Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

В грудні 2014 року позивач [PERSON] (далі позивач) звернулась до суду з позовом до [PERSON] (далі відповідач), у якому просила стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина [PERSON], який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Зазначила, що відповідач добровільно не надає належної допомоги на утримання сина, а тому змушена звернутися до суду з позовом. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, судову повістку, направлену на його адресу, отримав, що підтверджується особистим його підписом на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с. 14). Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ч. 4 ст.169, ст. 224 ЦПК України, беручи до уваги наявні у справі дані про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.3). Домовленості про утримання дітей в досудовому порядку сторонами не досягнуто Згідно частини другої статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Аліменти на утримання дитини присуджуються у частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 СК України) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч. 2 ст. 182 згаданого Закону). Положення статті 183 СК України передбачають, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. З огляду на викладене, враховуючи межі заявлених позовних вимог та те, що відповідач повідомлений про розгляд справи жодних заперечень в обсязі заявлених вимог суд не надав (а.с. 14), суд вважає за можливе задовольнити позов в повному обсязі, стягнувши з відповідача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову - 09.12.2014 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судові витрати в дохід держави, що складаються з судового збору розмірі 243 грн. 60 коп., оскільки позивач в силу закону звільнена від їх сплати.

Outcome: approved