Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до товариства з обмеженою відповідальністю «Лісовий затишок-2007» у якій, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2020 по 31.03.2021 в розмірі 88668,90 грн. з урахуванням податків, зборів, обов`язкових платежів; суму компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати в сумі 8092,44 грн. та 5000,00 грн. моральної шкоди. Також просить стягнути з відповідача сплачений при зверненні до суду судовий збір в розмірі 1017,61 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] працювала у ТОВ «Лісовий затишок-2007» на посаді комірника з 01.06.2007 по 31.03.2020. При цьому при звільненні, позивачу не була виплачена заборгованість по заробітній платі. Крім того, наказами, виданими Сумським районним судом від 29.12.2019 та 08.04.2020 на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі в загальному розмірі 103308,94 грн. Сума заборгованості по заробітній платі погашена лише 31.03.2021. Посилаючись на положення ст. ст. 116, 117 Кодексу Законів про працю [PERSON] просить стягнути на її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 01.04.2020 по 31.03.2021, виходячи із розміру середньоденної заробітної плати 356,10 грн. та кількості робочих днів за вказаний період 249 днів. Крім того, позивач просить стягнути на її користь компенсацію втрати частини доходів відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» в розмірі 8092,44 грн. При цьому несвоєчасна виплата заробітної плати призвела до спричинення позивачу моральної шкоди, яку вона оцінила у 5000,00 грн. та просить стягнути з відповідача. Ухвалою від 22.02.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 08.04.2021 заяву про уточнення позовних вимог прийнято до провадження. У судове засідання позивач не з`явився, до суду подав заяву про розгляд справи без його участі, збільшені позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся за місцезнаходженням, зазначеним у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 62, офіс 8, а також за адресою: 42235, смт. Низи, Сумський район. З урахуванням положень ч. ч. 7, 8 ст. 128 ЦПК України повістка вважається врученою належним чином. Враховуючи те, що відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позов не подав, суд вважає за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення. Враховуючи неявку в судове засідання усіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Судом встановлено, що згідно з наказом від 01.06.2007 № 1/2 [PERSON] прийнята на посаду комірника бази відпочинку «Лісовий затишок». Наказом від 31.03.2020 № 3к позивача звільнено із займаної посади за згодою сторін, що підтверджується копією трудової книжки [NUMBER] (а.с. 6-12). Наказом Сумського районного суду від 21.12.2019 на користь [PERSON] з ТОВ «Лісовий затишок-2007» стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 64980,50 грн. (а.с. 15). Крім того, наказом Сумського районного суду від 08.04.2020 на користь [PERSON] з ТОВ «Лісовий затишок-2007» стягнуто заборгованість по заробітній платі в розмірі 38328,44 грн. (а.с. 16). Відповідно до копій постанов приватного виконавця від 31.03.2021 (виконавче провадження № 61261942) та від 31.03.2021 (виконавче провадження № 62209397) заборгованість перед [PERSON] погашена 31.03.2021 (а.с. 38, 39). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. У разі непроведення розрахунку у зв`язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Оскільки, в день звільнення [PERSON] - 31.03.2020 відповідачем не було здійснено з нею остаточного розрахунку, а саме не була сплачена заборгованість по заробітній платі, позивач має право на застосування статті 117 КЗпП України в частині стягнення з ТОВ «Лісовий затишок-2007» середнього заробітку за весь час затримки. Для розрахунку суми середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні враховується сума середньоденної заробітної плати та кількість днів затримки. Так, з урахуванням відомостей із Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування (форма ОК-7), середньоденна заробітна плата [PERSON] становить 356,10 грн. (7300*2/41 робочий день). Кількість робочих днів затримки виплати заробітної плати з 01.04.2020 по 31.03.2021 (день фактичного розрахунку) складає 249 днів. Таким чином сума середнього заробітку за весь період затримки розрахунку складає 88668,90 грн. (356,10 * 249). Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Згідно зі ст. 2 вказаного Закону компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться) (стаття 3 Закону). Крім того, відповідно до п. 4. Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 № 159, сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. З урахуванням наведених положень, сума компенсації втрати частини доходів, яка підлягає виплаті на користь [PERSON] становить 8092,44 грн., що узгоджується із розрахунком, наведеним позивачем у заяві про уточнення вимог (а.с. 40). Щодо вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В силу ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 14.12.2016 у справі № 428/7002/14-ц, зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із вказаною статтею є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Визначаючи розмір суми, що підлягає стягненню на відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача. Невиплата заробітної плати визнається позивачем. Сам факт порушення законного трудового права позивача свідчить про заподіяння моральних страждань, втрати ним нормальних життєвих зв`язків, що вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 18.01.2018 у цивільній справі №362/7161/15-ц. Суд вважає, що несвоєчасною виплатою позивачу заробітної плати, останній була завдана моральна шкода, яка полягає по-перше в порушенні її прав на оплату праці, а по-друге у невиплаті заробітної плати протягом тривалого часу, що фактично мало місце з грудня 2018 по березень 2021 року. При цьому, враховуючи вимоги розумності та справедливості, пропорційності заявлених вимог сумі несвоєчасно виплаченої заробітної плати, суд вважає, що буде доцільним та справедливим стягнути з відповідача на користь позивача заявлену моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. З огляду на встановлені обставини справи, суд вважає збільшені позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з ТОВ «Лісовий затишок-2007» на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1017,61 грн.

Outcome: approved