Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем 07.05.2016 року Кузнецовським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №58, та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) відповідача. Позов обґрунтовується тим, що з 07.05.2016 року сторони перебувають у шлюбі. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON] , [INFO] . Протягом двох останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Сторони мають протилежні погляди на шлюб та сім`ю. Відповідач нехтує сімейними цінностями, вчиняє сварки та не може підтримувати нормальну сімейну атмосферу. Ведення спільного господарства припинене. Позивач не може забезпечити належний рівень життя, необхідний для розвитку їхнього сина. Відповідач є здоровим та працездатним, має змогу сплачувати аліменти, оскільки працює слюсарем у ВП Рівненська АЕС. 10 червня 2021 року до суду надійшла заява про зменшення розміру позовних вимог в частині стягнення аліментів, згідно з якою позивач просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/4 частки від його заробітку. Позивач в судове засідання не з`явилися, однак в матеріалах справи є її заява, в якій вона вказує, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі та просить провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву, в якій вказує, що позов про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від свого заробітку та про розірвання шлюбу визнає у повному обсязі та просить провести розгляд справи без його участі. \~ \~ \~ \~Неявка у судове засідання сторін повідомлених про дату, час та місце проведення судового засідання належним чином, не перешкоджає розгляду справи по суті, відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи у їх сукупності, прийшов до наступних висновків. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 07.05.2016 року встановлено, що 07 травня 2016 року сторони зареєстрували шлюб. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.10.2016 року підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторони. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2 статті 112 Сімейного кодексу України). Встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сім`ї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі сторін, а також інтересам дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сім`я фактично розпалася і шлюб існує формально. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~ \~ \~ \~1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; \~ \~ \~ \~2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; \~ \~ \~ \~3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~ \~ \~ \~3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; \~ \~ \~ \~3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~ \~ \~ \~4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є наявність підстав для задоволення таких вимог та обґрунтування розміру аліментів, достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини, а також фактичного визнання позовної вимоги відповідачем з урахуванням заяви позивача про зменшення позовної вимоги про стягнення аліментів. Згідно з\~ч.\~1\~ст.\~13\~ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обґрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити у повному обсязі. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Оскільки в даній справі має місце визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, тому згідно з нормою ч.1 ст.142 ЦПК України позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить суму 454 грн. Із відповідача мають бути стягнуті документально підтверджені судові витрати позивача на сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу в частині, за винятком повернутої з державного бюджету суми судового збору в розмірі 454 грн. \~ \~ \~ \~На підставі ст.ст. 141, 142 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір до Державного бюджету України у розмірі 454 грн., оскільки позивач при поданні позовної заяви була звільнена від сплати судового збору щодо позовної вимоги про стягнення аліментів, а відповідач подав заяву про визнання позовних вимог до початку розгляду справи по суті.

Outcome: approved