Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-18 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON], так як вважає, що подальше збереження подружніх стосунків з відповідачем є не можливим. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, на підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликалась поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою її місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку (а.с.12). Через канцелярію суду надала заяву, в якій позовні вимоги визнала повністю, не заперечувала проти розірвання шлюбу з [PERSON] та просила справу розглянути у її відсутність. (а.с.14) В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, надав суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, в позові зазначив, що з 1990 року проживає в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Шлюбні відношення припинено в червні 2013 року. Він не бажає поновлювати сімейні відносини з відповідачем, проживати з нею однією сім'єю і продовжувати подружні стосунки. Вказує причиною розпаду сім`ї несумісність характерів, різні життєві погляди на утворення сім'ї, постійні конфлікти, які виникали через образи.(а.с.2, 13) Посилаючись на дані обставини позивач просить шлюб з відповідачем розірвати, так як їх спільне проживання в шлюбі не можливе і вони не бажають підтримувати подружні відносини. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В ході судового розгляду судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 1990 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданим 13.10.1990 року Лиманською селищною радою Роздільнянського району Одеської області, на підставі актового запису № 64. (а.с.3) Від спільного життя мають повнолітню доньку [PERSON], 1991 року народження. Сторони припинили подружні відносини і однією сім'єю не проживають з червня 2013 року. Причиною розпаду сім'ї є відсутність між ними взаємоповаги та взаємопорозуміння, спільності інтересів. Позивач на розірвання шлюбу згоден та наполягає, відновлювати подружні відносини не має наміру, у наданні строку для примирення з метою збереження родини не має потреби, оскільки вважає, що їхня сім`я розпалася остаточно. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання чоловіка й дружини та збереження шлюбу суперечать інтересам одного з них. Спору щодо поділу майна подружжя не має. Враховуючи те, що сторони проживають окремо, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] існує лише формально і підлягає розірванню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тому суд при вирішенні питання про розірвання шлюбу вважає за необхідне врахувати заяву відповідача про залишення їй прізвища, яке вона отримала під час реєстрації шлюбу - "[PERSON]". Судовий збір по справі складає 243,60 грн, який повністю сплачено позивачем при зверненні до суду. На підставі ст.105 ч.3, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved