Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-17 00:00:00

В лютому 2018 року до Київського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики. Позивач, зазначає, що 05 січня 2015 року [PERSON] позичила у неї суму коштів, еквівалентну 3000 (трьом тисячам) доларів США під десять відсотків щомісячно за користування коштами, з терміном повернення коштів - 05 лютого 2015 року. Відповідач повернула суму, еквівалентну 1500 доларів США в серпні 2015 року. Решту суми боргу та процентів не повернула, чим не виконує умови договору. Тому позивач в судовому порядку просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики станом на 05.02.2018 року у сумі 228660 (двісті двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят) гривень 88 копійок, а також витрати по сплаті судового збору. Ухвалою судді від 16.02.2018 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики прийнято до розгляду та відкрите провадження у цивільній справі № 520/1349/18. Розгляд справи призначено провести в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідачу [PERSON] відомо про пред'явлений до неї позов. Заперечень проти позовних вимог відповідач не надала. Враховуючи положення статей 280,\~281 ЦПК України, 03 квітня 2018 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 05 січня 2015 року відповідач\~ [PERSON] отримала від позивача [PERSON] суму коштів, еквівалентну 3000 (трьом тисячам) доларів США під десять відсотків щомісячно за користування коштами. Вказані обставини підтверджені власноручною розпискою відповідача, датовану 05 січня 2015 року. В розписці зазначене зобовязання позичальника повернути повну суму боргу із обумовленими відсотками до 05 лютого 2015 року. Позивач стверджує, що до цього часу частина запозиченої суми та відсотки за користування коштами не повернута. Відповідач ці твердження не спростував. Сума фактично повернутого боргу еквівалентна 1500 доларів США. Згідно з частиною першою статті 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. За положеннями частини другої статті\~509 ЦК України, зобов'язання виникають з підстав, встановлених\~статтею 11 цього Кодексу. Пунктом 1 частини другої статті\~11 ЦК України\~встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 526 ЦК України\~встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини першої \~статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з частиною першою статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Частинами першою та другою статті 612 ЦК України\~встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобовязання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. За правилами статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором Частиною першою статті 1049 ЦК України\~встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За приписами статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 05 лютого 2018 року заборгованість за сумою позики та процентами складає 228660 (двісті двадцять вісім тисяч шістсот шістдесят) гривень 88 копійок. Заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. За правилами статті\~141 ЦПК України\~стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. Судовий збір сплачений позивачем в сумі 2286 (дві тисячі двісті вісімдесят шість) гривень 61 копійка підлягає стягненню з відповідача. Щодо розгляду справи у заочному порядку, судом враховане, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов'язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі\~\~«Юніон Аліментаріа [PERSON] проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов'язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов'язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. На підставі вищевикладена

Outcome: approved