Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , третя особа: служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації про визнання особи втратившим право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах та малолітнього [PERSON] , такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме в будинку [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй, на праві власності належить будинок [ADDRESS] . Зазначає, що в зазначеному будинку зареєстровані відповідачі. З 2015 року відповідачі у будинку не проживають, особистих речей не мають, що перешкоджають їй як власнику користуватися і розпоряджатися належним їй майном. Позивач у судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явились та не повідомили про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи були належно повідомлені у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення проти позову від відповідачів не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи органу опіки та піклування Бахмутської райдержадміністрації у судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала заяву про розгляд справи за її відсутності. В інтересах малолітньої дитини [PERSON] , 2009 року народження вважає недоцільним визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В частині повнолітніх громадян позовні вимоги підтримую. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.02.2016 року, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві цілої частки майна [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] є його дружина [PERSON] , в тому числі ѕ частин, від яких відмовились [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на її ж користь, спадщина складається з жилого будинку, що знаходиться в [ADDRESS] . Актом від 23.08.2019року, складеним депутатом Луганської селищної ради Долідзе Т.А. в присутності сусідів-свідків, встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього [PERSON] , зареєстровані у будинку [ADDRESS] та за вказаною адресою фактично не проживають з 2015 року. Відповідно до довідки, наданої Фащевською сільрадою Шкловського району Могилевської області Республіка Білорусь від 08.01.2020року вбачається, що [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] проживають з 2015 року за адресою [ADDRESS] . Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідачі не є власниками будинку, у ньому не проживають, особистих речей не зберігають, їх необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме в будинку [ADDRESS] .

Outcome: approved