Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до територіальної громади в особі Тростянецької міської ради Сумської області про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Солдатське В.Писарівського району Сумської області, на земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства розміром 2 900 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Позивач є спадкоємцем за заповітом вказаного спадкового майна, однак оформити спадкові права на земельні ділянки в нотаріальному порядку не має можливості, оскільки відсутній правовстановлювальний документ на ім`я спадкодавця. У зв`язку з викладеним позивач просить позов задовольнити. Учасники справи у підготовче засідання не з`явилися, позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, де позов підтримує; представник відповідача відзиву на позов не подав, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, де проти позову не заперечує. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006р. N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. За ст. 6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Відповідно до ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порпядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [INFO] в с. Солдатське В.Писарівського району Сумської області померла [PERSON] (а.с. 11). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, до складу якої входить також земельна ділянка для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства розміром 2 900 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до заповіту, посвідченого 19.11.2012 секретарем Солдатської сільської ради В.Писарівського району, [PERSON] на випадок своєї смерті все своє майно заповіла на користь [PERSON] , 1960 року народження, та [PERSON] , 1967 року народження (а.с. 12). Реєстрація заповіту підтверджується також Витягом зі Спадкового реєстру від 28.04.2021 (а.с. 42). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру від 28.04.2021 (а.с. 40), слідує, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , заведена спадкова справа, видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] (а.с. 15). При цьому, як слідує зі Свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с. 14) спадкодавець [PERSON] була спадкоємцем за законом після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , та успадкувала за цим свідоцтвом земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення підсобного господарства розміром 2 900 кв.м., розташовану за адресою: [ADDRESS] . Однак, за життя спадкодавець [PERSON] не отримала Державний акт на земельну ділянку та не зареєструвала своє право власності за неї. Відповідно до ст. 1218 ЦК України - до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину повинна бути підтверджена належними доказами, а саме - відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, а відсутність вказаного доказу є підставою для відмови у позові. Відповідно до Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст. 1269 ЦК, та набути право на спадщину відповідно до ч. 5 ст. 1268, статей 1296 - 1299 ЦК. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. З інформації державного нотаріуса Перлік Т.М. (а.с. 13) вбачається, що у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, позивачеві відмовлено у зв`язку з відсутністю правовстановлювального документа на ім`я спадкодавця [PERSON] . Рішення повинно відповідати вимогам ст.ст. 213, 215 ЦПК України, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, за умови прийняття спадкоємцем за заповітом - позивачем [PERSON] спадщини у встановлений законом строк та порядок після смерті [PERSON] , а також неможливості іншим шляхом оформити спадкові права на нерухоме майно, суд дійшов висновку, що право позивача на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання.

Outcome: approved