Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] , та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки площею 14,01 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Миколаївської селищної ради Миколаївського району Одеської області, кадастровий номер земельної ділянки 512355510:01:004:0065. Зазначена земельна ділянка була прийнята сторонами у спадщину після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , та була їхньою власністю згідно до Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ОД № 083487. При цьому частка позивачки у спільній частковій власності складає 7/8, а відповідачки 1/8. Ставши власником частки у вищезазначеній земельній ділянці [PERSON] , користуючись своїм правом вирішила здати в оренду свою земельну ділянку. Відповідачка не бажає укласти договір про поділ спільного часткового майна, тим самим фактично створюючи їй перешкоди у володінні та розпорядженні належною їй часткою земельної ділянки, в зв`язку з чим, вона вирішила виділити у натурі свою частку з нерухомого спільного майна. Згоди про порядок володіння та користування майном, що є спільною частковою власністю, між сторонами не досягнуто. З метою добровільного поділу земельної ділянки позивачка зверталася до відповідачки про необхідність надання згоди на поділ земельної ділянки. Відповідачка такої згоди не надає, тому вирішення питання про поділ в позасудовому порядку є неможливим. Варіант розташування та конфігурація земельних ділянок, яка виділяється зображена на плані- схемі поділу земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею - 14,01 га, розташованої на території Миколаївської селищної ради Мколаївського району Одеської області, що є спільною частковою власністю [PERSON] та [PERSON] , виконаного фізичною особою- підприємцем [PERSON] , поділ даної земельної ділянки можливий виділенням [PERSON] земельної ділянки, зазначеної літерами А,Б,В,Г, загальною площею - 12,2586 га, що складає 7/8 частки та [PERSON] - зазначеної літерами В,Г,А,Б, загальною площею - 1,7505 га, що складає 1/8 частки, з межею між земельними ділянками зазначеною [PERSON] . Позивачка [PERSON] , в підготовче судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити в повному обсязі та розглянути справу в її відсутність. Відповідачка [PERSON] , в підготовче судове засідання, яке проводилось в режимі відео конференц зв'язку зі Скадовським районним судом Херсонської області не з`явилася. Представник відповідачки [PERSON] , в підготовчому судовому засіданні, яке проводилось в режимі відео конференц зв'язку зі Скадовським районним судом Херсонської області позовні вимоги позивачки визнав повністю та суду повідомив, що його довірителька, відповідачка [PERSON] визнає також позовні вимоги позивачки в повному обсязі. Згідно ст. 200 ч. 3 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідачем та її представником позовні вимоги позивачки визнано в повному обсязі, про що також вказано і у відзиві на позовну заяву, суд приходить до висновку про ухвалення рішення по справі в підготовчому судовому засіданні. Оцінивши зібрані по справі матеріали, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як дані обставини підтверджуються матеріалами справи копією паспорта [PERSON] ( а.с. 5 ), довідкою про реєстрацію місця проживання особи ( а.с. 6 ), копією Державного акту на право приватної власності на землю ( а.с. 7 ), копією Свідоцтва про право на спадщину за заповітом ( а.с. 8 ), копією Витягу ( а.с. 9 ), Довідкою виданою приватним нотаріусом Сологуб О.А., про надання відомостей стосовно спадкоємців по спадковій справі ( а.с. 10 ), копією технічної документації ( а.с. 11 - 19 ), копією Акту приймання - передачі межових знаків на зберігання ( а.с. 20 - 31 ), Витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки ( а.с. 39 ). У зв`язку із зазначеними обставинами та враховуючи вимоги ч. 1 ст. 626 ЦК України, якою передбачено, що договір - це домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, стало неможливим укладення, передбаченого законом договору про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб ( співвласників ), належить їм на праві спільної власності ( спільне майно ). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч .1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення ( встановлення ) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Відповідно до статті 11 Закону України «Про порядок виділення в натурі ( на місцевості ) земельних ділянок власникам земельних часток ( паїв )» встановлення меж земельних ділянок у натурі ( на місцевості ) власникам земельних часток ( паїв ) здійснюється на підставі проектів землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв) або технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється, відповідно до ч. 2 ст. 367 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності ( спільна часткова власність ) або без визначення часток учасників спільної власності ( спільна сумісна власність ). Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Відповідно до ч. з ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЗК України, учасник спільної часткової власності відповідно до розміру своєї частки має право на доходи від використання спільної земельної ділянки, відповідає перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільною земельною ділянкою, і повинен брати участь у сплаті податків, зборів і платежів, а також у витратах по утриманню і зберіганню спільної земельної ділянки. Згідно ч. 3,4,5 ст. 89 Земельного кодексу України, передбачено, що, володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved