Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

До суду з названим позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [INFO] року [PERSON] В даному будинку зареєстрований відповідач, племінник померлої, який не проживає у даному будинку з 2000 року, будь-яких його особистих речей в будинку немає, витрати на утримання житла не несе, комунальні послуги не сплачує, до органів місцевого самоврядування, органів МВС та суду із заявами про не допуск його в приміщення не звертався. Жодних зобов'язальних відносин щодо оренди житла між нею та відповідачем не існує, в родинних відносинах вони не перебувають, проте знятися з реєстрації місця проживання та зареєструватися за фактичним місцем проживання відповідач відмовляється. Просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком. В судове засідання позивач не прибула, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу розглядати буз її участі. Відповідач в судове засідання не прибув, про час і місце судового засідання відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України повідомлений належним чином. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] в порядку спадкування після смерті [INFO] року [PERSON] (а.с. 8-10). В даному будинку зареєстрований відповідач, який не проживає у ньому з 2000 року, що підтверджується довідкою виконкому Ставищенської селищної ради від 15 червня 2018 року за № 1727/6 (а.с. 12- 17). Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання. Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не перебуває з позивачем в родинних стосунках, з 2000 року в даному будинку не проживає, - суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved