Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON], який діє в інтересах [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON], яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору орган опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивує тим, що позивач перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 15.03.2008 року, який було розірвано рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 24.09.2014 року. Від даного шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати разом з матір'ю, повністю перебуває на її вихованні та утриманні. Вказує, що [PERSON] самостійно займається вихованням сина, піклується про його фізичний та духовний розвиток, а відповідач не цікавиться життям сина, його здоров'ям, не виявляє бажання спілкуватися з ним та не приймає участь у його вихованні, а також не надає матеріальну допомогу на утримання сина. Посилаючись на викладене та на дані висновку органу опіки та піклування №554/12-34 від 08.11.2017 року, яким визнано за доцільне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи, про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Представник органу опіки і піклування Ужгородського міськвиконкому Шатров В.В. у судовому засіданні не заперечив проти задоволення позову. Вказав, що доцільність позбавлення батьківських прав підтверджується даними висновку органу опіки та піклування № 554/12-34 від 08.11.2017 року. Заслухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що з 15.03.2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.09.2014 року було розірвано. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується даними свідоцтва про народження, виданим 07.11.2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, копія якого приєднана до матеріалів справи. Як вбачається з матеріалів справи, а саме із заяви [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS], та із заяви [PERSON], яка проживає за адресою [ADDRESS] які є сусідами позивача, [PERSON] протягом останніх п'яти років не з'являвся за місцем проживання сина, не бере участі у його вихованні та утриманні. Згідно висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 554/12-34 від 08.11.2017 року, враховуючи інтереси малолітнього [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина. Також вищевказаним висновком встановлено, що відповідач [PERSON] не приймає участі у вихованні сина та не надає матеріальної допомоги на його утримання, що доводить факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків. Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини є підставою, передбаченою ч. 2 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов'язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач впродовж тривалого часу мешкає окремо від дитини, вихованням не займається, не виявляє інтересу до його життя, не виявляє бажання до спілкування з ним. У відповідності до ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що обставини, на які посилається позивач, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд вважає, що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов'язків відносно свого малолітнього сина, а тому суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення.. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо його виховання. Разом з тим, слід роз'яснити [PERSON], що згідно ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову, судовий збір покладається на відповідача, тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір за подання заяви про позбавлення батьківських прав у розмірі 640 грн.

Outcome: approved