Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

В грудні 2016 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради звернувся до Заводського районного суду міста Миколаєва в інтересах неповнолітнього [PERSON] з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує ти, що відповідач по справі [PERSON] є одинокою матір'ю дитини, [PERSON], [INFO], яка з 12.10.2016 року перебуває в Комунальному закладі «Миколаївській центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо утримання та виховання дитини, ніде не працює, часто змінює місце свого проживання, дитину часто залишала на сторонніх осіб. За час перебування дитини у державному закладі відповідач не цікавиласьрозвитком дитини, станом здоров'я, не приймала участі в її вихованні, умовами проживання та навчання, допомоги на утримання не надавала. В зв'язку з чим, Орган опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. До судового засідання представник позивача не з'явився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності, в якій позовні вимоги підтримав, обставини, викладені в позові, підтвердив, просив позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду пред'явленого позову була повідомлена належним чином, шляхом подання оголошення в газету "Южная првда" редакції №52 (23678) від 13.05.2017 року, заяви про розгляд справи за її відсутністю не надходило, таким чином, в силу ч. 2 ст. 77 ЦПК України суд вважає, що відповідач не з'явився до суду без поважних причин. З урахуванням заяви представника позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи відповідно до вимог ст. 164 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. Згідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. У відповідності зі ст.151 СК України батьки мають право на переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини; мають право вибирати форми й методи виховання, за винятком тих, які суперечать закону, моральним принципам суспільства. Згідно з п. 2 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років. Підстави для позбавлення батьківських прав чітко передбачені нормами ст. 164 СК України. Статтею 6 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава гарантує дитині право на охорону здоров'я, сприяє створенню безпечних умов для життя і здорового розвитку дитини, раціонального харчування, формуванню навичок здорового способу життя. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків, згідно ст. 11 вказаного закону, є забезпечення інтересів своєї дитини. У відповідності зі ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. У відповідності зі ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, що проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримку з ними регулярних особистих відносин і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 23.06.2011 року, актовий запис №1874, матір'ю малолітньої дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] (а.с.3). 29.09.2016 року Службі у справах дітей стало відомо, що мати, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS] в неналежних матеріально-побутових умовах, веде асоціальний спосіб життя, вихованням та утриманням дитини не займається, ніде не працює, часто залишає дитину на сторонніх осіб, тобто без батьківського піклування, в зв'язку з чим було вжито ряд заходів, щодо соціального захисту дитини [PERSON], яка опинилася в складних життєвих обставинах та тимчасово влаштовано до центру соціально-психологічної реабілітації дітей. За таких обставин, 12.10.2016 року у зв'язку з бездоглядністю дитину вміщено до Комунального закладу «Миколаївській центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради на повне державне утримання. За час перебування дитини у державному закладі мати жодного разу не відвідала дитину, не цікавиться життям свого сина, усунулась від виконання батьківських обов'язків. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], не дбає про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не вживає заходів щодо забезпечення зі свого боку дитині необхідного харчування, медичного огляду, лікування, не спілкується із дитиною у обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей, тощо. Доказів наявності будь-яких перешкод, які б з об'єктивних причин унеможливлювали реалізацію відповідачем батьківських обов'язків відносно своєї дитини у судовому засіданні надано не було. Відповідно до Преамбули Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року проголошено, що діти мають право на особливе піклування і допомогу, а також що дитині мають бути надані необхідні захист і сприяння, з тим щоб вона могла повністю покласти на себе зобов'язання в рамках суспільства, визнано, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Миколаївської міської ради було визнано доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Суд, з урахуванням обставин даної справи, погоджується із вказаним висновком, оскільки він є обґрунтованим та прийнятий після ретельного дослідження всіх обставин справи. Виходячи з наведеного, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, перевіривши відповідність позовних вимог діючому законодавству України, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради та необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її неповнолітньої дитини [PERSON] Крім того, відповідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти), згідно ч. 3 ст.181 СК України, присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про перелік видів доходів, які враховують при визначені розміру аліментів на одного подружжя, дітей, батьків, інших осіб» №146 від 26.02.1993 року, утримання аліментів здійснюється з усіх видів заробітку і додаткової винагороди, як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, в тому числі з допомоги по безробіттю, допомоги по тимчасовій непрацездатності, одержуваної пенсії, тощо. Згідно ч. 3 ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» (із змінами) та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» максимальний розмір аліментів, які стягуються з боржника, не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. З огляду на викладене, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності (ч. 9 ст. 7 СК України), суд вважає, що зобов'язана і має можливість сплачувати на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менш 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позову, тобто з 16.12.2016 року, і до досягнення дитиною повноліття. Згідно з пунктом першим частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір», на користь держави з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved