Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, яким просила стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання спільної неповнолітньої дитини [PERSON] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказала, що дитина перебуває на повному утриманні матері, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, хоча в змозі це робити. Враховуючи положення ст. 274 ЦПК України, розгляд справи проводився в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судове засідання сторони не з`явились, однак подали до суду заяви, якими просили розгляд справи проводити без їх участі. Позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач позов визнав, не заперечував проти його задоволення. Судовий розгляд цієї справи здійснено на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, що відповідає правилам, встановленим реченням другим ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні її фактичні обставини і відповідно ним правовідносини. 10.11.2018 року між сторонами укладено шлюб, зареєстрований Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Житомирській області, актовий запис №275. Від даного шлюбу [INFO] народилась дитина - [PERSON] (а.с. 7). З вересня 2019 року між сторонами фактично припинено шлюбні відносини, відповідач не проживає з позивачем, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча в змозі це робити. Відповідач подав до суду відзив на позовну заяву, яким позов визнав частково. В обґрунтування відзиву зазначив, що позивач необґрунтовано посилається на довідку про доходи відповідача, оскільки останній звільнений з роботи. Крім цього зазначає, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, немає засобів для існування та отримав травму руки і на даний час працездатно обмежений. На підставі викладеного просить суд задовольнити позов частково, стягнувши з нього аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач відповіді на відзив суду не надала. Правовідносини між сторонами у справі врегульовані наступними положеннями норм матеріального права. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України). За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 СК України). Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України). Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України). Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Проаналізувавши фактичні обставини справи та норми законодавства України, враховуючи той факт, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання спільної з позивачем дитини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Обставини, на які посилається відповідач як на підставу зменшення заявленого позивачем розміру стягуваних аліментів суд відхиляє та не бере до уваги у зв`язку з наступним. Відповідачем надано копію лише першої та третьої сторінки трудової книжки, з яких вбачається, що він дійсно 29.10.2019 року був звільнений з роботи. В той же час, суду не надано наступної, четвертої, сторінки трудової книжки, з якої можливо було б достовірно впевнитися в тому, що відповідач на час розгляду справи непрацевлаштований. Суд критично ставиться та відхиляє надану позивачем в якості доказу про обмеження його працездатності виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №10596, оскільки остання не містить жодної інформації про те, що отримана відповідачем травма руки спричинила обмеження працездатності. Крім цього, виходячи з інформації, яка міститься у вказаній виписці, така травма руки відповідача носить тимчасовий характер. Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, та з огляду на те, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач у даній категорії справ має пільги щодо сплати судового збору, з відповідача в дохід держави слід стягнути судові витрати, що складаються із судового збору в сумі 768,40 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved