Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] (надалі-Позивач) звернулась в суд з позовом до [PERSON] (надалі-Відповідач), третя особа: Служба в справах дітей Снятинської РДА про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позов мотивує тим, що від спільного проживання з відповідачем народилася спільна дитина - син [PERSON] , [INFO] . Дитина повністю перебуває на її утриманні, відповідач у вихованні сина участі не приймає і матеріально не утримує. 21 січня 2019 року відповідач наддав можливість позивачці на тимчасові поїздки сина [PERSON] , [INFO] в її супроводі за межі України в Республіку Білорусь терміном до 21.01.2020 року. На даний час відповідач знаходиться за межами України. Таким чином, відповідач не завжди має змогу надавати згоди на виїзд дитини за кордон. А тому просить суд надати дозвіл на виїзд за кордон дитини - [PERSON] , [INFO] , без дозволу (згоди) батька, а також просить дозволити їй або її офіційному представникові, без згоди батька [PERSON] , оформлювати документи для тимчасового виїзду або супроводу неповнолітнього [PERSON] , [INFO] за межі України до країн ближнього та дальнього зарубіжжя (Білорусія, Чехія, Естонія, Угорщина, Латвія, Литва, Мальта, Польща, Словаччина та Словенія та інші країни шенгенської угоди) до досягнення ним 16-ти літнього віку. Ухвалою суду від 21 липня 2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у судовому засіданні. В судове засідання сторонни не з`явилися. Позивач та її представник звернулися до суду із письмовою заявою про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без його участі. Третя особа, Служба у справах дітей Снятинської РДА в заяві від 18.05.2020 року №135/01-15/14 просила справу розглядати без участі їх представника. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Повно та всебічно з`ясувавши обставини, на які Позивач послалася, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, подані на підтвердження таких, з врахуванням вимог процесуального закону про належність та допустимість таких доказів, Ратнівський районний суд дійшов висновку про підставність позовних вимог, з огляду на наступне: Судом встановлено, з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що батьками [PERSON] , [INFO] , є сторонни у справі. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітня дитина проживає та знаходиться на утриманні позивачки. З позовної заяви вбачається, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, матеріальної допомоги на утримання спільної дитини не надає. Надаючи правову оцінку фактичним обставинам справи, суд виходить з таких норм законодавства: Згідно ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Частиною 2 ст. 141 СК України встановлено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991 р., частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Підпунктом 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 року №57, визначено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Відповідно до підп. 2 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Обставин, які обмежують право неповнолітньої дитини - [PERSON] на виїзд за межі України суд не вбачає, виїзд за кордон не суперечить інтересам дитини, а тому, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову. Задовольняючи позов, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути понесені нею судові витрати у виді судового збору в розмірі 840 грн. 80 коп., які пов`язані із розглядом справи і є обґрунтованими та пропорційним до предмета спору.

Outcome: approved