Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-02 00:00:00

Департамент патрульної поліції звернувся з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги мотивовані тим, що Департамент патрульної поліції володіє та користується транспортним засобом «Тоуоta Prius» державні номерні знаки [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 29.12.2016 року, виданого після перереєстрації ТЗ номерні знаки [NUMBER] (серія [NUMBER] від 22.08.2015 року) та спільного наказу МВС України та Національної поліції України «Про затвердження актів приймання - передачі майна зі сфери управління МВС до сфери управління Національної поліції України № 925/ДСК/832/Д від 13.09.2016 року. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що 12.11.2016 року, о 23 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21144 д.н.з. [NUMBER] , по вул. Чорноморського Козацтва у м. Одеса, [PERSON] , під час перестроювання не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Toyota 16 1725 ( після перереєстрації номерний знак [NUMBER] ), в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2016 року по справі № 523/17221/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП. Постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2016 року не оскаржувалась [PERSON] та набрала законної сили. Відповідно до висновку експертного дослідження Одеського науково- дослідного експертно-криміналістичного центру № 70 КДТЗ від 10.09.2019 року вартість матеріального\~збитку завданого\~Департаменту патрульної\~поліції в результаті пошкодження 12.11.2016 транспортного засобу «Тоуоta Prius» н/з 11 3525 складає 15287\~(п`ятнадцять\~тисяч двісті\~вісімдесят сім)\~гривень 29 копійок. В судове засідання представники позивача не з`явились, згідно клопотання, просили справу розглянути у їх відсутність, а також не заперечували проти постановляння заочного рішення. Ухвалою суду від "15"\~жовтня 2019р. було відкрито спрощене провадження по справі. Відповідачу було направлено ухвалу про відкриття провадження по справі разом з позовом на додатками та запропоновано надати відзив на позовну заяву. Однак, відзиву від відповідача на позов до суду не надходило.\~ Відповідач в\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~судові повістки\~за адресою\~реєстрації не\~отримує,\~у зв`язку\~із чим,\~на підставі\~на підставі\~п.\~2\~ч.\~1\~ст.\~131\~ЦПК України\~вважається повідомленим\~про розгляд\~справи. Суд вважає можливим, розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини, а також відповідні правовідносини. Так судом встановлено, що Департамент патрульної поліції володіє та користується транспортним засобом «Тоуоta Prius» державні номерні знаки [NUMBER] на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] від 29.12.2016 року, виданого після перереєстрації ТЗ номерні знаки [NUMBER] (серія [NUMBER] від 22.08.2015 року) та спільного наказу МВС України та Національної поліції України «Про затвердження актів приймання - передачі майна зі сфери управління МВС до сфери управління Національної поліції України № 925/ДСК/832/Д від 13.09.2016 року. З матеріалів справи про адміністративне правопорушення було встановлено, що 12.11.2016 року, о 23 годині 15 хвилин, керуючи транспортним засобом ВАЗ 21144 д.н.з. [NUMBER] , по вул. Чорноморського Козацтва у м. Одеса, [PERSON] , під час перестроювання не переконався в безпеці маневру, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем Toyota 16 1725 ( після перереєстрації номерний знак [NUMBER] ), в результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2016 року по справі № 523/17221/16-п [PERSON] визнано винним у вчиненні вищезгаданої дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності передбаченої ст. 124 КУпАП (а.с. 13). Постанова Суворовського районного суду м. Одеси від 19.12.2016 року не оскаржувалась [PERSON] та набрала законної сили (а.с.14). За приписами частини четвертої ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Частиною шостою цієї ж статті визначено, що вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до висновку експертного дослідження Одеського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру № 70 КДТЗ від 10.09.2019 року вартість матеріального збитку завданого Департаменту патрульної поліції в результаті пошкодження 12.11.2016 транспортного засобу «Тоуоta Prius» н/з 11 3525 складає 15287 (п`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят сім) гривень 29 копійок (а.с. 16-24). Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Згідно із ч. 2 ст. 1 187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Роз`ясненнями, які викладені в п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 року «Про практику розі ляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» передбачено, що під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснює експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. З огляду на зазначені положення ЦК України факт завдання шкоди майну потерпілого джерелом підвищеної небезпеки, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах з особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка її завдала. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник). Згідно ч. 1 ст. 81 11,11 К України зазначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ним Кодексом. Згідно зі ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з вимогами ст.ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, суд задовольняє позовні вимоги в межах заявлених вимог.

Outcome: approved