Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-08 00:00:00

В позовній заяві та в судовому засіданні позивач просить суд стягнути в його користь з відповідача 10786,50 гривні заборгованості по заробітній платі за період серпень-грудень 2015 року, покликаючись на те, що постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року та наказом управління ДСНС у Тернопільській області №350 від 24.06.2015 року його було увільнено з служби та збережено за ним середній заробіток. За період з серпня по грудень 2015 року йому нараховано заробітну плату в сумі 10786,50 гривні, однак не виплачено її, через, як вбачається з довідки 15 державної пожежно-рятувальної частини управління ДСНС у Тернопільській області, відсутність відповідних коштористих призначень на 2016 рік. У зв'язку з невиплатою нарахованих коштів, позивач вважає, що порушені його права, тому вимушений звертатись до суду з даним позовом. Представник відповідача в судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки, хоча про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд вважає, що представник відповідача не з'явився в судове засідання без поважних причин, а, тому, справу слід розглянути заочно без його участі, так як, позивач не заперечує проти цього. Представник третьої особи проти задоволення даного позову не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 10.03.2016 року по справі №876/912/16 постанову Заліщицького районного суду від 15.01.2016 року по справі №597/1261/15-а скасовано та прийнято нову, визнано протиправним та скасовано наказ управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Тернопільській області №613 від 11.11.2015 року в частині, що стосується позивача. Відповідно до наказу управління ДСНС в Тернопільській області №350 від 24.06.2015 року наказано увільнити позивача від виконання обов'язків з 23.06.2015 року до дня фактичної демобілізації, зберегти за позивачем займану посаду і середню заробітну плату до дня фактичної демобілізації, виплатити йому грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки за відпрацьований період. Позивач в позовній заяві та в судовому засіданні ствердив, що вищевказаний наказ частково виконувався відповідачем, йому певний період часу виплачували середню заробітну плату, яка за ним збережена. Однак, за період серпень-грудень 2015 року не виплачено нарахованих коштів, що стверджується відповіддю Заліщицького РВ УДСНС України в Тернопільській області №13-1/27 від 08.06.2017 року, з причини відсутності відповідних кошторисних призначень на 2016 рік. Довідкою №13-1/38 виданою 14.07.2017 року 15-ю державною пожежно-рятувальною частиною управління ДСНС України в Тернопільській області стверджується, що позивачу нараховано, однак не виплачено за період серпень-грудень 2015 року заробітну плату в розмірі 10786,50 гривні. Відповідно до положень ст.119 ч.3 Кодексу Законів про працю України за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей". Згідно ст.39 ч.2 ЗУ Про військовий обов'язок і військову службу громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими ч.3, 4 ст.119 КЗпП України . А, тому, виходячи із комплексного аналізу вищевказаних правових норм, враховуючи, що позивача увільнено від виконання обов'язків пожежного-рятувальника 15 державної пожежно-рятувальної частини управління ДСНС України в Тернопільській області з 23.06.2015 року до дня фактичної демобілізації, за ним збережено займану посаду і середню заробітну плату, наказано забезпечити проведення йому відповідних виплат, які згідно із чинним законодавством покладаються на роботодавця, беручи до уваги нараховану суму невиплаченої заробітної плати позивачу за період серпень-грудень 2015 року, яка становить 10786,50 гривні, суд вважає, що невиплатою вказаної суми заробітної плати позивачу, порушені його права та гарантії, закріплені законодавством, які підлягають поновленню, шляхом задоволення даного позову. Тому, суд вважає, що з відповідача слід стягнути в користь позивача заборгованість по заробітній платі, що нарахована за період серпень-грудень 2015 року в розмірі 10786,50 гривні, відповідно до довідки 15 державної пожежно-рятувальної частини управління ДСНС України в Тернопільській області №13-1/38 від 14.07.2017 року. Суд також вважає, що у зв'язку із звільненням позивача на підставі ст.5 ч.1 п.1 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору його слід стягнути відповідно до ст.88 ч.3 ЦПК України з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved