Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] (надалі - Позивач) звернувся до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (надалі - Відповідач 1), [PERSON] (надалі - Відповідач 2); треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТІ ВОРОТА» (надалі - третя особа 1), [PERSON] (надалі - третя особа 2) з позовом про визнання недійсною постанови від 26.03.2021 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжова М. В. про передачу стягувачу [PERSON] частки боржника [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» у виконавчому провадженні №53212793 в рамках зведеного виконавчого провадження №63446999 у рахунок погашення боргу та визнання недійсним акту від 26.03.2021 року про передачу стягувачу [PERSON] частки боржника [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» у виконавчому провадженні №53212793 в рамках зведеного виконавчого провадження №63446999 у рахунок погашення боргу. Позовні вимоги Позивач мотивує тим, що він, як учасник ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» має право переважної купівлі частки іншого учасника [PERSON] в статутному капіталі вказаного Товариства. Натомість Відповідач - 1, порушуючи право переважної купівлі Позивача, всупереч вимог ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 20, 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», не надіславши Позивачу пропозицію придбати частку, передав частку в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «Золоті Ворота» Відповідачу - 2 в рахунок погашення боргу у зведеному виконавчому провадженні № 63446999. За таких обставин Позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав. Так, згідно з положеннями процесуального закону, та врахувавши пункти 1-8 частини 3 статті 274 ЦПК України, при вирішенні питання визначення порядку розгляду позовного провадження, вбачається можливість розгляду справи у спрощеному порядку. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 29.06.2021 року у справі №757/31436/21-ц, було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного провадження. Відповідач - 1 в особі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) проти задоволення позову не заперечив, надав письмові пояснення, в яких визнав порушення вимог ст. 18, ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 20, ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» у зведеному виконавчому провадженні №63446999 під час передачі частки в статутному капіталі ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» стягувачу [PERSON] , однак у зв`язку з тим, що процедура реалізації вказаного майна вже завершена, усунути вказані порушення можна виключно в судовому порядку. Відповідач - 2, [PERSON] проти задоволення позову заперечив з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Зокрема, представник відповідача зазначив, що позивач був достеменно обізнаний про те, що у рамках зведеного провадження здійснюється примусова реалізація частки [PERSON] к статуному капіталі ТОВ «Золоті ворота». Крім того, зазначив, що [PERSON] зацікавлена в отриманні грошових коштів за частку [PERSON] у ТОВ «Золоті Ворота» та готова відступити частку у ТОВ «Золоті ворота» навіть за ціною останніх прилюдних торгів, яка вдвічі менша за оціночну вартість, за якою відповідно до закону і повинен викупити частку позивач. Треті особи в особі Товариства з обмеженою відповідальністю «ЗОЛОТІ ВОРОТА» та [PERSON] проти задоволення позову не заперечували, з приводу чого направили до суду окремі письмові заяви, згідно яких повністю визнали заявлені Позивачем вимоги. Суд, дослідивши доводи сторін та наявні матеріали справи дійшов висновку про задоволення заявлених позовних вимог, виходячи із наступного. Як вбачається, в провадженні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває на виконанні зведене виконавче провадження №63446999 про стягнення з [PERSON] заборгованості в розмірі - 10 580 054 грн. 20 коп. До складу вказаного провадження входять наступні виконавчі провадження: АСВП №53212793 про стягнення на користь [PERSON] 7 797 276 грн.; АСВП №59802995 про стягнення на користь ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» 13 092 дол. США та 178 787, 28 грн.; АСВП №61219607 про стягнення на користь ТОВ «ФК «Довіра і гарантія» 3654 грн.; АСВП №60971325 про стягнення на користь [PERSON] 2 237 289,21 грн. В ході зведеного виконавчого провадження №63446999 Відповідачем - 1 було здійснено опис і арешт майна боржника [PERSON] - частки в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «Золоті Ворота». Згідно проведеної оцінки вартість вказаного майна була визначена в розмірі 5 626 851 грн. 00 коп. Згідно даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, учасниками ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» є [PERSON] (частка в розмірі 50% статутного капіталу) та [PERSON] (частка в розмірі 50% статутного капіталу). 07.12.2020 року Державному підприємству «СЕТАМ» (далі - СЕТАМ) передано на реалізацію описане майно боржника. Перші торги (лот № 457202), призначені на 11.01.2021 року не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що було сформовано протокол № 520672 від 11.01.2021 року Другі торги (лот № 462611), що проводились 11.02.2021 року не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що сформовано протокол № 525374 від 11.02.2021 року Треті торги (лот № 466844), що проводились 15.03.2021 року не відбулись у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів, про що сформовано протокол № 529592 від 15.03.2021 року При проведенні третіх торгів частка [PERSON] у ТОВ «Золоті Ворота» була оцінена у 2 813 425,50 грн. 23.03.2021 року до Відповідача - 1 надійшла заява стягувача [PERSON] від 15.03.2021 року про залишення за собою нереалізованого майна боржника. 25.03.2021року вх. 15239/3-21 було зареєстровано в ВПВР УДВС Київської області заяву Позивача [PERSON] про бажання скористатися своїм переважним правом та передачу йому у власність частки [PERSON] в статутному капіталі ТОВ «Золоті Ворота». 26.03.2021 року державний виконавець виніс постанову та склав акт про передачу майна (частку боржника [PERSON] в статутному капіталі ТОВ "Золоті ворота" в розмірі 50%) стягувачу [PERSON] в рахунок погашення боргу в рамках зведеного виконавчого провадження 63446999. 31.03.2021року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Прилуцькою М. О. було винесено постанову №12 про проведення перевірки зведеного виконавчого провадження №63446999. 31.03.2021року начальником Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ) Прилуцькою М. О. було винесено постанову №12 про результати перевірки виконавчого провадження. В ході проведення перевірки було констатовано: «Таким чином, перевіркою встановлено, що старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Якименко Я. О. під час звернення стягнення на майно боржника, а саме: частку боржника в статутному капіталі ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» порушено вимоги частин першої та другої статті 18, статті 53-1 Закону №1404-VIII та статей 20, 22 Закону №2275 - VIII, з огляду на не надсилання пропозиції іншому учаснику товариства придбати частку відповідно до статті 20 Закону №2275- VIII, чим порушено його переважне право на придбання частки». Так, відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України). Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних , житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. Відповідно до ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження», особливості звернення стягнення на частку (частину частки) учасника товариства з обмеженою відповідальністю та учасника товариства з додатковою відповідальністю визначаються Законом України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», виконавець пропонує іншим учасникам товариства (крім тих, які письмово відмовилися від свого переважного права щодо частки) придбати частку відповідно до статті 20 цього Закону. Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», учасник товариства має переважне право на придбання частки (частини частки) іншого учасника товариства, що продається третій особі. Відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», учасник товариства, який має намір продати свою частку (частину частки) третій особі, зобов`язаний письмово повідомити про це інших учасників товариства та поінформувати про ціну та розмір частки, що відчужується, інші умови продажу. Якщо жоден з учасників товариства протягом 30 днів з дати отримання повідомлення про намір продати свою частку (частину частки) не повідомив письмово учасника, який продає частку (частину частки), про намір скористатися своїм переважним правом, вважається, що такий учасник товариства надав свою згоду на 31 день з дати отримання повідомлення, і така частка (частина частки) може бути відчужена третій особі на умовах, які були повідомлені учасникам товариства. За таких обставин, Відповідачами не було надано доказів відмови Позивача [PERSON] від свого права переважної купівлі частки [PERSON] в статутному капіталі ТОВ «Золоті Ворота». Крім того, сторонами не надано доказів повідомлення Відповідачем - 1 Позивача про намір здійснити примусову реалізацію частки боржника [PERSON] в розмірі 50% статутного капіталу ТОВ «Золоті Ворота», у відповідності до процедури, визначеної в ст.20 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю». Таким чином, відповідно до ч. 8 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», якщо учасники товариства не скористаються правом на придбання частки, або якщо договір купівлі - продажу вважатиметься розірваним відповідно до частини сьомої цієї статті, частка передається на реалізацію на аукціоні в загальному порядку. Виключно після настання обставин, визначених в ч. 8 ст. 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», Відповідач - 1 мав право передавати частку боржника [PERSON] на реалізацію на аукціоні в загальному порядку. Невиконання вимог ст. 53-1 Закону України «Про виконавче провадження, ст. ст. 20, 22 Закону України «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю» з боку Відповідача - 1 зумовлює незаконність процедури примусової реалізації частки [PERSON] в статутному капіталі ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» та прийнятих за результатами цієї процедури постанови та акту від 26.03.2021 року про передачу майна стягувачу - Відповідачу 2. З урахування правової позиції, викладеної в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2019 року у справі №752/1115/17, спір щодо передачі державним виконавцем майна Боржника Стягувачу у виконавчому провадженні є приватноправовим та розглядається у порядку цивільного судочинства. Суд також враховує висновок Верховного Суду України від 05.04.2017 року у справі №6-381цс17, відповідно до якого спір щодо відчуження частки в ТОВ особою, яка не є учасником Товариства, підвідомчий судам загальної юрисдикції, а не господарським судам. Відчуження частки [PERSON] в статутному капіталі ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» було здійснено не учасником Товариства, а органом державної виконавчої служби (Відповідач 1), тому з урахуванням суб`єктного складу сторін даний спір повинен розглядатись в порядку цивільного судочинства. Суд враховує позицію Відповідача - 1 в особі Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), який визнав позов та порушенні права, зокрема зазначив, що вирішення вказаного питання можливе лише в судовому порядку та не заперечував щодо обраного позивачем способу захисту. Оскаржувана постанова та акт про передачу майна стягувачу від 26.03.2021року є юридично значимою дією, яка спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, тобто є правочином в розумінні ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про недійсність оскаржуваної постанови від 26.03.2021 року головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Київській області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Єжова М. В. про передачу стягувачу [PERSON] частки боржника [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» у виконавчому провадженні №53212793 в рамках зведеного виконавчого провадження №63446999 у рахунок погашення боргу та визнання недійсним акту від 26.03.2021 року про передачу стягувачу [PERSON] частки боржника [PERSON] у статутному капіталі ТОВ «ЗОЛОТІ ВОРОТА» у виконавчому провадженні №53212793 в рамках зведеного виконавчого провадження №63446999 у рахунок погашення боргу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами ;висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Як визначено в статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. За частинами 1, 2, 4 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. За ч. 1 ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування(ч.1 ст. 80 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», рішення ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з Відповідачів на користь Позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн. 00 коп. (судовий збір за подання позовної заяви). Відповідно до ст. 137 ЦПК України, підлягають стягненню з Відповідачів на користь Позивача витрати на правничу допомогу адвоката в розмірі 25 000 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved