Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

До суду звернулась позивачка з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за нею в порядку спадкування право власності на спадкове майно, а саме на: земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,61 га, рілля, кадастровий номер 7422484500:08:000:0697, що розташована на території Козилівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області. Позивачка прийняла спадщину після смерті [PERSON] , однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Позивач належним чином оповіщена про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглянути без її участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні вимог позивачки. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , народилася [INFO] в с. Козилівка Корюківського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом [NUMBER] , виданим Корюківським РВ УМВС України в Чернігівській області 16.09.2004 р. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивачки є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтв про народження [NUMBER] від 04.02.1975). 25 жовтня 1997 року позивачка вийшла заміж за [PERSON] та змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища віл 22.03.2012 № 00010264151. 01 квітня 2004 року позивачка розлучилась після чого позивачка залишила прізвище колишнього чоловіка « [PERSON] » (свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] від 01.04.2004 року). 03 вересня 2004 року позивачка вдруге вийшла заміж за [PERSON] та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про одруження [NUMBER] від 03.09.2004 року). Батьки позивачки одружилися 31.01.1958 року після чого мати змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (свідоцтво про одруження [NUMBER] ). Відповідно до свідоцтва про народження матері позивачки її батьками є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 10.10.1951 року). 14 лютого 1950 року одружилися [PERSON] та [PERSON] , після чого жінка взяла прізвище чоловіка « [PERSON] », що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя від 29.11.2019 № 00024745954. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] її батьками є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 30.01.1979 року). Таким чином, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами, а позивачка - [PERSON] є рідною племінницею [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла, про що Виконкомом Козилівської сільської ради Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія [NUMBER] ) та зроблено 22.03.2010 року відповідний актовий запис за № 09. За життя [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства на території Козилівської сільської ради, тому до спадкового майна належить земельна ділянка (колишня земельна частка (пай)), власність на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку ЯЕ № 783610, до якого увійшла земельна ділянка площею 2,61 га, рілля, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, нормативна грошова оцінка на момент смерті 17 148,42 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. На момент смерті [PERSON] постійно проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (довідка Козилівської сільської ради № 918 від 13.10.2016). Так як дітей у подружжя [PERSON] та [PERSON] не було, спадкоємцем її майна була мати позивачки [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла про що Виконкомом Козилівської сільської ради Корюківськогго району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть [NUMBER] та зроблено відповідний актовий запис за № 09. Таким чином на сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна своєї матері є - [PERSON] . Позивачка прийняла спадщину після смерті матері, яка в свою чергу прийняла спадщину після смерті своєї сестри [PERSON] , однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Для підтвердження дійсності отримання покійною документів на землю позивачка звернулася з заявою до Відділу Держгеокадастру у Корюківському районі, де їй надали відповідну інформацію (Б-2117/0-2088/6-16 від 12.10.2016) та надали копію архівного примірника державного акту. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в судовому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 384 грн. 20 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 384,20 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved