Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-25 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зобов'язання вчинити певні дії. Просив усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою, розташованою за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вулиця Покровська (Фрунзе)[ADDRESS], а саме: виселити [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вулиця Покровська (Фрунзе)[ADDRESS]; зобовязати відповідача передати позивачу (або його уповноваженому представнику) ключі від квартири, розташованої за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вулиця Покровська (Фрунзе)[ADDRESS], а також технічну документацію та домову книгу; стягнути з відповідача судовий збір. В жовтні 2017 року представник позивача надав уточнену позовну заяву та просив усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою, розташованою за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вулиця Покровська (Фрунзе)[ADDRESS], а саме: виселити [PERSON] з квартири, розташованої за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вулиця Покровська (Фрунзе)[ADDRESS]; зобовязати відповідача передати позивачу (або його уповноваженому представнику) ключі від квартири, розташованої за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вулиця Покровська (Фрунзе)[ADDRESS], а також технічну документацію та домову книгу; зняти [PERSON] з реєстрації за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вулиця Покровська (Фрунзе)[ADDRESS]; стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином, тричі надсилала до суду заяви про відкладення розгляду справи в звязку з хворобою. Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлений належним чином. Третя особа в судове засідання не зявлався, про час розгляду справи повідомлена належним чином. Суд вирішує спір за наявними матеріалами справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 травня 1998 року, посвідченого державним нотаріусом Ізюмської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 1-646 [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: Харківська область, місто Ізюм, вулиця Покровська (Фрунзе)[ADDRESS]. (а.с.9). Приблизно з 2007 року у вказаній квартирі мешкає відповідач - [PERSON], яка є тещою двоюрідного брата позивача, не проживала з позивачем та не вела з ним спільного господарства, вона не є членом сімї наймача. Жодних прав на дану квартиру відповідач не має. Позивач неодноразово звертався до відповідача з проханням звільнити займану квартиру. В червні 2017 позивач через свого представника звернувся за даним фактом з відповідною заявою до Ізюмського МВ ГУ НП в Харківській області. Листом від 21.06.2017 року його було повідомлено, що відповідач відмовилась надати будь-які пояснення, а також те, що між склались відносини, що відносяться до категорії цивільно-правових. (а.с.11). 11 липня 2017 року представник позивача повторно звернувся на адресу відповідача з листом, в якому просив звільнити займану квартиру та передати ключі та технічну документацію (а.с.13,14). Відповідь на повторне звернення також не була отримана. Дані листи були отримані відповідачем, що підтверджується копією повідомлень з відділення Укрпошти (а.с.15). З вини відповідача позивачі не може скористатися правом власника. Відповідно до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Під правом власності розуміється право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1 ст. 316 ЦК України). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Як передбачено вимогами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідач порушує право власності позивача, володіння та користування його майном. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Враховуючи той факт, що відповідач не є членом сімї позивача, тому не має ніяких прав на дану квартиру. Виселення згідно із ч.1 ст. 116 ЖК України може мати місце, якщо наймач, члени його сімю або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу власника або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Пунктами 33, 34 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07.02.2014 року передбачено, що відповідно до положень ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень прав, не повязаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не повязаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1347,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved