Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

В березні 2020 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачем зареєстрували шлюб 09 вересня 2006 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №160. В шлюбі народилася дитина: син [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, з відповідачем разом не проживають протягом трьох років, ведення спільного господарства припинено. Просить розірвати шлюб з [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », сина [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з матір`ю. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився. В позовній заяві просив справу слухати за його відсутності, позовні вимоги підтримує, складу суду довіряє. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, в суд від неї надійшла заява про визнання позову, в якій просила справу про розірвання шлюбу слухати без її участі, позовні вимоги визнає, складу суду довіряє. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 09 вересня 2006 року, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №160, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дитина - син [PERSON] , [INFO] , в свідоцтві про народження якого батьками записані [PERSON] та [PERSON] . За час спільного подружнього життя належної сім`ї не склалося, сторони проживають окремо протягом трьох років, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. При розгляді спору про розірвання шлюбу в цьому випадку суд не може вирішити питання щодо залишення дошлюбного прізвища одного з подружжя з наступних причин. В позовних вимогах позивач [PERSON] просить залишити йому прізвище « [PERSON] », як було записано в його свідоцтві про народження, копію якого він долучив. Проте в свідоцтві про шлюб дошлюбне прізвище чоловіка зазначено « [PERSON] », тому в суду немає підстав для залишення для позивача прізвища « [PERSON] » після розірвання шлюбу.

Outcome: approved