Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину будинковолодіння, мотивуючи свою позицію тим, що за час спільного проживання з відповідачем, починаючи з 1988 року по 2008 рік, як без реєстрації шлюбу, так і у шлюбі, за спільні кошти було придбане домоволодіння, що розташоване у [ADDRESS], а згоди з приводу розподілу майна між ними наразі не досягнуто, бо відповідач відмовлявся добровільно оформити її право власності на половину домоволодіння нотаріально, а тому [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого у [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали позовні вимоги, просили суд повністю їх задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину домоволодіння, розташованого у [ADDRESS], оскільки зазначене нерухоме майно придбане за рахунок їхз спільних коштів та коштів їх батьків, як позивача, так й відповідача. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти того, що спірний будинок з прибудовами придбаний за рахунок їх спільних коштів та коштів їх батьків, не заперечував проти визнання за його колишньою дружиною права власності на 1/2 частину їх спільного домоволодіння. Суд, заслухавши пояснення сторін та вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання позову відповідачем та вважає, що позов підлягає до задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з чинним на час придбання майна Законом України "Про власність" майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї є їх спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Відповідно до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні кошти членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 18.01.1995 року, зареєстрованого у реєстрі за № 75 від 18.01.1995 року, [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого у [ADDRESS]. Відповідно до довідки від 20.08.2014 року за вих. № 336, виданої виконкомом Шабельниківської сільської ради Золотоніського району Черкаської області, [PERSON] дійсно з 1991 року і по даний час зареєстрована і проживає за адресою: [ADDRESS]. Згідно з даними трудової книжки ([NUMBER] від 01.08.1986 року) [PERSON] починаючи з 01.08.1986 року дійсно на час придбання спірного будинку мала постійне місце роботи, а значить і постійний дохід. Таким чином у судовому засіданні встановлено, що домоволодіння по вул. Горького, 46 у с. Шабельники Золотоніського району Черкаської області придбане за спільні кошти членів сім`ї відповідача, що визнав і сам відповідач у судовому засіданні і є їх спільною сумісною власністю, оскільки інше не встановлено жодним договором, укладеним у письмовій формі сторонами по справі. Оскільки відповідач позов визнав у повному обсязі, і визнання позову прийняте судом, то суд вважає за можливе позовні вимоги [PERSON] задовольнити у повному обсязі, визнавши за позивачем [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння, розташованого у [ADDRESS]. Суд, згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України, також приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат відповідно до квитанції № к14/9/75 від 09.04.2014 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved