Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] зверувся до суду з позовом до Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, третя особа - Новомосковська районна державна нотаріальна контора, в якому просить визнати за ним право власності на: -земельну ділянку площею 0,3098 га, для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] ; -земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначає, що [INFO] [PERSON] , на підставі договору дарування серії АЕВ № 600789, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Крутько Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-2650, отримала у дар від [PERSON] земельну ділянку площею 0, 5598 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 0,3098 га, для ведення особистого селянського господарства, а також площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла позивачеві по справі. Після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на означені вище земельні ділянки позивачеві було відмовлено, оскільки спадкоємцем не був представлений нотаріусу Державний акт на право приватної власності на землю, а вимоги ст.ст. 125,126 ЗК, на момент отримання свідоцтва про право на спадщину, вимагали наявність у спадкоємця саме такого правовстановлюючого документу, який підлягав державній реєстрації. Зазначені обставини перешкоджають позивачеві у оформленні своїх спадкових прав, тому він звернувся до суду з означеним позовом. До початку розгляду справи по суті позивач звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутність, позов підтримує. Представник відповідача - Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без його участі, проти позову не заперечував. Представник третьої особи Новомосковської районної державної нотаріальної контори також в судове засідання не з`явився, був повідомлений належним чином. Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 22 лютого 2021 року справу передано за підсудністю до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області (а.с. 20). Ухвалою суду від 02 квітня 2021 року відкрите провадження по справі, ухвалою суду від 14 червня 2021 року зобов`язано Новомосковську районну державну нотаріальну контору надати копію спадкової справи після смерті [PERSON] . Ухвалою суду від 14 червня 2021 року призначено розгляд справи по суті. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку. Суду надане свідоцтво про смерть [PERSON] , у відповідності до якого остання померла [INFO] (а.с.34). Після смерті [PERSON] Новомосковською районною державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 291/2010, у відповідності до якої [PERSON] , як спадкоємець за заповітом, прийняв спадщину (а.с.34-42). Матеріали спадкової справи містять докази отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видане 02 жовтня 2017 року на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] . (а.с. 42). Постановою державного нотаріуса від 31.08.2010 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, належну спадкодавцеві, на підставі договору дарування (а.с. 40). Судом встановлено, що 27 вересня 2001 року [PERSON] , на підставі договору дарування серії АЕВ № 600789, посвідченого державним нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори Крутько Л.П., зареєстрованого в реєстрі за № 2-2650, отримала у дар від [PERSON] земельну ділянку площею 0, 5598 га, яка складається з двох земельних ділянок: площею 0,3098 га, для ведення особистого селянського господарства, а також площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Правовідносини, що виникли між сторонами, врегульовані наступними нормами закону, а саме. У відповідності до ч. 2 ст.76 ЦПК України, докази встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ч.1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку здійснюється нотаріусом відповідно до Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5. Свідоцтво про право на спадщину земельної ділянки видається за умови попереднього одержання нотаріусом правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку: державний акт на право власності на земельну ділянку або сертифікат про право на земельну частку (пай) та витяг з Державного земельного кадастру. Крім того, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього, перевіряючи зареєстроване право власності спадкодавця на спадкове майно, а також відсутність обмежень. Стаття 125 Земельного Кодексу України визначає, що право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації такого права. У разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно спадкодавця спадкоємець має право згідно з пунктом 66 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 25 грудня 2015 року № 1127 подати документи, необхідні для державної реєстрації права власності на підставі заяви спадкоємця. Перелік документів передбачений в статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та в Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. До них належать: документи, що підтверджують набуття спадкодавцем права власності на нерухоме майно, витяг із Спадкового реєстру про наявність заведеної спадкової справи та документ, що містить відомості про склад спадкоємців, виданий нотаріусом чи уповноваженою на це посадовою особою органу місцевого самоврядування, якими заведено відповідну спадкову справу. Підставою для державної реєстрації права власності відповідно до статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею, видані до 1 січня 2013 року. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації згідно з підпунктом 4.15 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, проводиться нотаріусом після подачі документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Враховуючи вищенаведене та з урахуванням того, що наявність держаного акту про право власності на земельну ділянку є підтвердженням факту державної реєстрації права власності спадкодавця на об`єкт нерухомого майна, вбачається можливим задоволення позову спадкоємця. Статті 81, 131 ЗК України передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі прийняття спадщини, міни, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Відповідно до п. "г" ст. 81, ч. 1 ст. 131 ЗК України, громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Відповідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. У відповідності до вимог ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини та не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності, а спадкоємець, який прийняв спадщину, в розумінні ч.1 ст. 1218 ЦК України, має право вимагати визнання за ним права власності на спадкове майно в судовому порядку. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, підлягає задоволенню. Загальні вимоги щодо набуття права власності та вимоги ч.1 ст. 1218 ЦК України надають суду всі підстави для задоволення позову про визнання права власності на зазначені вище земельні ділянки, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . На підставі викладеного,

Outcome: approved