Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

В жовтні 2015 року позивач звернулася до Центрального районного суду м.Миколаєва з позовом до Виконавчого комітету Миколаївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок № 12, який розташований за адресою: м.Миколаїв, вул. Інгульська та на земельну ділянку площею 0,0566 гектарів, яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Інгульська 12, в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що 08 липня 2014 року помер [PERSON], її вітчим, після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, розтошованих за адресою: м.Миколаїв. вул.Інгульська 12. Позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Однак, постановою нотаріуса від 11 серпня 2015 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 24.11.2015 року до участі у справі залучено Миколаївську міську раду, в якості належного відповідача. У судове засідання сторони не з'явились, про день слухання справи повідомлялись належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день слухання справи повідомлявся належним чином за місцем реєстрації, про причини неявки суд не сповістив. Справа розглядалася судом у порядку заочного провадження з дотриманням вимог ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, оглянувши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 01.08.2012 року померла мати позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.5/. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку № 12, який розташований за адресою: м.Миколаїв, вул. Інгульська та земельної ділянки площею 0,0566 гектарів, яка розташована за адресою: м.Миколаїв, вул. Інгульська 12. Згідно постанови державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області, спадщину після смерті [PERSON] прийняли її чоловік [PERSON] та її син [PERSON], проте вони не оформили своїх спадкових прав /а.с.14/. 23 серпня 2012 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.6/. Після смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем був його батько [PERSON], який прийняв спадщину за законом, але не оформив спадкових прав. 08 липня 2014 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с.7/. Згідно інформаційної довідки № 41923189 зі Спадкового реєстру від 27.10.2015 року, спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 08.07.2014 року, не заводилася /а.с.41/. 11 серпня 2015 року позивач звернулась до державного нотаріуса Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Миколаївської області із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. 11 серпня 2015 року державним нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії /а.с.14/. Судом встановлено, що житловий будинок № 12, який розташований за адресою: м.Миколаїв, вул. Інгульська, належав на праві власності матері позивача [PERSON], відповідно до свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок, виданого Виконкомом Тернівської селищної ради народних депутатів від 1990 року /а.с.21/. Згідно Державного акту на право приватної власності на землю від 23.08.2000 року [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,0753 гектарів, яка розташована по вул.Інгульська 12 у м.Миколаєві, на підставі рішення № 21/14 Миколаївської міської ради народних депутатів від 11.07.2000 року /а.с.13/. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки, який був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу [PERSON] від 31.08.2000 року, площа земельної ділянки, яка належала [PERSON] зменщилась до 0,0566 гектарів. Задовольняючи позовні вимоги, суд виходив із наступного. Відповідно до ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до довідки, яка надана ТОВ "Центральний 1" від 06.07.2015 року [PERSON] та [PERSON] проживали за однією адресою з 22.01.2002 року і по день смерті останнього, тобто до 08.07.2014 року /а.с.15/. Згідно матеріалів справи, інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, а позивач є спадкоємцем 4 черги за законом. Згідно зі ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.1 ст. 377\~ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. На підставі вищевикладеного суд, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved