Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з відповідачем, вказуючи, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 01 червня 2012 року. Від шлюбу дітей не мають. Однак, відповідач не згідний на розірвання шлюбу в органах РАЦСу, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Стверджує, що одруження з відповідачем виявилося невдалим. Спільне подружнє життя, яке б грунтувалося на почуттях взаємної любові та поваги не склалося. Між ними відсутні взаєморозуміння та взаємоповага. Це привело до того, що протягом тривалого часу вони фактично не підтримують шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство, проживають окремо. Прийшла до висновку, що примирення неможливе, сім`я існує формально. Просить шлюб з відповідачем розірвати. Сторони в судове засідання не з`явилися. В заяві на ім`я суду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує у повному об`ємі. Просить розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов, після розірвання шлюбу відновити її дошлюбне прізвище " [PERSON] ". Відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій позов визнає, на розірвання шлюбу згідний, оскільки упродовж останніх двох років вони проживають окремо, відновити подружні стосунки неможливо. Просить розглянути справу без його участі. Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, сторони протягом останніх двох років не проживають як сім`я, не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки, проживають окремо. При взаємовідносинах, які склалися між ними, суд вважає, що сім`я існує формально, збереження її неможливе. Згідно з ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися та засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали сторони наполягати на розірванні шлюбу, є обгрунтованими, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Статтею 113 Сімейного кодексу України встановлено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, позов підлягає до задоволення. У відповідності до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved