Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]. про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 01.12.2007 року вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу дітей у подружжя немає. Сумісне життя не склалось з причин відсутності взаєморозуміння, різними поглядами на сімейні відносини та ведення спільного господарства. Відповідач постійно влаштовував сварки, висував необґрунтовані претензії, принижуючи її честь та гідність. Шлюбні відносини припинені та спільне господарство не ведеться з 2010 року, втрачене почуття любові та поваги. Посилаючись на те, що зберегти сім'ю неможливо, просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала, пояснила, що сторони не проживають однією сім'єю з 2010 року,просила строк для примирення не надавати. Проти розгляду справи в заочному порядку не заперечувала. Відповідач до суду не з'явився, повідомлений належним чином, будь-яких клопотань не надав. Суд з урахуванням думки позивача вважає за можливе розглянути справу у заочному порядку. Суд, з'ясувавши фактичні обставини справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 01.12.2007 року Ароматновською сільською радою Білогірського району Автономної Республіці Крим зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (актовий запис № 27). Від шлюбу подружжя дітей не мають. Шлюбні відносини припинені в 2010 році. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України при вирішенні спору про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, і у разі встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення, постановляє рішення про розірвання шлюбу. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.10 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя, вживати заходів до примирення подружжя у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу. Шлюб - це сімейний союз жінки та чоловіка, заснований на взаємних почуттях любові та поваги, який ґрунтується на їх вільній згоді набути права та обов'язки подружжя. Позивачка висловила своє волевиявлення, яке полягає в тому, що вона не бажає проживати однією сім'єю з відповідачем і вважає, що збереження шлюбу буде суперечити її інтересам. Суд не вважає за доцільне призначати строк для примирення, оскільки цей крок робиться судом лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правової основою шлюбу. З урахуванням фактичних взаємин подружжя, мотивів та причин розлучення, суд вважає збереження шлюбу неможливим. Позивачка заявила клопотання про залишення їй призвища "[PERSON]" при реєстрації розірвання шлюбу.

Outcome: approved