Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити батьківських прав відповідача відносно сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 18.07.1998 рок сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який в даний час є неповнолітнім, перебуває на вихованні і утриманні позивача. Однак, сімейне життя між сторонами поступово погіршувалося, кожен з них мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім'ю, у них почастішали сварки, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. За рішенням Городенківського районного суду у травні 2009 року шлюб між ними розірваний. З того часу відповідач перестав опікуватися сином - не приймає участі у його вихованні, не провідує його, не цікавиться життям дитини. Така поведінка відповідача є безпідставною, так як на батьків покладається забезпечення основних життєвих потреб неповнолітніх дітей, які повністю залежать від батьків та не можуть забезпечувати себе самостійно. Не цікавиться відповідач і навчально-виховним процесом, розвитком здібностей сина, його особистими досягненнями та переживаннями. З довідки Коломийської ЗОШ І-ІІ ступенів № 10 вбачається, що [PERSON] вихованням, успішністю, відвідуванням сина [PERSON] взагалі не цікавиться, навчально-виховний процес забезпечує лише мати хлопчика. Протягом останніх років відповідач повністю відчужився від сина, не спілкується з ним, не телефонує, не вітає з жодними святами. Внаслідок цього у дитини сформувалася стійка образа на батька, він почувається покинутим та непотрібним відповідачу, що в свою чергу негативно впливає на його моральний стан. Після припинення стосунків сторін, відповідач не надає жодного матеріального утримання їхньому синові, обмежуючись нечастими гостинцями, які передавала мати відповідача. Рішенням Городенківського районного суду відповідачу присуджено сплату аліментів. Проте, відповідач їх не сплачує, внаслідок чого утворилася заборгованість в розмірі близько 10 тис. грн. А протягом останніх років, [PERSON] відчужився від дитини взагалі, всупереч вимогам сімейного законодавства, цілковито самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, не несе жодної відповідальності за майбутнє дитини. Позивач забезпечила синові комфортні для нього умови проживання, належний побут. В неї є постійне місце праці та стабільний заробіток, який дозволяє їй самостійно утримувати сина на достойному рівні. З сином у позивача склалися прекрасні, довірчі стосунки, вона намагається компенсувати йому брак турботи батька. Таким чином, [PERSON] зможе самостійно зебезпечити виховання та утримання дитини відповідно до вимог законодавства та моральних засад суспільства. За таких обставин, позивач вважає, що протиправна поведінка відповідача, його байдужість та бездіяльність суперечить законним інтересам її неповнолітньої дитини, викликають у неї хибну уяву про батька, формують у неї комплекс неповноцінності, як покинутої дитини, що для хлопчика підліткового віку є негативним фактором. Таким чином, позивач вважає, що є всі підстави, передбачені п.п. 2, 3 ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі із підстав, зазначених в ньому та просила задоволити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час і місце судового розгляду був повідомлений згідно ст. 74, 76 ЦПК України. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Служби в справах дітей Коломийської міської ради Івано-Франківської області в судове засідання не з'явився. Коломийська міська рада подала до суду заяву, в якій повідомляє, що підтримують висновок органу опіки та пілкування про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до сина [PERSON], [INFO]. Просять слухати справу за відсутності їхнього представника. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У відповідності до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Копією свідоцтва про народження [PERSON] стверджено, що він народився [INFO]., його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Як слідує з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 99 від 04.11.2010 року. Згідно копії виконавчого листа, виданого 05.05.2009 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області на підставі рішення суду від 05.05.2009 року по справі № 2-360/2009 р., з [PERSON] стягуються аліменти в користь [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання [PERSON] , [INFO]; стягнення аліментів розпочати з 26.03.2009 року і проводити до досягнення дитиною повноліття. Довідкою-розрахунком по аліментах з 23.06.2009 р. по 30.06.2016 р., виданою Городенківським районним відділом ДВС стверджено, що борг [PERSON] по виконавчому листу № 2-360, виданого 05.05.2009 року Городенківським районним судом Івано-Франківської області станом на 01.07.2016 року становить 27760,68 грн. Як слідує з довідки № 47/02-11, виданої 04.07.2016 р. Коломийською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів № 10, батько учня 7-Б класу [PERSON], [INFO] не цікавиться успішністю свого сина, не відвідує батьківські збори і не приймає участі у його вихованні. З Акту обстеження умов проживання малолітнього [PERSON] за адресою [ADDRESS] вбачається, що за цією адресою проживають - [PERSON], [PERSON], [PERSON]; в даному житлі є належні умови для повноцінного проживання, виховання та розвитку [PERSON] [PERSON] працює в Коломийській загальноосвітній школі І-ІІ ст. № 10 з 28.12.2010 р., на даний час займає посаду вчителя 5-11 класів, що підтверджено довідкою № 485 від 05.07.2016 р., виданою Коломийською загальноосвітньою школою І-ІІ ст. № 10. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач являється її знайомою, з якою тісно спілкуються. Вказала, що відповідач матеріальної допомоги дитині не надає, не провідує, на дні народження до сина не приходить, жодних подарунків не дає. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач являється її знайомою, її син та син позивача вчаться в одній школі. Вказала, що про батька [PERSON] їй нічого невідомо. Вихованням дитини займається мати. Хлопчик охайний, добре вчиться, батько участі у вихованні дитини не приймає. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка являється класним керівником учня 7 Б класу [PERSON], суду пояснила, що попередній класний керівник (перша вчителька) надавала характеристику, де вказала, що жодного разу батька не бачила, в 1-й клас [PERSON] привела мати, на батьківські збори завжди приходить мати. І по даний час батько участі у вихованні сина не приймає, школу завжди відвідує позивач. Судом встановлено, що відповідач не займається вихованням сина, не спілкується з ним, не провідує його, не цікавиться розвитком дитини та не піклується про здоров'я, не сплачує аліменти на його утримання. [PERSON] проживає із своєю матір'ю [PERSON] в [ADDRESS]. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Із висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що Служба у справах дітей Коломийської міської ради вважає, що доцільно позбавити громадянина [PERSON], [INFO], батьківських прав по відношенню до сина [PERSON], [INFO]. Висновок ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до стаття 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Верховний суд України в ч. 2 п. 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач, маючи реальну можливість виконувати передбачені сімейним законодавством батьківські обов'язки, завідомо, навмисно ухиляється від їх виконання у відношенні свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]: не піклується про його фізичний і духовний розвиток, виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її повноцінного розвитку, не провідує сина. [PERSON] нехтує своїми батьківськими обов'язками щодо сина, тому суд визнає обґрунтованими позовні вимоги позивача про позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] За таких обставин, позов, заявлений з метою належного правового захисту прав та інтересів неповнолітньої дитини, судом визнається таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 155, 164, 165 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved