Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 16 серпня 1997 року Межирічківською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб , актовий запис №3. Від спільного подружнього життя сторони мають двох повнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого в сім'ї відбувалися непорозуміння, які поступово призвели до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Можливості зберегти сім'ю не має. Подружні відносини між ними не підтримуються майже понад 8 місяців. На примирення не згодна. Позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 16 серпня 1997 року, Межирічківською сільською радою Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №3. В судове засідання позивач не з'явилася. Подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву в якій просить справу розглядати без його участі , позовні вимоги визнає в повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 16 серпня 1997 року учасники справи зареєстрували шлюб у Межирічківській сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис №3, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданного 16 серпня 1997 року (а.с. 3). Від спільного подружнього життя учасники справи мають двох повнолітніх доньок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між учасниками справи припинені понад 8 місяців, учасники справи сумісно не проживають . За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між учасниками справи остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде припушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не було надано до суду заяву про зміну її прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище «[PERSON]». Згідно ч.2 ст.114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Приписами ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України встановлено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 200 ЦПК України визначено, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визначення позову відповідачем. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Позивачем не заявлено вимогу щодо стягнення з відповідача судових витрат. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з наданої квитанції від 04.07.18 р., позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 704 грн. 80 коп., виходячи з розміру, встановленого підпункту 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір". Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про повернення [PERSON] з Управління Державної казначейської служби України у Голованівському районі Кіровоградської області 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме в розмірі 352 (триста п'ятдесят дві) грн. 40 коп. з рахунку №31218206011111, код отримувача 37791599, МФО 899998. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними.

Outcome: approved