Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду із позовом, в якому просить розірвати шлюб з [PERSON], мотивуючи тим, що відносини в сім'ї не склалися, сторони припинили спільне проживання, сім'я фактично розпалася. Від шлюбу мають дочку: [PERSON], [INFO]. З урахування заяви про зміну способу стягнення аліментів та враховуючи перебування дочки на її утриманні просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 2000 гривень на її утримання. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у зв»язку із визнанням позову відповідачем згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, позов підлягає задоволенню у підготовчому засіданні. Відповідно до повторного свідоцтва про шлюб , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції у рівненській області, 11 жовтня 2016 року, серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04 лютого 2016 року, актовий запис № 95. Від шлюбу мають дочку: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 30 червня 2016 року. Згідно з ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України. Стаття 112 СК України передбачає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя та постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд вважає, що на даний час спільне проживання сторін стало не можливим і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, тобто фактично шлюб не існує, а тому його слід розірвати. Вимоги позивача узгоджуються з положеннями ст. 180 СК України, згідно яких кожен з батьків зобов'язаний утримувати дитину до її повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішення суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов"язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров"я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи та враховує, що відповідач є повнолітньою, працездатною особою молодого віку, інших утриманців не має, а також те, що відповідач визнав позовні вимоги. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved