Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

Заступник Білгород-Дністровської міжрайонної прокурори в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області звернувся до суду з позовом до [PERSON], Білгород-Дністровське управління юстиції в Одеській області про знесення обєкту самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, скасування реєстрації. В судове засідання прокурор не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив справу слухати в його відсутність. В судове засідання представник інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання представник Білгород-Дністровського управління юстиції в Одеській області не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. В судове засідання відповідач не зявився, був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Проведеною Білгород-Дністровською міжрайонною прокуратурою перевіркою встановлено, що відповідачем [PERSON] здійснено самочинне будівництво магазину - літ.«А», загальною площею 21,7 кв.м. з навісом - літ.«а» по [ADDRESS]. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 19.07.2012 року позовні вимоги [PERSON] до Затоківської селищної ради про визнання права власності - задоволені. За [PERSON] визнано право власності на самочинне будівництво, а саме: магазин - літ.«А», загальною площею 21,7 кв.м. з навісом - літ.«а» по [ADDRESS]. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 21.05.2013 року апеляційна скарга Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Головного управління Держземагенства в Одеській області задоволена. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 19.07.2012 року скасовано, в задоволені позовних вимог [PERSON] до Затоківської селищної ради про визнання права власності - відмовлено. Відповідно до ч.2 ст.41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважається самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належного затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Таким чином, за загальними правилами особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. В п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року №6 «Про практику застосування судами ст.376 ЦК України зазначено, що самочинним вважається будівництво, якщо воно збудовано на земельній ділянці, що не була відведена особі. Не може вважатися наданням земельної ділянки акт вибору, або лише рішення органу влади про надання дозволу на розробку проекту землеустрою або для розробки проекту забудови. У п.6 зазначеної Постанови вказано, що таке самочинне будівництво не є об'єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та продажу. Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом «Про регулювання містобудівної діяльності» (дозвільний документ статті 35-37), що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкту і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі. Під проектом слід розуміти залежно від категорії об'єкта будівництва відповідний склад документації, визначеної ст.ст.1,7,8 Закону України «Про архітектурну діяльність», отриманої відповідно до ст.ст.29, 31 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності», а також будівельний паспорт та технічні умови, отримані відповідно до ст.ст.27, 30 зазначеного Закону. Відповідно до п.12 (абз.12) вищевказаної Постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними. Відповідно до п.21 зазначеної Постанови при вирішенні позову про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених ст.ст.27, 29, 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (ст.ст.34, 37 цього Закону). Проект не є належно затвердженим за умови відсутності погодження архітектурно-планувальної частини проекту місцевим органом містобудування та архітектури «і позитивного висновку державної експертизи у випадку, коли її проведення є обов'язковим, ст.7 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності». Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил, місцевих правил забудови населених пунктів. Містобудівельна документація повинна бути узгоджена з: управлінням архітектури та містобудівництва, органами державного санітарного та пожежного нагляду, управлінням екологічної безпеки, управлінням інженерного захисту території міста, органами ДАІ МВС, а також інтими організаціями, вказаними у завданні на проектування. Статтею 12 Закону України «Про основи містобудування» передбачено, що до компетенції органів місцевого самоврядування у сфері містобудування на їх території належить право затвердження місцевих містобудівних програм, генеральних планів відповідних населених пунктів, іншої містобудівної документації; внесення змін у зазначені документи за поданням спеціально уповноважених органів містобудування та архітектури відповідно законодавства. Статтею 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва, прийняття нерухомого майна до експлуатації та державної реєстрації такого майна. Згідно інформації відділу Держземагенства у м.Білгород-Дністровському та реєстраційної служби Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області за відповідачем [PERSON] право власності (користування) на земельні ділянки не зареєстроване. Відповідно до ст.152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Відповідно до ст.212 Земельного кодексу України, самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» роз'яснено, що самовільне зайняття земельної ділянки це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними. Згідно проведеної перевірки встановлено, що на підставі рішення Білгород- Дністровського міськрайонного суду від 19.07.2012 року відповідач [PERSON] здійснив державну реєстрацію права власності спірної будівлі, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно ст.15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Відповідно до ст.1 ЦК України, цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Згідно ч.2 ст.346 ЦК України, право власності може бути припинене крім випадків, передбачених ч.1 і в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав є обов'язковою. Інформація про права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до ч.1 ст.2 Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 6 цього ж Закону зазначено, що система органів державної реєстрації складає спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України, що забезпечує реалізацію державної політики у сфері державної реєстрації прав, та його територіальні органи, які є органами державної реєстрації прав. Держателем Державного реєстру прав є спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади з питань державної реєстрації прав - Міністерство юстиції України. Статтею 8 Закону передбачено, що орган державної реєстрації прав: проводить державну реєстрацію прав та їх обтяжень або відмовляє у їх реєстрації; забезпечує ведення Державного реєстру прав; надає інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом; забезпечує облік безхазяйного нерухомого майна; здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами України. Відповідно до п.5 ч.1 і п.2 ч.2 ст.19 Закону держана реєстрація прав і обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Згідно ст.26 вказаного Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 2.6 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Пунктом 2 Інформаційного листа Вищого господарського суду України від 08.02.2013 № 01-06/319/2013 «Про деякі питання, пов'язані із запровадженням нової системи державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено: слід звернути увагу на зміну законодавчого підходу до порядку скасування державної реєстрації прав. Так, на відміну від попередньої редакції Закону, за якою державна реєстрація речових прав скасовувалася в разі, зокрема, винесення судом відповідного рішення, про що вносилися дані до Реєстру прав власності на нерухоме майно, відтепер ч.2 ст.26 чинної редакції Закону передбачено внесення до Державного реєстру прав на нерухоме майно запису про скасування державної реєстрації прав "у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав". Згідно ст.124 Конституції України, судові рішення приймаються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Оскільки, у зв'язку з скасуванням підстави такої реєстрації, а саме: рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 19.07.2012 року, тому держана реєстрація права власності за [PERSON] на будівлю магазину, розташовану за адресою: [ADDRESS] має бути скасована. Згідно рішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року за №3-рп99, «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає, в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з частковою державною власністю у статутному фонді. Проте держава може вбачити свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й у діяльності приватних підприємств, товариств. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інш.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Відповідно до п.2 ст.121 Конституції України на прокуратуру України покладено представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках зазначених законом. В тому числі такі випадки передбачені ст.36-1 Закону України «Про прокуратуру». Основним напрямком держаної політики є контроль за дотриманням земельного законодавства й законності забудови території. Нераціональне (незаконне) використання земельних ресурсів, забудова з порушенням містобудівних норм, правил порушує гарантовані Конституцією України права громадян - членів громади і заподіює істотний збиток державі. Відповідно до ст.6 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю Згідно зі ст.7 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» управління у сфері містобудівної діяльності здійснюється шляхом контролю за дотриманням законодавства у сфері містобудівної діяльності, вимог будівельних норм, державних стандартів і правил, положень містобудівної документації всіх рівнів, вихідних даних для проектування об'єктів містобудування, проектної документації. Відповідно до п. 10 Положення про Державну архітектурно-будівельну інспекцію України, затвердженого Указом Президента України від 8 квітня 2011 року №439/2011 здійснює в межах своїх повноважень державний контроль за дотриманням юридичними і фізичними особами державних будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих і будівельних робіт, перепланування та реконструкції (дообладнання) житлового фонду, будівель громадського призначення, елементів упорядження територій для задоволення потреб осіб з обмеженими фізичними можливостями та інших маломобільних груп населення. Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об'єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Згідно ч.1 ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. Відповідно до п.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, а саме: можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об'єктів. Пункт 8 ст.60 вищезазначеного Закону визначає, що об'єкти права комунальної власності не можуть бути вилученими у територіальних громад та передані іншим суб'єктам права власності без згоди безпосередньо територіальних громад чи відповідного рішення ради чи уповноваженого органу. Регулювання земельних відносин з порушенням законодавства України спричиняє державі і територіальній громаді економічні збитки, перешкоджає здійсненню передбаченого Конституцією України права власності на землю, тягне нераціональне використання земель і спричинення збитків оточуючому середовищу, чим і обумовлюється необхідність представництва прокурором інтересів Затоківської селищної ради та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області. За таких обставин суд вважає, що вимоги Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури в інтересах держави в особі Затоківської селищної ради, Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області до [PERSON], Білгород-Дністровське управління юстиції в Одеській області про знесення обєкту самочинного будівництва, звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки, скасування реєстрації обґрунтовані, доказані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved