Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 22 листопада 2012 року вони зареєстрували шлюб у Добрівській сільській раді Вільшанського району Кіровоградській області, актовий запис за №04. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей сина [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] . Сторони разом не проживають понад півроку. Причиною припинення шлюбних стосунків стало те, що у них різні погляди на життя та обов`язки. На підставі чого у сім`ї відбувались непорозуміння, які поступово призвели до того, що вони стали зовсі чужими людьми. Питання стосовно місця проживання дітей та порядок її утримання буде вирішено ними після розірвання шлюбу. Спір відносно спільного поділу майна подружжя, між ними буде вирішуватись після розірвання шлюбу. Враховуючи зазначені обставини позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. Стягнути з відповідача судові витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 05.03.2020р. в дану справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання 31.03.2020 року. В судове засідання позивач не з`явилась, в поданій до суду заяві, просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить шлюб розірвати. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати в його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти розірвання шлюбу. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 22 листопада 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Добрівській сільській раді Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис за №04, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 22.11.2012р. Добрівською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області(а.с. 4). Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 22.11.2012 року Добрівською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис за №14 (а.с.6),доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 26.02.2014 року Добрівською сільською радою Вільшанського району Кіровоградської області, актовий запис за №2 (а.с.7). Відповідно до наданої довідки про склад сім`ї від 25.02.2020 р. Межирічківської сільської ради Голованівського району до складу сім`ї позивача входить син - [PERSON] , син - [PERSON] , син - [PERSON] , донька [PERSON] (а.с.8). Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають понад шість місяців. Згідно наданих сторонами заяв збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не надала суду заяву про зміну їй прізвища, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача на її користь судових витрат. Як вбачається з наданої квитанції від 26.02.2020р. (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду сплатила судовий збір в розмірі 840 грн. 40 коп., виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", що підлягає відшкодуванню відповідачем. На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved