Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-20 00:00:00

Виклад позицій позивача та відповідача. Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме \~житловим будинком \~ [ADDRESS] , посилаючись на те, що вона є співвласником Ѕ частини даного будинку як спільно нажитого майна в шлюбі, а інша Ѕ частина будинку належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті її чоловіка. В будинку зареєстрований її племінник [PERSON] , який ніколи в будинку не проживав, а зареєструвався в будинку з її дозволу лише для необхідності вирішення життєвих питань. З 2015 року [PERSON] не проживає на території сільської ради, та його місце проживання їй невідоме. В даний час вона не може користуватись своїм правом власності відносно будинку, тому звернулася з даним позовом до суду. Заяви, клопотання учасників справи та інші процесуальні дії у справі. Ухвалою Новоукраїнського районного суду від 03.12.2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено справу до підготовчого судового засідання . 13.01.2020 року від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. 14.01.2020 року підготовче засідання відкладено та винесено ухвалу про залучення до участі у справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову [PERSON] 27.01.2020 року від позивачки надійшла заява про розгляд справи у її відсутність.Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. 29.01.2020 року від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету позову [PERSON] надійшли до суду письмові пояснення. Проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до вимог п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження у справі разом з додатками надсилалася відповідачу за адресою місця реєстрації, що зареєстроване у встановленому законом порядку, згідно з\~інформацією Ганнівської сільської ради\~ (а.с. 11), які відповідач не отримав, відзив не подав та до суду не з`явився. Про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку, шляхом розміщення оголошення про його виклик до суду на офіційному веб-сайті "Судова влада" 24.12.2019 року, 15.01.2020 року, та 29.01.2020 року. Станом на 21.02.2020 року відповідач до суду жодного разу не з`явився та не скористався своїм правом та відзив до суду не подав, з клопотанням про відкладення розгляду справи для надання додаткового часу для подачі відзиву, до суду не звертався. Відповідно положень ч. 2 ст. 191 та ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд з урахуванням положень ст. ст. 280-282 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи, вважає, що в матеріалах справи, є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін по справі, для її розгляду по суті заочно у відсутність відповідача. Фактичні обставини, установлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких установлені відповідні обставини. Норми права, які застосував суд, мотиви їх застосування та висновки суду. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщеннямвнаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи суд встановив, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.03.2015 року НАК817044 зареєстрованого в реєстрі за №256, позивачка [PERSON] являється власником Ѕ частини житлового будинку (а.с. 7), а інша Ѕ частина вказаного будинку належить їй як спільно нажите майно в шлюбі, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №35296710 від 23.03.2015 року (а.с.8). Відповідно довідки №241 від 18.10.2019 року виданої Ганівською сільською радою Новоукраїнського району Кіровоградської області відповідач [PERSON] зареєстрований в житловому будинку [ADDRESS] , але на території Ганівської сільської ради Новоукраїнського району, та за даною адресою не проживає з 10.08.2015 року. Довідка видана на основі записів погосподарської книги (а.с.9). З письмових пояснень третьої особи [PERSON] , який доводиться сином позивачки вбачається, що відповідач [PERSON] доводиться їм родичем та приїхавши проживати в с.Ганівка Новоукраїнського району, через відсутність місця реєстрації не мав змоги працевлаштуватися, саме тому його мати надала дозвіл [PERSON] на реєстрацію в належному їй будинку, в якому останній фактично ніколи не проживав. З 2015 року місце проживання відповідача їм не відоме. Через поважний вік позивачки, вона проживає біля сина та має намір відчужити належний їй будинок, однак реєстрація в будинку [PERSON] призводить до обмеження реалізації її прав. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Стаття 41 Конституції України\~гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ст.47\~Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. \~ \~ \~ \~Згідно із ч. 1 ст.\~321\~ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. \~ \~ \~ \~За змістом ч. 1 ст.\~16\~ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. \~ \~ \~ \~Частиною 1 ст.\~383\~ЦК України передбачено, що громадяни, які\~\~мають у приватній власності\~\~будинок\~\~(частину будинку),\~\~квартиру,\~\~користуються\~\~ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~\~і\~\~проживання\~\~членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб,\~\~ мають\~\~ право розпоряджатися\~\~цією\~\~власністю на\~\~свій\~\~ розсуд. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок частину будинку), \~квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Крім того, згідно ч. 7 \~ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до змісту ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянин України, \~\~а \~\~також \~\~іноземець \~\~чи \~\~особа \~без громадянства, \~які перебувають в Україні \~на \~законних \~підставах, зобов`язані протягом \~десяти \~днів \~після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Відповідно до ч. 2 ст.\~405\~ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не являється членом сім`ї позивачки, а лише доводиться її родичем. \~ \~ \~ \~Відповідно до правової позиції ВСУ№6-709 цс16, яка є обов`язковою згідно ст. 360-7 ЦПК України для суддів, висловлено позицію,\~ що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. \~ \~ \~ \~КЦС ВС вказав у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 24.10.2018 у справі\~№ 490/12384/16-ц\~ висновок по застосуванню статей 71, 72 ЖК Української РСР, який полягає в тому, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Отже, ч.1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які\~ мають у приватній власності\~ будинок\~ (частину будинку),\~ квартиру,\~ користуються\~ ним\~\~ (нею)\~\~ для\~\~ особистого проживання\~ і\~ проживання\~ членів\~\~ їх\~\~ сімей та інших осіб. Згідно із частиною першою статті 317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном. Разом з тим, вимогами ст.\~391\~ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи вищезазначене\~суд встановив,\~що відповідач\~по справі\~ [PERSON] \~більше року,\~а саме\~з 2015\~року не\~проживає у\~житловому будинку\~\~ [ADDRESS] ,\~до будинку\~не приїздить,\~його місце\~проживання невідоме,\~тому на\~підставі встановленого,\~суд прийшов\~до висновку,\~що позивачка\~має право\~на усунення\~порушень свого\~права власності,\~а відповідач\~втратив право\~користування житловим\~будинком [ADDRESS] ,\~а тому\~оцінюючи,\~за своїм\~внутрішнім переконанням,\~що ґрунтується\~на всебічному,\~повному,\~об`єктивному\~та безпосередньому\~дослідженні кожного\~отриманого у\~справі доказу,\~суд вважає\~позовні вимоги\~доведеними та\~такими,\~що підлягають\~до . На \~підставі \~викладеного,

Outcome: approved