Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частина усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, з урахуванням щомісячно індексації даної суми, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що вона та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 08.05.2004 року Куцеволівською сільською радою Кіровоградської області. В шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що їх подружнє життя з відповідачем не склалося, фактично вони втратили нормальні сімейні стосунки, вона змушена була подати відповідний позов про розірвання їх шлюбу. При цьому, вона має намір, найближчим часом змінити місце проживання і проживати окремо від відповідача. Їх донька виявила бажання залишитися проживати з нею. Враховуючи, що вони з відповідачем фактично вже припинили шлюбні відносини, нормальне спілкування їм не вдається, а відповідач, при цьому, лише одноособово вирішує чи сплачувати кошти для потреб дитини чи ні, і в якому розмірі, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, про примусове стягнення з останнього аліментів на належне утримання дитини. На її звернення до відповідача щодо обов`язкової необхідності регулярної сплати коштів на утримання дитини, він стверджує, що лише сам, одноособово, буде вирішувати чи сплачувати чи не сплачувати кошти на утримання дитини, і в якому розмірі. В зв`язку з тим, що згідно діючих норм законодавства утримання дитини є спільним обов`язком батьків, вважає, що вищевказані дії відповідача (відмова від сплати коштів на утримання дитини) є повністю незаконними, такими, що у повній мірі порушують законні права та інтереси спільної дитини. Станом на момент подання даного позову, відповідач є повністю здоровою дієздатною особою, не має будь-яких фізичних обмежень, не має на утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, і в змозі працювати і забезпечувати належне утримання своєї дитини, як того вимагає діюче законодавство України. Відповідач має постійне місце роботи і в змозі щомісяця сплачувати грошові кошти на належне утримання дитини. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що на даний час вони з відповідачем проживають окремо та дочка проживає разом із нею. Відповідач інколи надає матеріальну допомогу на утримання дитини за власною ініціативою, а у переважній більшості випадків допомогу на утримання дитини надає тільки тоді, коли вона звертається до відповідача з приводу надання такої допомоги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував та пояснив, що дійсно на даний час із позивачем проживають окремо та дочка проживає разом із матір`ю. Згідно ст.206 ЦПК України відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки відповідач визнав позов і таке визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, то суд підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову не вбачає та вважає за необхідне ухвалити рішення про задоволення позову, оскільки для того наявні законні підстави. Вислухавши пояснення позивача та відповідача, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , яке видане Куцеволівською сільською радою Кіровоградської області 08 травня 2004 року, сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08 травня 2004 року. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане відділом реєстрації актів цивільного стану Крюківського районного управління юстиції м.Кременчука Полтавської області 17 листопада 2004 року. Як встановлено судом та це не заперечується сторонами, на даний час шлюб між сторонами не розірвано, однак сторони проживають окремо та спільного господарства не ведуть, при цьому дочка сторін [PERSON] проживає разом із матір`ю - позивачкою по справі. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено судом, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дочку [PERSON] не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини є порушенням обов`язку [PERSON] піклуватися про свою дитину, а тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дочки, а тому позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved