Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого із відповідачем [PERSON] 24 квітня 2018 року, з посиланням на те, що шлюб виявився невдалим, останні є батьками [PERSON] , [INFO] , сторони мають різні характери та погляди на сімейне життя, подружні відносини припиненні з листопада 2019 року, з цього часу спільне господарство не ведеться, збереження шлюбу не можливе. Просить позов задовольнити, малолітнього сина [PERSON] просить залишити проживати разом із нею. Згідно ст.ст.19, 274 ЦПК України дана справа, яка є малозначною, підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Згідно заяв від 07 вересня 2020 року, 29 вересня 2020 року позивач [PERSON] підтримує заявлені вимоги про розірвання шлюбу, просить розглянути справу за відсутності, просить змінити прізвище на дошлюбне « [PERSON] », примирення не можливе, судовий збір із відповідача просить не стягувати. Відповідно до заяви від 29 вересня 2020 року відповідач [PERSON] позов про розірвання шлюбу визнає, строк на примирення просить не надавати, просить розглянути справу за відсутності. Інші заяви, клопотання сторін станом на час розгляду справи відсутні. Із врахуванням заявлених клопотань про розгляд справи за відсутності всіма учасниками справи, судовий розгляд справи в порядку ч.3 ст.211 ЦПК України здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється. Згідно позовної заяви позивач [PERSON] просить розірвати шлюб із відповідачем [PERSON] .. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст.264 ЦПК України визначено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. За таких обставин суд розглядає справу в межах заявлених вимог про розірвання шлюбу. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 24 квітня 2018 року, дошлюбне прізвище позивача " [PERSON] ", останні є батьками [PERSON] , [INFO] , між сторонами виникли неприязні відносини через різні погляди на сімейне життя та сімейні цінності, що суперечить інтересам позивача, і є підставою для неможливості подальшого життя подружжя і збереження шлюбу, при цьому суд враховує, що норми сімейного законодавства не наділяють судові інстанції можливістю примушування жінки або чоловіка до підтримання, відновлення або продовження сімейних відносин, а вільність та рівність цих стосунків та можливість припинення шлюбу є їх основою, відповідно до поданих заяв сторони наполягають на розірванні шлюбу, клопотання останніх про надання строку для примирення відсутні. Законними підставами для розірвання шлюбу є ст.ст.105, 110, 112 СК України. Докази, що спростовують висновки суду, станом на час розгляду справи відсутні. Підтвердження у рішенні суду факту щодо визначення місця проживання дитини сторін разом із позивачем при розгляді позову про розірвання шлюбу не відповідає вимогам ст.ст.4, 13, 264 ЦПК України і свідчить про вихід суду за межі своїх повноважень, що є неприпустимим, при цьому позивач не позбавлена можливості звернення до суду з відповідним позовом у встановленому порядку щодо визначення місця проживання дитини.

Outcome: approved