Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом [PERSON] і просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина: [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 1500,00грн., щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення даного позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. На обґрунтування позову повідомила, що 11.02.2011року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб, за час перебування у якому у них народилася спільна дитина: [PERSON], [INFO]. Зазначила, що проживає разом із дитиною, а відповідач окремо від них. Відповідач з травня місяця 2016 року не приймає участі в матеріальному утриманні дитини, також вони з відповідачем не дійшли згоди щодо розміру його участі в такому утриманні. Відповідач працює не офіційно, проте отримує регулярний дохід і може надавати матеріальну допомогу дитині. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак надала суду заяву, у якій зазначила, що зменшує розмір позовних вимог із 1 500грн. до 1 000грн. та просить розгляд справи проводити за її відсутності, змінені позовні вимоги підтримує і просить задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, однак у телефонному режимі просив розгляд справи проводити за його відсутності та повідомив суду, що змінені позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Ураховуючи те, що сторони, скористались своїми правами, які врегульовані ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з таких підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 180-182, 184, 191 СК України. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно із ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 181 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що 11.02.2011року між [PERSON] та [PERSON]. зареєстровано шлюб, за час перебування у якому у них народилася спільна дитина: [PERSON], [INFO]. Позивачка проживає разом із дитиною, а відповідач окремо від них. Відповідач з травня місяця 2016 року не приймає участі в матеріальному утриманні дитини, позивачка з відповідачем не дійшли згоди щодо розміру участі відповідача в такому утриманні. Відповідач працює не офіційно, проте отримує регулярний дохід і може надавати матеріальну допомогу дитині. Статтею 174 ч.4 ЦПК України, передбачено, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що у відповідності до ст. 174 ЦПК України позовні вимоги підлягають задоволенню, так як визнання відповідачем позову є безумовним, не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, враховуючи, що визнання відповідачем позовних вимог - не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб, а також те, що позивачка має право на отримання аліментів від відповідача на утримання дитини, суд приймає до уваги визнання відповідачем позову та вважає за можливе стягнути аліменти в розмірі, зазначеному у позовній заяві з урахуванням змінених позовних вимог. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 640 грн.00 коп. судового збору.

Outcome: approved