Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-22 00:00:00

Адвокат Матвієнко В.М. звернувся до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] про позбавлення останнього батьківських прав щодо неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , але внаслідок систематично зловживання алкогольними напоями, ведення антисуспільного способу життя, небажання працювати, повної відмови здійснювати піклування за неповнолітньою дочкою, яка проживає разом з матір`ю, він неналежно виконує свої батьківські обов`язки. Дитина має хворобливий стан здоров`я, перебуває на обліку у дитячій лікарні, проте батько навіть не цікавиться її станом здоров`я, навчанням та розвитком, не надає коштів на придбання медикаментів, забезпечення харчами та одягом, ухиляється навіть від сплати аліментів, у зв`язку з чим [PERSON] і звернулася до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте останній завчасно подав заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, судові витрати покласти на відповідача (а.п.79). Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином (а.п.31, 38, 49, 56, 74), а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явилися також, проте завчасно подали до суду заяви про розгляд справи без їхньої участі (а.п.46-47, 73). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25.12.2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.п.16). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.11.2018 року, [PERSON] народилася [INFO] та її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.п.10). Відповідно до копії судового наказу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 30.07.2019 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] (а.п.15). Як вбачається з довідки №576 від 09.02.2021 року, [PERSON] зареєстрована та фактично мешкає за адресою: [ADDRESS] разом з дочкою [PERSON] (а.п.7). Згідно з копіями амбулаторних виписок від 01.07.2015 року, 13.08.2016 року та 20.07.2017 року та копією консультаційного висновку спеціаліста [PERSON] має хворобливий стан здоров`я (а.п.11, 12, 13, 14). Відповідно до копії характеристики [PERSON] працює в КНП «ЦПМСД» ПРР ЧО на посаді сестри медичної загальної практики сімейної медицини. Вимоглива, дисциплінована, працелюбна, ввічлива. Користується авторитетом (а.п.6). З психологічно-педагогічної характеристики Прилуцького Ліцею №7 учениці 7-Б класу [PERSON] вбачається, що [PERSON] зарекомендувала себе як старанна, уважна, дисциплінована учениця. Мати приділяє належну увагу вихованню дочки. Батько не відвідував батьківські збори і не цікавиться навчанням дитини (а.п.8). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради Чернігівської області за №02-16/5138 від 22.10.2021 року позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , є доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.п.68), а представники служби у справах дітей Броварської міської ради Київської області не змогли поспілкуватися з відповідачем та підготувати через це відповідний висновок (а.п.59-62). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Так, відповідно до ст.164, 170 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 Сімейного Кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, саме зважаючи на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] , беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки [PERSON] , від виховання якої він свідомо ухиляється, не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дочки, не утримує її матеріально, не спілкується з нею, не цікавиться її життям, навчанням та станом здоров`я, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавити [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved