Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, уточненим під час розгляду судом, до [PERSON], третьої особи служби у справах дітей Володимир-Волинської міської ради про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. В позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, від якого у них [INFO] року народилась дочка [PERSON], яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні. З наданням Україні безвізового режиму вона з метою фізичного, духовного та морального розвитку дитини, її оздоровлення в курортному регіоні та повного медичного обстеження виявила бажання разом з дочкою тимчасово виїхати для відпочинку та оздоровлення до родичів, які проживають в Республіці Польща Однак, батько дочки, відповідач по справі, безпідставно не дає своєї згоди на виїзд дитини за межі України, у зв'язку із чим вона змушена звернутись до суду. На попередньому судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити, в своїх поясненнях посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач на попереднє судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача [PERSON] на попередньому судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечив щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення позивачки та представника відповідача, думку представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що рішення у справі можливо ухвалити при проведенні попереднього судового засідання. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебувають в шлюбі зареєстрованому 27.06.2015 року, відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Володимир-Волинський реєстраційної служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції Волинської області, про що в книзі реєстрації актів шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 174. Дана обставина стверджується свідоцтвом про шлюб. Від спільного подружнього життя у них народилась одна дитина, дочка [PERSON], [INFO], батьками якої являються сторони по справі, що стверджується копією свідоцтва про народження дитини. На даний час дочка проживає разом з матір'ю. Поясненнями позивачки стверджується, що необхідність виїзду дочки пов'язана з її оздоровленням та відпочинком протягом серпня-вересня 2017 року. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Ст. 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним з питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. В частині 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до абз.1 ч. 2. ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей. А згідно з ст. 4 даного Закону за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч. 3 ст. 313 Цивільного Кодексу України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Представник органу опіки і піклування Володимир-Волинської міської ради Ковальчук Л.М. в судовому засіданні підтвердила, що дозвіл на виїзд неповнолітньої дитини за кордон для оздоровлення та відпочинку не суперечить її інтересам. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. Враховуючи зазначене,

Outcome: approved