Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-20 00:00:00

В липні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 25 лютого 1984 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 3. Від шлюбу народилось троє дітей, які на даний час повнолітні. На ґрунті зловживання відповідачем спиртними напоями у них склались ненормальні взаємовідносини, що не дає можливості продовжувати з ним сімейне життя. З грудня 2016 року вони припинили спільне проживання, і тому позивачка вирішила шлюб розірвати, просить відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Водночас частково змінює позовні вимоги і просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 25 лютого 1984 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 3. Від шлюбу в них народилось троє дітей, які на даний час вже повнолітні. Причиною розірвання шлюбу є зловживання відповідачем спиртними напоями. Коли він приходить в нетверезому стані додому, то вчиняє скандали, обзиває позивачку, наносить їй побої. З грудня 2016 року вони припинили спільне проживання і не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved