Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-17 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеса 02.06.2017 року звернулася [PERSON] з позовом до громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів», уточнивши свої вимоги заявою від 16.04.2018 року просила визнати незаконним та скасувати наказ директора ГО «ВМСОТРЛ» Киричка О . Г. №15 від 24.03.2015 року про звільнення позивача з посади начальника причалу №114 «Бугово» ГО «ВМСОТРЛ», поновити її на посаді та стягнути з ГО «ВМСОТРЛ» середній заробіток за час вимушеного прогулу з моменту звільнення по день ухвалення рішення. В обґрунтування позовних вимог відзначено, що Киричок О.Г. як директор ГО «ВМСОТРЛ» не мав повноважень на прийняття рішення про звільнення позивача з посади начальника причалу без прийняття відповідного рішення Радою ГО «ВМСОТРЛ». Справа надійшла до провадження судді Свяченої Ю.Б. та ухвалою від 05.06.2017 року провадження у справі відкрите. На підставі розпорядження керівника апарату суду №247/18 від 23.01.2018 року по справі було проведено повторний автоматизований розподіл судової справи між суддями, в результаті якого справа надійшла до провадження судді Єршової Л.С. та ухвалою від 29.01.2018 року була прийнята до провадження. До суду 07.05.2018 року надійшов відзив на позовну заяву, згідно якої директор Громадської організації «ВМСОТРЛ» Новосельський В.М. просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] , зважаючи на те, що наказ директора про звільнення позивачки був виданий на виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 16.03.2015 року у цивільній справі №501/899/15-ц. У директора не було часу на скликання ради, адже рішення підлягало негайному виконанню. Ухвалою від 23.05.2018 року суддею Єршовою Л.С. заявлено самовідвід, матеріали цивільної справи передані до канцелярії для визначення головуючого судді. Справа надійшла до провадження судді Чернявської Л.М. та ухвалою суду від 06.06.2018 року справа була прийнята до провадження судді Чернявської Л.М. Ухвалою від 22.06.2018 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено теперішнього начальника причалу №112 Куба О . В . До суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої представник позивача [PERSON] вказує, що незважаючи на негайність виконання рішення суду директор перевищив свої повноваження прийнявши наказ про звільнення одноособово. Ухвалою суду від 31.10.2018 року суддею Черянвською Л.М. заявлено самовідвід, справу передано для визначення судді. В результаті проведеного повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями, справа надійшла 02.11.2018 року до провадження судді Бондаря В.Я. та відразу була направлена до Апеляційного суду Одеської області для розгляду апеляційної скарги [PERSON] на ухвала суду про відкриття провадження у справі. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 12.11.2018 року апеляційну скаргу було повернуто апелянту. Справа повернулася до Приморського районного суду м. Одеси та ухвалою суду від 22.12.2018 року справа була прийнята до провадження судді Бондаря В.Я. та призначена до розгляду в спрощеному позовному провадженні з призначенням судового засідання на 21.01.2019 року. У судовому засіданні 21.01.2019 року була прийнята до розгляду заява представника позивача про зміну підстав позову. З метою направлення заяви про зміну підстав позову [PERSON] розгляд справи було відкладено до 11.02.2019 року. У судовому засіданні 11.02.2019 року було оголошено перерву для підготовки до підсумкових виступів до 18.02.2019 року. Директор ГО «ВМСОТРЛ» Новосельський В.М. 15.02.2019 року подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 22.12.2018 року про прийняття справи до провадження. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.02.2019 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Справа повернулася до Приморського районного суду м. Одеси та ухвалою суду від 27.03.2019 року призначена до розгляду на 18.04.2019 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та просив задовольнити. [PERSON] заперечував проти задоволення позову. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що у 2011 році [PERSON] було прийнято на посаду начальника причалу №114 «Бугово», що не заперечується сторонами. В подальшому позивача було звільнено з посади. 15.04.2014 року [PERSON] було призначено на посаду начальника причалу №114 «Бугово» на підставі наказу директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» Киричок О .Г. №25 (а.с.76). Наказом №9 директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» Киричок О.Г. від 24.02.2015 року було звільнено [PERSON] з посади начальника причалу №114 «Бугово» на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з поновленням [PERSON] на посаді (а.с.25, 77). Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області у справі №501/899/15-ц від 16.03.2015 року поновлено [PERSON] на посаді начальника причалу №114 «Бугово» (а.с.26-27, 81-83). Вищевказане рішення залишено без змін Постановою Апеляційного суду Одеської області від 27.03.2018 року (а.с.84-88). Наказом директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» Киричок О.Г . №15 від 24.03.2015 року було звільнено [PERSON] з посади начальника причалу №114 «Бугово» на підставі п. 6 ст. 40 КЗпП України - у зв`язку з поновленням на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу - Левченка Вадима Олексійовича, на підставі рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 16.03.2015 року (а.с.3). Станом на час розгляду справи, наказом директора Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» Киричок О.Г . №31 від 15.08.2017 року на посаду начальника причалу №114 «Бугово» назначено [PERSON] (а.с.137). Згідно п. 4.6.Статуту Громадської організації «Водно-моторне спортивне оздоровче товариство рибалок-любителів» призначати та звільняти начальників причалів та підрозділів, по клопотанню загальних зборів членів причалу та підрозділів відноситься до компетенції Ради організації (а.с.61 на звороті). Як вказувалося вище наказ про звільнення [PERSON] з посади був прийнятий директором громадської організації «ВМСОТРЛ» Киричок О.Г. одноособово. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до положень статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Згідно пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного та громадського стягнення. За передбаченими пунктом 6 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу. Згідно статті 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. У зв`язку з тим, що наказ про звільнення [PERSON] було прийнято директором громадської організації «ВМСОТРЛ» одноособово, а не радою організації, як того вимагає Статут Громадської організації, наказ про звільнення [PERSON] .№15 від 24.03.2015 року підлягає скасуванню, адже є незаконним. [PERSON] підлягає поновленню на посаді начальника причалу №114 «Бугово», адже наказ про її звільнення є незаконним. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позовна заява [PERSON] знаходиться на розгляді у Приморському районному суді м. Одеси з 02.06.2017 року, тобто справа розглядається судом понад один рік. За період з 24.03.2015 року по 02.06.2017 року, тобто з дня звільнення по день надходження позовної заяви до суду також підлягає нарахуванню середній заробіток за час вимушеного прогулу, адже відповідачем не доведено, що такий тривалий розгляду справи, включаючи час направлення позову засобами поштового зв`язку, здійснено саме з вин позивача. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Згідно ст. 27 Закону України «Про оплату праці» порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку). Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 Порядку). Крім того, положеннями розділу ІІІ Порядку передбачені виплати, які підлягають і не підлягають врахуванню (зокрема, одноразові виплати, соціальні виплати, окремі види премій тощо) при обчисленні середньої заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплати за час вимушеного прогулу. Такий правовий висновок наведений Верховним Судом у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 569/10189/16-ц. Згідно Довідки Громадської організації «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» за вих. №12 від 27.04.2018 року за період роботи з 26.02.2015 року по 24.03.2015 року дохід [PERSON] склав 3654,48 грн. (а.с.75). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу з наступного дня після звільнення, тобто з 25.03.2015 року та по день ухвалення рішення, тобто до18.04.2019 року. Щодо строків звернення до суду, варто відзначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач вказує та відповідач не заперечує, що з наказом про звільнення її було ознайомлено 20.04.2015 року. Відповідачем неодноразово заявлялося про те, що конверт зі штампом відправки позовної заяви «23.04.2015р.» підроблений. Також третя особа [PERSON] заявляв клопотання про призначенням судово-технічної експертизи задля вирішення експертом питання чи нанесений відтиск штампу тією датою, якою датований, проте суд відмовив у задоволені клопотання у зв`язку з відсутність предмета дослідження, адже при прийняття справи до провадження після апеляційного оскарження ухвали суду від 22.12.2018 року, судом було виявлено, що конверт зі штампом відправки приклеєний до Наказу №15 про звільнення [PERSON] , саме заклеєні разом третій та четвертий аркуші справи, про що було складено відповідний Акт помічником судді від 26.03.2019 року. Проте, матеріали справи містять Акт виконуючого обов`язки керівника апарату суду Чукова Л.В. та секретаря суду Лужанської Ю.І., згідно якого 02.06.2017 року з поштового відділення №29 м. Одеси Приморським районним судом м. Одеси в конверті із штампом відправлення від 23.04.2015 року була отримана позовна заява від [PERSON] до ГО «Водно-моторне спортивно-оздоровче товариство рибалок-любителів» про поновлення на роботі, яка датована та підписана також 23.04.2015 року. Незважаючи на оцінку роботи АТ «Укрпошта», яка була відображена в окремій ухвалі Верховного суду у справі №761/15565/16-ц від 23.01.2019 року, той факт, що позов міг направлятися АТ «Укрпошта» до суду понад два роки викликає у суду почуття здивування, але рішення суду та доказування, у відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до постанови Верховного суду України (справа № 6-1509цс17 від 21.09.2017) строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення документи здано на пошту чи передано іншими відповідними засобами зв`язку. Положення частини шостої статті 70 Цивільного процесуального кодексу (в редакції на час відправлення та реєстрації канцелярією суду позову [PERSON]), якими визначено, що строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали здано на пошту чи передано іншими відповідними засобами зв`язку є однозначними та, такими, що не потребують будь-якого тлумачення. Таким чином, у суду відсутня можливість встановити дійсну дату здачі позовної заяви до відділення пошти, тому суд бере до уваги складений виконуючим обов`язки керівника апарату суду та секретарем суду Акт, згідно якого позовну заяву було здано до поштового відділення саме 23.04.2015 року, тобто в межах місячного строку, адже з наказом про звільнення [PERSON] була ознайомлена 20.04.2015 року. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що строк звернення до суду позивачем не пропущений, а наказ про звільнення [PERSON] №15 від 24.03.2015 року є незаконним та підлягає скасування, адже прийнятий з порушенням Статуту Громадської організації «ВМСОТВЛ», [PERSON] підлягає поновленню на роботі, адже її звільнення було здійснено з порушенням Статуту відповідача.

Outcome: approved