просив залишити уточнену позовну заяву без руху. 02.02.2021 р. позов ухвалою суду залишено без руху, у з зв`язку із тим, що позивачем не надано документ, що підтверджує сплату суми судового збору. 19.02.2021р. позивачкою надана до суду уточнена позовна заява. 25.02.2021р. позивачкою надана до суду заява про звільнення її від сплати судового збору. Ухвалою Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.02.2021р. [PERSON] розстрочений розмір сплати судового збору у сумі 3176,00грн. терміном на 4 місяці. 05.03.2021р., 26.03.2021р., 02.04.2021р. позивачкою надані до суду уточнені позовні заяви. 07.04.2021р. представником відповідача Васильєвою Н.В., яка діє на підставі ордеру, до суду надані письмові пояснення, якими просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Позивачка [PERSON] до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, уточнені позовні вимоги від 02.04.2021р. підтримала у повному обсязі, позов просила задовольнити. Представник відповідача [PERSON] , яка діє на підставі ордеру до суду надала заяву, якою просила справу розглянути без участі представника відповідача, з урахуванням доводів наведених в письмових поясненнях відповідача стосовно необґрунтованості заявлених вимог [PERSON] . Суд, перевіривши матеріали справи доказами, якими вони обґрунтовують свої вимоги та доводи, вважає, що у задоволенні позову [PERSON] належить відмовити, з наступних підстав. Відповідно до ст. 12 України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку він вільно погоджується. Використання примусової праці забороняється. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Згідно ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Частиною першої ст. 47 КЗпП України, визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України. За приписами статті 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Частиною першою статті 117 Кодексу законів про працю України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З аналізу зазначених законодавчих норм вбачається, що умовами застосування частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під "належними звільненому працівникові сумами" необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо). Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку наступає передбачена статтею 117 Кодексу законів про працю України відповідальність. Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя. За змістом статті 74 Кодексу законів про працю України громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати. Відповідно до статті 83 Кодексу законів про працю України та частини першої статті 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. За приписами статті 6 Закону України «Про відпустки» щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. З огляду на зміст положень статті 2 Закону України «Про оплату праці» компенсація за невикористану відпустку входить до структури заробітної плати, тому звернення до суду за захистом такого права не обмежено будь-яким строком. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Отже, виходячи з положень КЗпП України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата працівникам виплачується за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розпис, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість. Водночас відповідно до положень КЗпП України та вимог Закону України «Про оплату праці» обов`язок доказування відсутності заборгованості перед позивачем із заробітної плати покладається на роботодавця. Судом встановлено, що позивачка перебувала у трудових відносинах із відповідачем з 19.06.2018р. працювала на посаді робітника комплексного прибирання ОСББ «Азов`є 2», звільнена за власним бажанням на підставі наказу від 31.05.2020р., що підтверджується записом у трудовій книжці [PERSON] (а.с. 9). Згідно з трудовим договором № 2 від 15.06.2018р. [PERSON] прийнята на посаду робітника комплексного прибирання ОСББ «Азов`є 2». Відповідно до п. 3.1. робітнику не встановлюється режим робочого часу. Він виконує обов`язки кожен день, крім неділі, у зручний йому час, неповний робочий час. Відповідно до п. 3.2. робітнику щорічно надається відпустка тривалістю 24 календарних дня (а.с. 8). Згідно з довідкою голови правління ОСББ «Азов`є 2» Яковлевої Л.Й. № 1/19 від 01.06.2020р. працівник [PERSON] працювала на посаді робітника комплексного прибирання з 19.06.2018р. по 31.05.2020р. При звільненні 31.05.2020р. не була виплачена компенсація щорічної оплачуваної відпустки. У зв`язку з протоколом правління № 1 від 30.05.2020р., про заборону остаточного розрахунку з працівником (а.с. 3). Згідно з довідкою голови правління ОСББ «Азов`є 2» Яковлевої Л.Й. б/н від 01.06.2020р. робітник комплексного прибирання [PERSON] має право на соціальну додаткову відпустку на дітей в термін 10 календарних днів, так як є одинокою матір`ю 6- річної дитини. За 2019-2020р.р. [PERSON] має право на компенсацію соціальної додаткової відпустки на дітей, яка становить 141,06грн. на день. Таким чином при звільненні до компенсації щорічної основної відпустки додається компенсація соціальної додаткової відпустки додається компенсація соціальної додаткової відпустки на дітей у розмірі 1410,06грн. (а.с. 29). Згідно з довідкою про доходи голови правління ОСББ «Азов`є 2» [PERSON] № 1 від 31.05.2020р. [PERSON] працювала за сумісництвом на посаді робітника комплексного прибирання загальна сума доходу за період з 19.06.2018р. по 31.12.2018р. склала 26061,00грн (а.с. 5). Згідно з довідкою про доходи голови правління ОСББ «Азов`є 2» [PERSON] № 2 від 31.05.2020р. [PERSON] працювала за основним місцем роботи на посаді робітника комплексного прибирання загальна сума доходу за період з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. склала 50076,00грн (а.с. 6). Згідно з довідкою про доходи голови правління ОСББ «Азов`є 2» [PERSON] № 3 від 31.05.2020р. [PERSON] працювала за основним місцем роботи на посаді робітника комплексного прибирання загальна сума доходу за період з 01.01.2020р. по 31.05.2020р. склала 20865,00грн (а.с. 7). У зв`язку з тим, що вищевказані довідки видані головою правління ОСББ «Азов`є 2» Яковлевою Л.Й. 31.05.2020р. та 01.06.2020р., в той час коли головою правління було обрано [PERSON] , що підтверджується протоколом №1 загальних зборів співвласників ОСББ «Азов`є 2» від 01.02.2020р., а [PERSON] було звільнено з посади голови правління ОСББ «Азов`є 2», що зареєстроване в реєстрі приватним нотаріусом 10.06.2020р. - суд не бере їх до уваги, відповідно до ст. 78 ЦПК України, як такі, що видані не уповноваженою особою. Крім того, суд не бере до уваги надану позивачкою довідку від 01.06.2020р. розрахунку кількості та вартості компенсації днів відпустки [PERSON] , оскільки вона не є допустимим доказом, т.я. походження її невідоме, у ній відсутній підпис, печатка, зазначення посади і ПІБ особи, яка її видала (а.с. 4). Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, ФОП та громадських формувань від 12.06.2020р. керівником ОСББ «Азов`є 2», ідентифікаційний код юридичної особи 42025881, є [PERSON] , обмеження згідно зі статутом, дані про основний вид економічної діяльності: комплексне обслуговування об`єктів (а.с. 20). Згідно зі свідоцтвом про народження серія [NUMBER] виданим 21.08.2013р. Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , який відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2017р. помер [INFO] (а.с. 30-31). Згідно з розрахунком по перерахунку заробітної плати [PERSON] за період з 06.09.2018р. по 31.05.2020р., заборгованість перед [PERSON] станом на 31.05.2020р. відсутня. Невикористана відпустка ввійшла в загальний розрахунок. Мається переплата станом на 30.09.2020р. у сумі 63983,72грн. (а.с. 67-69). Відповідно до статуту ОСББ «Азов`є 2», затвердженого рішенням установчих зборів ОСББ «Азов`є 2» від 24.03.2018р., п.14 до компетенції правління в тому числі належать розпорядження коштами об`єднання відповідно до затвердженого загальними зборами об`єднання кошторису, затвердження штатного розпису об`єднання, прийняття рішень про прийом на роботу та звільнення працівників об`єднання (а.с. 70-72). Згідно з витягом з ЄРДР за номером кримінального провадження №12020055780000236 від 30.10.2020р. внесено відомості за фактом використання завідомо підробленого документу, а саме протокол № 1 установчих зборів ОСББ за адресою: квартал Азов`я, 1, від 20.06.2018р. з боку голови правління [PERSON] (а.с. 73). Згідно з копією рахунку №70 від 20.05.2020року на суму 1150, 00грн. за послуги покос трави, актом №5 здачі-прийняття (послуг), замовник ОСББ «Азов`є 2» [PERSON] виконавець ФОП [PERSON] (а.с. 75). Згідно з видатковим касовим ордером від 22.05.2020 року видано ОСББ «Азов`є 2» на ім`я [PERSON] про отримання 1000, 00 грн. за покос трави (а.с. 76). Згідно з протоколом № 2 засідання правління ОСББ «Азов`є 2» від 26.09.2020р., [PERSON] надала відомості щодо використаних коштів на 26.09.2020р., відсутності документів, на підставі яких [PERSON] з 19.06.2018р. по 31.05.2020р. мала право виплачувати заробітну плату, податки на осіб: [PERSON] ; [PERSON] ; [PERSON] . З`ясували про нецільове використання коштів колишнім головою [PERSON] . Ухвалено: з 19.06.2018р. по 31.05.2020р. [PERSON] використовувала нецільове використання коштів ОСББ «Азов`є 2». [PERSON] доповіла про погодинну роботу прибиральниці [PERSON] , а саме не більш двох годин на день, та не кожного дня. Що підтверджено листом опитування ОСББ «Азов`є 2». Від [PERSON] будь-яких заяв стосовно додаткової відпустки та існування заборгованість заробітної плати не находило. Протокол підписано головою правління [PERSON] (а.с. 77-79). Згідно з актами передачі документів ОСББ «Азов`є 2» від 20.06.2020р. [PERSON] передані документи в присутності [PERSON] та інших, не передані особові справи робітників, відомості по нарахуванню заробітної плати, кошториси, протокол № 2 від 20.03.2018р., табеля обліку робочого часу (а.с. 80-82). Згідно з листом опитування від 25.09.2020р., 70 співвласників квартир у будинку [ADDRESS] , своїми підписами підтвердили факт того, що прибиральниця [PERSON] з 19.06.2018р. по 31.05.2020р. не працювала більше двох годин в день, та не кожного дня (а.с. 83-85). Згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків ГУ ДПС у Донецькій області від 09.02.2021р. [PERSON] нарахована заробітна плата за 1 квартал у сумі 12519,00грн., за другий квартал 8346,00грн., 31.05.2020р. нараховано 6629,82грн. (а.с. 107). Так, відповідно до частини третьої статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Відповідно статті 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (пункти 2 і 3 статті 23 КЗпП України), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Припинення трудового договору також може бути з підстав, визначених контрактом (пункт 8 частини першої статті 36 КЗпП України). Відповідно до статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Виходячи з особливостей контрактної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, а також особливості порядку звільнення чи продовження дії контракту. Як зазначалося, між сторонами 15.06.2018р. було укладено трудовий договір №2, в порушення п.3.1. вказаного трудового договору позивачкою не було відпрацьовано передбачений час, що підтверджується листом опитування від 25.09.2020р., на підставі чого було проведено засідання правління ОСББ «Азов`є 2» від 26.09.2020р. та ОСББ «Азов`є 2» було зроблено розрахунок по перерахунку заробітної плати [PERSON] за період з 06.19.2018р. по 31.05.2020р., заборгованість по якій станом на 31.05.2020р. відсутня. Невикористана відпустка ввійшла в загальний розрахунок та мається переплата. Проте в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені первинні розрахунки заробітної плати [PERSON] та інші документи з обліку праці та зарплати за спірний період, особові справи робітників, відомості по нарахуванню заробітної плати, кошториси, табеля обліку робочого часу, оскільки дані документи не були передані попередньою головою ОСББ «Азов`є 2» [PERSON] . Аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що наявність заборгованості перед позивачем у вигляді компенсації за відпустку позивачкою суду не доведена, і спростовується дослідженими доказами, розрахунком по перерахунку заробітної плати [PERSON] , тощо, і з заробітної плати, відповідачем було сплачено обов`язкові платежі за 2020р. Також позивачкою не надано суду належних і допустимих доказів того, що відповідач знав про право [PERSON] на отримання соціальної додаткової відпустки на дітей, про стягнення якої позивачка попросила суд лише в уточненій позовній заяві і надання якої трудовим договором не було передбачено, тому суд відмовляє у задоволенні позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за відпустку та стягнення компенсації за соціальну додаткову відпустку. Враховуючи, що стягнення середнього заробітку за час затримки виплати соціальної додаткової відпустки та стягнення моральної шкоди є похідними вимогами, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, оскільки позивачці ухвалою суду від 26.02.2021р. було розстрочено розмір сплати судового збору у сумі 3176,00грн., з яких 794,50грн. нею було сплачено, тому з позивачки суд стягує на користь держави витрати по сплаті судового збору у розмірі 2381,50грн. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved