Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-02 00:00:00

АТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду з позовом, вказуючи, що 29.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого за всіма юридичними правами та обов`язками є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/130729/3164/82, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 10000,00 дол. США, строком до 29.05.2014 року, а позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,75 % річних, комісії згідно умов договору та тарифів кредитора, та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором. Банк виконав свої зобов`язання, надавши останньому кредитні кошти на умовах, передбачених умовами кредитного договору. Позичальник взяті на себе договірні зобов`язання не виконав. Відповідно до рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13.05.2011 року у справі № 2-391/11 позов АТ «Райффайзен Банк Аваль» було задоволено та стягнуто заборгованість з [PERSON] в сумі 94204 грн.76 коп. На даний час рішення суду відповідачем не виконано, тому, як вважає позивач, у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України, він вправі вимагати стягнення з нього в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних аж до повного виконання грошового зобов`язання. Відповідно до розрахунку заборгованості, що є додатком до позовної заяви розрахунок 3% річних визначений за період з 13.05.2011 року по 24.07.2020 року, що складає 2777,05 дол. США. Просить стягнути з [PERSON] на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.05.2011 року по 24.07.2020 року за кредитним договором № 014/130729/3164/82 від 29.05.2007 року у розмірі 2777,05 дол. США та понесені ними судові витрати в розмірі 2102,00 грн. Ухвалою Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 18.09.2020 року у справі відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін, сторонам роз`яснені їх процесуальні права та обов`язки. В судове засідання представник позивача Графченко І.А. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. (а.с.58) Відповідач в судове засідання не з`явився вдруге, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.50,60) у відповідності до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надав, відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подав, тому суд, відповідно до ч.8 ст.178, ст.ст. 280-281 ЦПК України, вирішує справу у заочному порядку за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 29.05.2007 року між сторонами було укладено кредитний договір 014/130729/3164/82, згідно якого відповідач [PERSON] отримав кредит у розмірі 10000,00 доларів США, строком на 84 місяці з 29.05.2007 року по 29.05.2014року та зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами у розмірі 13,75% річних, що підтверджено копією вказаного договору. (а.с.8-9) Згідно копії рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13.05.2011 року у справі № 2-391/11, яке набрало законної сили 12.07.2011 року, позов Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено та стягнуто з [PERSON] , [INFO] , заборгованість за кредитним договором у сумі 94204,76 грн., рі Даним рішенням встановлено, що 29.05.2007 року між сторонами був укладений кредитний договір № 014/130729/3164/82 про надання споживчого кредиту у розмірі 10000,00 доларів США строком на 84 місяці з 29.05.2007 року по 29.05.2014 року із сплатою 13,75% річних за користування кредитними коштами, однак [PERSON] умови договору не виконувались, у зв`язку з чим станом на 11.03.2011 року загальна сума заборгованості за вказаним кредитним договором становила 94204,76 грн. (а.с. 12-13) Згідно до вимог ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, обставини встановленні зазначеним рішенням суду не підлягають доказуванню у даній справі. Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст.ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу. Згідно зі ст.625 цього Кодексу боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як передбачено ч.1 ст.612 ЦК, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України). Згідно з положеннями статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З аналізу вищевказаних норм закону слідує, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з наявністю судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права на отримання передбачених частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України сум. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу. Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення. В судовому засіданні встановлено, що 29.05.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль», та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/130729/3164/82, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 10000,00 доларів США строком до 29.05.2014 року, а відповідач зобов`язався повернути банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відсотки за користування кредитними коштами, комісії та виконати всі інші зобов`язання в порядку та строки, визначені кредитним договором, однак взяті на себе зобов`язання виконував неналежним чином і рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 13.05.2011 року з [PERSON] на користь ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" стягнута заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 94204,76 грн., яка утворилася у відповідача станом на 11.03.2011 р. (а.с.12-13). Доказів погашення заборгованості по кредитному договору відповідачем не надано. При таких обставинах, позивач має право на отримання від відповідача 3% річних за прострочення виконання зобов`язання за період з 13.05.2011 року по 24.07.2020 року у зазначеному ним розмірі, тобто 2777,05 доларів США, оскільки передбачене ч.2 ст.625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, так як виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника, а прийняття судового рішення про стягнення грошового боргу в національній валюті не змінює природу грошового зобов`язання як такого. Належним виконанням зобов`язання з боку позичальника є повернення суми коштів саме в тій валюті, яка визначена договором позики, а не в усіх випадках та безумовно в національній валюті України. Такі висновки містяться, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 06 червня 2012 року №6-49цс12 та постанові ВП ВС від 16.01.2019 № 464/3790/16-ц (14-465цс18). Таким чином, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню в межах заявлених вимог, а з відповідача [PERSON] на користь позивача слід стягнути 3% річних за невиконання грошового зобов`язання за період з 13.05.2011 року по 24.07.2020 року за кредитним договором № 014/130729/3164/82 від 29.05.2007 року у розмірі 2777,05 доларів США. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн. 00 коп. також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі ст.ст. 526, 610-612, 625, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: approved