Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-20 00:00:00

\~[PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою №84 по вул.Щорса, 37 в м.Кременчуці, зобов»язати ТОВ «Добробит» розділити особові рахунки на оплату житлово комунальних послуг, що надаються у квартиру [ADDRESS] між нею та відповідачами. В подальшому [PERSON] уточнила позовні вимоги та остаточно просила суд ухвалити рішення, яким встановити порядок користування квартирою №84 по вул.Щорса, 37 в м.Кременчуці, виділивши їй у користування кімнату кімнату (7) площею 9, 4 кв.м., [PERSON], [PERSON] виділити в користування кімнату (5) площею 15, 9 кв.м., кімнату (6) площею 7, 9 кв.м., кухню (4) площею 4, 9 кв.м., коридор (1) площею 6,2 кв.м., ванну кімнату (3) площею 2 кв.м., вбиральню (2) площею 1, 1 кв.м., балкон площею 0, 9 кв.м. залишити в загальному користуванні співвласників. Свої вимоги мотивувала тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого згідно з розпорядженням Управління житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради № 1134/2 від 28.06.1993 року квартира [ADDRESS] на праві спільної сумісної власності належить їй, [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] довідки за вих. № 7/32 від 04.01.2016 року ТОВ «Добробит» всі три співвласника зареєстровані за даною адресою. На сьогоднішній день між нею та її дочкою [PERSON] виникли неприязні стосунки, а тому вона не проживає в квартирі де є співвласником та вимушена наймати житло в сторонніх людей. [PERSON] акту про не проживання від 28.09.2015 року TOB «Добробит» [PERSON] та [PERSON] не проживають за адресою: [INFO] з 2011 року по теперішній час, [PERSON] не проживає з 2007 року по теперішній час. Так як, вона пенсіонер для неї дуже дорого винаймати житло, а тому вона має намір проживати в квартирі, яка належить їй на праві спільної сумісної власності. Оскільки з іншими співвласниками у неї неприязні стосунки, вважає за необхідне встановити порядок користування спільною квартирою, щоб уникнути суперечок, а тому звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, направила до суду заяву, відповідно до якої просить розглядати справу у її відсутність за участю її представника. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі з підстав, що зазначені у позові. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомих суду причин. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити в звязку з їх необґрунтованістю та безпідставністю, оскільки співвласники квартири мають різну стать, а конфігурація приміщень квартири не дозволяє встановити порядок користування вказаними приміщеннями між співвласниками. Представник відповідача ТОВ «Добробит» в судовому засіданні при вирішенні справи поклалась на розсуд суду. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивача та відповідачів. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача [PERSON] [PERSON], представник відповідача ТОВ «Добробит» дослідивши матеріали справи суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, що видане 02.07.1993 року Управлінням житлово комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №1134/2 від 28 червеня 1993 року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (Щорса) в м.Кременчуці Полтавської області. [PERSON] технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] (Щорса) в м. Кременчуці Полтавської області, що виготовлений КП «Кременчуцьке МБТІ» станом на 02.04.2002 року, вказана квартира складається з трьох житлових кімнат загальною площею 33,2 кв.м. ( перша кімната площею 15,9 кв.м., друга кімната площею 7,9 кв.м., третя кімната площею 9,4 кв.м.), кухні площею 4, 9 кв.м., коридору площею 6,2 кв.м., ванної кімнати площею 2 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., балкону площею 0, 9 кв.м. Відповідно до довідки виданої ТОВ Добробит» 04.01.2016 року за вих.. 7/32 в квартирі [ADDRESS] (Щорса) в м. Кременчуці Полтавської області зареєстрована позивачка та відповідачі. [PERSON] про не проживання, що складений 28.09.2015 року ТОВ «Добробит», зі слів [PERSON] та [PERSON], [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2011 року, а [PERSON] не проживає у вказаній квартирі з 2007 року Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Положеннями ЦК України та ЖК Української РСР, а саме ст.ст.383 та 150 відповідно, передбачено право власника житла використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. [PERSON] ч. 1 ст.355 ЦК України - майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 368 ЦК України, передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. [PERSON] ст..369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Ст.370 ЦК України передбачено, що співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виходячи з положень вказаних норм чинного законодавства, при здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним із співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його правового режиму. Оскільки, як встановлено судом, спірну квартиру набуто сторонами у власність внаслідок її приватизації, суду не надано доказів того, що між співвласниками була досягнута домовленість про розмір частки кожного із них у праві спільної сумісної власності на квартиру та відсутнє рішення суду про визначення таких часток, то суд приходить до висновку, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, тобто фактично складають по 1/3 частці. Відповідно до роз'яснень п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~ "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності"\~\~ №20 від 22 грудня 1995 року\~\~(з наступними доповненнями) квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Як вбачається із висновку експертного будівельно технічного дослідження №34-16 від 25 квітня 2016 року та враховуючи розташування квартири і її конфігурацію, виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири не є можливим. З наведеного вбачається, що при відсутності можливості виділити співвласникам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири та при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок може встановити суд, якщо про це заявлено позов.\~\~ Тобто у випадку, коли спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної сумісної власності на нього і такий правовий режим зберігається, то суд може прийняти рішення про виділення в користування співвласникам квартири певних приміщень у квартирі, розмір житлової площі яких є адекватним розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв»язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як співвласників. Оскільки в даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а стосуються встановлення порядку спільного користування нею, тому критерій необхідності виділення у користування кожному із співвласників ізольованого приміщення, особливо якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов»язковим. Як вбачається із технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] остання складається із наступних приміщень: кімнати (7) площею 9, 4 кв.м., кімнати (5) площею 15, 9 кв.м., кімнати (6) площею 7, 9 кв.м.; кухні (4) площею 4, 9 кв.м., коридору (1) площею 6,2 кв.м., ванної кімнати (3) площею 2 кв.м., вбиральні (2) площею 1, 1 кв.м., балкону площею 0, 9 кв.м. та житлова площа квартири складає 33, 2 кв.м. Тобто у випадку виділу в натурі частки вказаної квартири, враховуючи рівність часток співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру, частка кожного із співвласників по відношенню до житлової площі квартири становитиме 11, 07 кв.м. [PERSON] позовної заяви позивач просить встановити порядок користування квартирою, відповідно до якого виділити їй у користування кімнату (7) площею 9, 4 кв.м., відповідачам виділити в користування кімнату (5) площею 15, 9 кв.м., кімнату (6) площею 7, 9 кв.м., а кухню (4) площею 4, 9 кв.м., коридор (1) площею 6,2 кв.м., ванну кімнату (3) площею 2 кв.м., вбиральню (2) площею 1, 1 кв.м., балкон площею 0, 9 кв.м. залишити в загальному користуванні співвласників. Тобто позивач просить виділити їй в користування кімнату, житлова проща якої менша ніж та, яка б припадала на її частку при виділі частки в натурі. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. [PERSON] ст..3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересі. Відповідачі до суду із зустрічними позовами про встановлення іншого порядку користування квартирою, ніж той, який просить у позовній заяві встановити позивач, не звертались. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, беручи до уваги принцип непорушності права власності та його складову - право користування, та оскільки при розгляді справи не встановлено факту того, що запропонований позивачем порядок користування буде суттєво порушувати житлові права відповідачів, що, відповідно, може призвести до встановлення статусу відповідачів як таких, що потребують поліпшення житлових умов, то суд приходить до висновку про достатність підстав для задоволення позову. При цьому суд вважає, що належними відповідачами за вказаним позовом є співвласники спірної квартири, а тому позов необхідно задовольнити саме до останніх, а в задоволенні позову до ТОВ «Добробит», яке не є співвласником цієї квартири та до якого позовні вимоги фактично не пред»явлено, необхідно відмовити. Відповідно до ч. 1 статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути 275 грн. 60 коп. сплаченого позивачкою судового збору, а з відповідача [PERSON] на користь позивачки необхідно стягнути 275 грн. 60 коп. сплаченого судового збору та 120 грн. сплачених за публікацію у пресі оголошення про виклик відповідача до судового засідання.

Outcome: approved