Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом (який уточнювала) до [PERSON], Виконавчого комітету Миколаївської міської ради, третя особа - Третя Миколаївська державна нотаріальна контора, про усунення від права на спадкування та визнання права власності у порядку спадкування за законом, мотивуючи наступним. В позові [PERSON] вказує, що [INFO] помер її двоюрідний дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 1/20 частини домоволодіння [ADDRESS], що складається з частини житлового будинку літ. А-1, а саме: ? частини приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 та літньої кухні літ. П-2, яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18.05.1983 № 6-2624, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської нотаріальної контори. Ще до смерті [PERSON], [INFO], помер дід позивачки - [PERSON], який був би спадкоємцем другої черги. Після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є єдиними спадкоємцями вказаної спадщини. Відповідач [PERSON] рідною матір'ю позивачки. Позивач зі своєю матір'ю та двоюрідним дідом проживали по [ADDRESS] з 01. 03. 1980, про що свідчить відмітка про реєстрацію в паспорті відповідачки. Місцем реєстрації позивачки як дитини відповідачки [PERSON] є місце реєстрації її матері. Позивач зазначає, що насправді відповідачка була тільки зареєстрованою за вказаною адресою, а фактично постійно там проживали позивач [PERSON] та її двоюрідний дід - [PERSON]. Останній, в силу свого віку та тяжких хвороб перебував у безпорадному стані, був постільно лежачим, потребував стороннього догляд, був неспроможним своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя у, і позивач весь час була змушена здійснювати за ним догляд та утримувати його. Позивач за мірою своїх сил та можливостей допомагала діду, доглядаючи за ним, купуючи ліки, харчі, одяг, утримувала його. Допомагала з перевезенням діда до Тверської області Російської Федерації, оскільки перед смертю він хотів побувати на батьківщині, а після смерті організовувала та оплачувала поховання спадкодавця. Позивач стверджує, що вона неодноразово прохала відповідачку допомогти з утриманням діда, на що вона постійно ухилялася від цього. Вказує, що зверталася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, однак їй було відмовлено, та рекомендовано звернутися до суду. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] не має права на спадкування та підлягає усуненню від права на спадкування. За вказаних обставин позивач звернулася до суду. У судове засідання позивач не з'явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, обставини, викладені в позові підтвердила, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Виконавчого комітету Миколаївської міської ради в судове засідання не з'явилися, надали заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги визнали, проти задоволення позовних вимог не заперечували. Представник третьої особи Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори до судового засідання не з'явився, суду надав заяву про слухання справи за його відсутності. Заперечень проти позову суду не надавав. Також повідомив суд,що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер двоюрідний дід позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [INFO] Тверським відділом ЗАГС м. Москви (актовий запис № 5880). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді 1/20 частини домоволодіння [ADDRESS], що складається з частини житлового будинку літ. А-1, а саме: ? частини приміщень 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6 та літньої кухні літ. П-2, яке належало йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 18. 05. 1983 № 6-2624, посвідчений державним нотаріусом Першої Миколаївської нотаріальної контори. Вказане підтверджується довідкою ММБТІ від 05. 12. 2013. [INFO] помер дід позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від [INFO] серії [NUMBER], виданим Міським відділом ЗАГС м. Миколаєва. [PERSON] був рідним братом [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим 21. 07. 1983 Міським відділом ЗАГС м. Миколаєва, а також довідкою міського відділу реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції від 14. 08. 2008 № 2843/04-352. Згідно з п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 1262 та ч. 1 ст. 1266 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері; внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] та [PERSON] позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є єдиними спадкоємцями вказаної спадщини. Відповідач [PERSON] є рідною матір'ю позивачки [PERSON] Вказане підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 07. 08. 1973. Позивач зі своєю матір'ю та двоюрідним дідом проживали по [ADDRESS] з 01. 03. 1980, про що свідчить відмітка про реєстрацію в паспорті відповідачки. Місцем реєстрації позивачки як дитини відповідачки [PERSON] є місце реєстрації її матері. Згодом позивачку також було зареєстровано за вказаною адресою, про свідчить відмітка про реєстрацію в її паспорті. Позивач зазначає, що насправді відповідачка була тільки зареєстрованою за вказаною адресою, а фактично постійно там проживали позивач [PERSON] та її двоюрідний дід - [PERSON], який в силу свого віку та тяжких хвороб перебував у безпорадному стані, був постільно лежачим, потребував стороннього догляд, був неспроможним своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя у, і позивач весь час була змушена здійснювати за ним догляд та утримувати його. Позивач за мірою своїх сил та можливостей допомагала діду, доглядаючи за ним, купуючи ліки, харчі, одяг, утримувала його. Допомагала з перевезенням діда до Тверської області Російської Федерації, оскільки перед смертю він хотів побувати на батьківщині, а після смерті організовувала та оплачувала поховання спадкодавця. Позивач стверджує, що вона неодноразово прохала відповідачку допомогти з утриманням діда, на що вона постійно ухилялася від цього. Позивач на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину, оскільки як спадкоємець постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивач зверталася до Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори з наміром отримати свідоцтво про право власності на спадщину після смерті свого діда, однак їй було відмовлено. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку щляхом його визнання, зокрема, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у п. 23 постанови пленуму від 30. 05. 2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», коли відсутні умови для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому розглядові. Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в п.6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з абз. 3 п. 24, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування досліджених інших обставин справи. Відповідно до частини першої статті 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що відповідач позовні вимоги визнала в повному обсязі, визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, тому докази по справі не досліджуються і суд вважає за необхідне ухвалити рішення, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] про усунення [PERSON] від права на спадкування після смерті [PERSON], який помер [INFO]. Також, на підставі ч. 2 ст. 1258 ЦК України, зважаючи на те, що задоволення вимоги про усунення відповідачки [PERSON] від права на спадкування веде до зміни черговості спадкування, позивач [PERSON] як спадкоємець наступної черги за законом одержує право на спадкування після смерті [PERSON] та [PERSON] Беручи до уваги роз'яснення Верховного Суду України, викладені у п. 23 постанови Пленуму від 30. 05. 2008 за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», з яких слідує, що відсутності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому розглядові, а також приймаючи до уваги встановлене вище, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача про визнання права власності на спадкове майно. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі. Вимог про відшкодування понесеного судового збору позивачем не заявлено.

Outcome: approved