Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

В липні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 24 жовтня 1992 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували в райвідділі ЗАГСу м. Чорткова Тернопільської області, актовий запис № 225. Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO], та неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя у них не склалося, між ними часто виникали сварки. Протягом трьох останніх років вони подружніх стосунків не підтримують, шлюб існує формально. Відповідач залишив сім'ю, проживає з іншою жінкою в м. Тернополі. Тому [PERSON] просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу неповнолітню дитину залишити проживати з нею. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 24 жовтня 1992 року сторони уклали шлюб і зареєстрували в райвідділі ЗАГСу м. Чорткова Тернопільської області, актовий запис № 225. Від шлюбу вони мають трьох дітей, з яких на даний час неповнолітнім є син [PERSON], [INFO]. Спільне сімейне життя в сторін не склалося, між ними часто виникали сварки. Протягом трьох останніх років вони подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, їх шлюб існує формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та неповнолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з позивачкою. У відповідності з вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача в користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved