Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей вказуючи, що 17 жовтня 1998 року у виконкомі Лозуватської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис про шлюб № 9. Від шлюбу мають спільних дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітню дочку - [PERSON], [INFO]. Подружнє життя між ними не склалося, причиною тому стало те, що відповідач приділяв мало уваги як дружині, всі сімейні питання вирішував на свій розсуд, також відповідач зловживає спиртними напоями, що негативно впливає на розвиток дітей, допомоги на утримання дітей не надає. Проживають разом, але шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають. Просить розірвати шлюб та стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 2/5 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, після розірвання шлюбу просить їй залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судові засідання двічі підряд 19.05.2014 року та 03.06.2014 року не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином /а.с.21,22/, причину неявки до суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 17 жовтня 1998 року у в виконкомі Лозуватської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області позивач зареєструвала шлюб з відповідачем, актовий запис про шлюб № 9, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу /а.с.5/. Від шлюбу мають спільних дітей - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітню дочку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтва про народження /а.с.6,7/. Подружнє життя між сторонам не склалося, проживають разом, але шлюбно-сімейні стосунки не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя - як слідує із матеріалів цивільної справи позивач є дружиною відповідача, тобто має право на звернення з позовом про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 112 СК України суд встановлює підстави для розірвання шлюбу за позовом одного із подружжя: - згідно ч.1 ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу та інші обставини життя подружжя; - згідно ч.2 ст. 112 СК України , суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст. 113 СК України, особа яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За таких обставин, суд приходить до висновку, що подружнє життя між сторонами не склалося, проживають разом, але шлюбно-сімейні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, що свідчить про стійкий розлад подружніх стосунків, внаслідок чого суд вважає подальше спільне проживання подружжя, збереження сім'ї та примирення між подружжям неможливим, так як це суперечить інтересам сторін, тому вимоги щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька, або у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 183 СК України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: - стан здоров"я та матеріальне становище дитини; - стан здоров"я та матеріальне становище платника аліментів; - наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову тобто з часу подачі позовної заяви з 07 травня 2014 р. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач є батьком дітей, однак матеріальну допомогу на їх утримання не надає - внаслідок чого суд вважає, що позовні вимоги позивачки щодо стягнення аліментів підлягають задоволенню в повному об'ємі. На підставі ст.ст. 104, 110, 112, 113, 180, 181, 183 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved