Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] (далі - позивачі) звернулись до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), третя особа: Попільнянський районний сектор Державно міграційної служби України у Житомирській області про виселення із житлового будинку, в якому посилаються на те, що вони є співвласниками житлового будинку, який розташований в с. Попільня, по вул. Прикордонників, 36, Попільнянського району, Житомирської області. Відповідач [PERSON] зареєстрований та періодично проживає у вищевказаному житловому будинку, однак до членів сімї він не належить. Коли він проживає в будинку то чинить насилля в сімї, до нього систематично застосовуються міри адміністративної відповідальності. Крім того, він участі в утриманні будинку не бере, комунальні послуги не сплачує, договору оренди чи найму з власниками не має. Оскільки відповідач робить неможливим проживання з ним у одному житловому будинку, то позивачі вважають, що суд повинен його виселити без надання іншого житлового приміщення. Позивачі просять виселити [PERSON] із житлового будинку, який розташований в селі Попільня по вулиці Прикордонників, 36, Попільнянського району, Житомирської області без надання іншого житлового приміщення. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити в повному обсязі, не заперечують проти заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву в якій просила справу слухати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, відповідно до п. 2 частини 7 статті 128 ЦПК України, а саме: на зареєстровану у встановленому законом порядку адресу його останнього відомого зареєстрованого місця проживання були направлені судові повістки разом із розписками, які відповідач отримав особисто 11 листопада 2017 року, 28 листопада 2017 року та 12 грудня 2017 року, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив, що не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних в справі доказів. Відповідно до п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка направляється фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України \~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник третьої особи: Попільнянського районного сектору Державної міграційної служби України у Житомирській області в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, що підтверджується копіями з розносної книги місцевої кореспонденції Попільняньского районного суду Житомирської області. Суд, вислухавши позивача [PERSON] та її представника [PERSON], допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно виданого 31.03.2008 року виконкомом Попільнянської сільської ради Житомирської області, [PERSON] на підставі рішення Попільнянської сільської ради від 15.11.2007 року, є власником ? частки будинку, який розташований в с. Попільня, вул. Прикордонників, 36, Попільнянського району, Житомирської області. Вказане підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого 19.05.2008 року ДКП «Бердичівським МБТІ». Згідно рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 11 липня 2014 року, за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом, після смерті баби [PERSON], яка померла 10.07.2002 року на ? частину житлового будинку, що розташований в с. Попільня, вул. Прикордонників, 36, Попільнянського району, Житомирської області. Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності сформованого 06.11.2014 року Реєстраційною службою Попільнянського РУЮ Житомирської області, [PERSON] зареєструвала право власності на вищевказану частину житлового будинку. Як вбачається з договору купівлі-продажу посвідченого 25.03.2016 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, [PERSON] купила 33/100 частки житлового будинку з господарськими будівлями, який розташований в с. Попільня по вул. Прикордонників, 36, Попільнянського району, Житомирської області. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна сформованої 25.03.2016 року приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області, актуальна інформація про обєкт нерухомого майна та про право власності на житловий будинок, який розташований в с. Попільня по вул. Прикордонників, 36, Попільнянського району, Житомирської області, відомості про реєстрацію іншого речового права, про державну реєстрацію іпотеки та про державну реєстрацію обтяжень відсутні. Відповідно до Акту обстеження домогосподарства від 06.07.2017 року, складеного спеціалістом Попільнянської селищної ради, в домогосподарстві за адресою: с. Попільня, вулиця Прикордонників, 36, зареєстровані: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Зареєстрований та фактично не проживає [PERSON] зі слів сусідів [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з повідомлення № 3255 від 27.07.2017 року Попільнянського ВП Коростишівського ВП ГУ НП Житомирської області [PERSON] зверталася до працівників поліції з приводу вчинення неправомірних дій співмешканцем [PERSON] та отримала відповідь по даним зверненням, де вказано, що співмешканця було притягнуто до адміністративної відповідальності за с. 173, ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, дана інформація підтверджується постановами Попільнянського районного суду Житомирської області від 27.07.2016 року та 25.10.2016 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні дали покази про те, що вони проживають по сусідству з позивачами і вони неодноразово бачили, що [PERSON] під час проживання у вищевказаному будинку постійно чинить насилля в сімї, він вживає спиртні напої та потім веде себе неадекватно, виганяє позивачів з будинку, чинить постійні сварки на побутовому грунті. До нього неодноразово викликалися працівники поліції. Також судом встановлено, те що [PERSON] періодично проживає за адресою [INFO], тобто не використовує житло за цільовим призначенням для проживання, а використовує його лише для свого реєстраційного обліку, що також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно з ч. 1\~ст. 156 ЖК України\~члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Статтею 157 ЖК України передбачено, що \~членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою\~статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до положень\~ст. 116 ЖК України\~якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім'ї, власник жилого будинку (квартири) має відповідно до\~ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч. 1ст. 116 цього\~Кодексу, зокрема, якщо вони систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. Крім того, згідно із п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" від12 квітня 1985 року, під час вирішення справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а застосовані до нього Попільнянським районним судом заходи впливу, виявились без результатними. Відтак, враховуючи норми ч. 1\~ст. 116 ЖК України, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення в повному обсязі, адже дії відповідача унеможливлюють позивача повноцінно проживати разом з відповідачем в одному будинку, що обмежує право позивача у користуванні та розпорядженні належним їй майном. Статтею 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК України\~передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Зазначені обставини в їх системному звязку свідчать про те, що позовні вимоги про виселення [PERSON] із житлового будинку за вищевказаною адресою підлягають задоволенню. Згідно приписів статті 141 ЦПК України судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а саме: згідно квитанцій № 39 та № 40 від 02.10.2017 року позивачами сплачено судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок та згідно акту виконаних робіт від 02.10.2017 року позивачем [PERSON] понесені витрати на правову допомогу в розмірі 2000 гривень 00 копійок .

Outcome: approved