Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-08 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки площею 0.2500 га. розташованої за адресою: [ADDRESS], переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0.1041 га. розташованої за адресою: [ADDRESS], переданої для ведення особистого селянського господарства. За життя [PERSON] заповіту не залишив, а тому вона є спадкоємцем за законом першої черги після його смерті, оскільки є його дружиною. Зазначає, що крім неї спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є їхні з ним діти [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Однак [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], подавши 30.11.2012 року відповідні заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини, що підтверджується копіями їх заяв про відмову від спадщини. Їхня донька [PERSON] на відміну від позивача зі спадкодавцем разом не проживала і до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку не зверталася, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину. До того ж, позивач вказує, що [PERSON] не заперечує щоб спадщину вона оформила на своє ім'я, тобто взагалі відмовляється від прийняття спадщини на її користь. Відповідно до діючого законодавства позивач звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Л. В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], однак нотаріусом постановою від 17.07.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на вказаний будинок та рекомендовано звернутися до суду. В судовому порядку нотаріус також порекомендувала позивачеві оформити і земельні ділянки, оскільки вона не може в нотаріальному порядку окремо видати свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства без видання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Тобто відповідно до діючого законодавства неможливо, щоб земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства належали одній особі, а житловий будинок для обслуговування якого дані земельні ділянки виділені - іншій особі. Зазначає, що за життя [PERSON], на виділеній йому Хорошівською сільською радою земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1991 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Вказує, що від спадщини вона не відмовлялася, прийняла її, оскільки проживає в будинку, обробляє земельну ділянку, звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, проте через вказані вище обставини не може оформити спадкове майно на свої ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві також вказує, що позов підтримує, просить його задовольнити в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника Хорошівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Проти позовних вимог не заперечують. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - управління Держземагенства у Петропавлівському районі Дніпропетровської області, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її часті. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] в судове засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу в її відсутність. В заяві також вказує, що проти задоволення позову не заперечує, і просить визнати за позивачем право власності на житловий будинок і земельні ділянки. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки площею 0.2500 га. розташованої за адресою: [ADDRESS], переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, земельної ділянки площею 0.1041 га. розташованої за адресою: [ADDRESS], переданої для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.06.2012 року, копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04.11.2009 року, копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 04.11.2009 року, копією технічного паспорта на житловий будинок. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя [PERSON] заповіту не залишив, а тому відповідно позивач є спадкоємцем за законом першої черги після його смерті, оскільки є його дружиною. Крім позивача спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є їхні з позивачем діти [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER], копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 05.06.2010 року. Проте [PERSON] та [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], подавши 30.11.2012 року відповідні заяви нотаріусу за місцем відкриття спадщини, що підтверджується копіями їх заяв про відмову від спадщини № 1182 та № 1183. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Їхня з померлим донька [PERSON] на відміну від позивача зі спадкодавцем разом не проживала, що підтверджується довідкою Хорошівської сільської ради № 498 від 03.08.2015 року, в якій вказано, що на день смерті [PERSON] з ним проживали [PERSON], [PERSON] та [PERSON], і до нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини протягом шестимісячного строку не зверталася, а тому відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину. Крім цього в письмовій заяві поданій до суду [PERSON] проти задоволення позову не заперечує та не заперечує щоб спадщину позивач оформила на своє ім'я, тобто взагалі відмовляється від прийняття спадщини на користь позивача. Таким чином позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON]. Відповідно до діючого законодавства позивач звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області Свириденко Л. В. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], однак нотаріусом постановою від 17.07.2015 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок через відсутність правовстановлюючого документу на вказаний будинок та рекомендовано звернутися до суду, що підтверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.07.2015 року. В судовому порядку нотаріус також порекомендувала позивачеві оформити і земельні ділянки, оскільки нотаріус не може в нотаріальному порядку окремо видати свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства без видання свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За життя [PERSON], на виділеній йому Хорошівською сільською радою земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1991 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. До серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об'єкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво». Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці об'єкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію об'єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. До того ж як роз'яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради. В даному інформаційному листі також вказано, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Відповідно до довідки Хорошівської сільської ради від 03.08.2015 року № 497 [PERSON] дійсно за життя був власником жилого будинку за адресою [ADDRESS] згідно запису в погосподарській книзі № 2. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON] за життя володів житловим будинком, земельними ділянками, ніхто його право власності до суду не оспорив, а тому він був належним власником вказаного нерухомого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття. Від спадщини позивач не відмовлялася, фактично прийняла її, оскільки проживає в будинку, обробляє земельну ділянку, звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, проте через вказані обставини не може оформити спадкове майно на свої ім'я та розпоряджатися ним на правах власника. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані нею на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved