Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

В травні 2017 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просить суд усунути їй перешкоди в користуванні будинком з господарськими будівлями і земельною ділянкою по вул.Звьоздній №12 в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області шляхом вселення її у квартиру [ADDRESS] (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області, зобов'язати відповідачів звільнити квартиру №1, не чинити їй перешкоди і в подальшому в користуванні будинком з господарськими будівлями та спорудами і земельною ділянкою по вул.Звьоздна, №12 в смт.Ювілейне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та передати ключі від хвіртки №3, воріт №2, житлового будинку та споруд в домоволодінні по вул.Звьоздній №12 в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області, вирішити питання щодо судових витрат. Представник позивача та позивач в судовому засіданні уточнений позов підтримали, просили задовольнити повністю. Представник відповідача [PERSON], в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити у його задоволенні. Відповідач [PERSON], до суду не з'явився. Суд вирішив розглядати справу у відсутність відповідача, на підставі наявних у справі даних і доказів. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані у справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих доказів, судом встановлено такі обставини та відповідні їм правовідносини. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном,на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею,незалежно від волі інших осіб. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, що рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 липня 2011 року за позивачем було визнано право власності на 1\\2 частину будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул.Звьоздній № 12 в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області, та визнано право власності на 1\\2 частину земельної ділянки по вул.Звьоздній №12 в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області, було усунуто перешкоди в користуванні будинком з господарськими спорудами та будівлями і земельною ділянкою по вул.Звьоздній №12 в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області шляхом вселення. Рішення набрало чинності. Заочним рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 09 червня 2016 року було припинено право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на домоволодіння №12 по вул.Звьоздній в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області. Виділено [PERSON] в натурі 1/2 частину в домоволодінні №12 по вул.Звьоздній в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області, а саме квартиру №1. [PERSON] була виділена кв.2 в домоволодінні №12 по вул.Звьоздна,12 в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області. Рішенням також було визначено порядок користування земельною ділянкою при домоволодінні №12 по вул.Звьоздна, 12 в смт. Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області наступним чином: виділити [PERSON] в користування земельну ділянку, яка позначена в додатку №3 до висновку експертизи №6300/6301/6302-15 синім кольором; виділити [PERSON] земельну ділянку позначену жовтим кольором; земельну ділянку позначену рожевим кольором залишити у спільному користуванні. Рішення набрало чинності. Згідно ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як зазначає позивач 30 березня 2017 року вона звернулась до Центру надання адміністративних послуг Дніпровської районної державної адміністрації для реєстрації права власності. Відповідачі по справі постійно перешкоджають їй в користуванні належною частиною домоволодіння та земельної ділянки. Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року позивач була вселена в домоволодіння №12 по вул.Звьоздна, 12 в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області. Із матеріалів справи вбачається, що у сторін по справі склалися та на протязі тривалого часу існують неприязні стосунки. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47 Конституції України гарантовано, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способами судового захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, припинення дії, яка порушує право. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає, що право позивача на здійснення права користування квартирою №1 по вул.Звьоздній №12 в смт.Слобожанське (колишнє Ювілейне) Дніпровського району Дніпропетровської області підлягає захисту у судовому порядку шляхом вселення позивача у вказане житлове приміщення. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. 316 ЦК України). Згідно із ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право користування полягає в тому, що власник має юридично закріплену можливість використовувати корисні якості речі (майна) для себе, здобувати з цього користь, вигоду. Право розпорядження означає юридично забезпечену можливість встановлювати, змінювати, припиняти юридичну долю речі (майна). Право розпорядження закріплює абсолютну владу власника над річчю (майном), яка може виражатися навіть у відчуженні або знищенні речі (майна). Відповідно до ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України). Статтею 379 ЦК Українипередбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст.380 ЦК України). Відповідно до ст.383 ЦК України квартира використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 ЦК України). Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 155 ЖК України власника квартири не може бути позбавлено права користування жилим приміщенням крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ч.1 ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових , сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Відповідно дост. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Судом достовірно встановлено, що між сторонами склались неприязні стосунки, які, зокрема підтверджуються зверненнями позивача до правоохоронних органів щодо усунення перешкод позивачу з боку відповідачів, щодо користування її майном. Дії відповідачів на думку суду, є достатніми доказами наявності спору, перешкоджання вселення позивача в спірну квартиру та є підставою для задоволення позову. Згідно п.33 Постанови Пленуму ВССУ від 07 лютого 2014 року №5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391,396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані (статті 57-59 ЦПК), на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки. Суд, зважаючи на встановлені обставини справи, вважає, що відповідачі порушують права позивача, шляхом перешкоджання їй у її користуванні, внаслідок чого його вимоги є законними та обґрунтованими. Оцінюючи надані сторонами докази у їх сукупності, суд вважає, що позивачем доведено, а відповідачами не спростовано позовні вимоги. Судові витрати підлягають розподілу в порядку ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved