Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У позові позивач посилається на те, що відповідно до Договору дарування від 26 травня 1997 року вона є власником 1/4 частин будинку [ADDRESS] . Дана частка є ізольованим житловим приміщенням у вигляді квартири, про що зазначено у технічному паспорті та у домовій книзі. У вказаній квартирі зареєстрований відповідач [PERSON] , однак у квартирі він не проживає із серпня місяця 2014 року, що підтверджується актом про не проживання особи за місцем реєстрації від 07.10.2021 та довідкою від 07.10.2021 №20. Позивач просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою судді справу призначено до розгляду у спрощеному позовному провадженні, відповідно до ст. 274 ЦПК України, без повідомлення сторін. Про проведення розгляду справи у спрощеному позовному провадженні позивач та відповідач повідомлені належним чином. Заперечення проти такого розгляду справи та відзив на позов від відповідача судом у встановлений строк не отримано. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. У відповідності до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі представлених доказів. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Станом на 23.11.2021 відзиву на позовну заяву від відповідача не надходило. Вивчивши матеріали справи, надані докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, суддя дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 26.05.1997 позивач [PERSON] на праві приватної власності є власником ј частини житлового будинку [ADDRESS] . Крім позивача у вказаному житловому будинку зареєстрований, проте із серпня місяця 2014 рокуне проживає відповідач [PERSON] .. Факт реєстрації [PERSON] та не проживання його у квартирі [ADDRESS] підтверджується: - актом про не проживання особи за місцем реєстрації, що складений 07.10.2021 головою квартального комітету № 6 [PERSON] на підставі свідчень свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , з якого вбачається, що з 20.08.2014 [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає; - довідкою № 20, що видана 07.10.2021 головою квартального комітету № 6 [PERSON] про те, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , проте з 20.08.2014 фактично там не проживає. Відповідач [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає, не сплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, не приймає участі у спільному побуті. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна буд-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Основні підстави втрати права користування жилим приміщенням зазначені у ч. 2 ст. 107 Житлового кодексу України - у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Стосовно вищезазначеної статті надав роз`яснення Верховний Суд України у постанові "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України". В п. 11 зазначено наступне: відповідно до ст. 107 ЖК наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідач не надала суду жодного доказу належного, допустимого та достовірного у відповідності до ст.ст. 77-79 ЦПК України щодо заперечень проти позову. Тому суд доходить до висновку, що вимоги позивача грунтуються на нормах закону і повинні бути задоволені.

Outcome: approved