Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, вказавши, що 01.08.2009 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб , від якого [INFO] в них народився син [PERSON] , який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Шлюб між ними було розірвано 23.12.2010 року на підставі рішення суду. Рішенням суду від 11.12.2009 року відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1 / 4 частини, щомісячно до досягнення сином повноліття. Станом на 31.07.2019 року заборгованість відповідача по сплаті аліментів становить 6825,60 грн. 20.06.2019 року вона зареєструвала шлюб із [PERSON] , та їй було присвоєне прізвище « [PERSON] ». Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання сина, не цікавиться його розвитком та станом здоров`я. З 2010 року перестав підтримувати будь - які зв`язки із сином. Просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] до суду не з`явилися, у справі є заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не з`явився, звернувся до суду з заявою у якій не заперечує про позбавлення його батьківських прав та відмовляється від батьківських прав у повному обсязі стосовного сина [PERSON] , [INFO] . Справу просить розглядати без його участі. Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради Займукова І.А. до суду не з`явилася, раніше зверталася з заявою, де з урахуванням заяви відповідача щодо його згоди з позбавленням батьківських прав, покладається на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є відповідач [PERSON] та позивач [PERSON] . Шлюб між відповідачем та позивачем було укладено 01.08.2009 року. Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 23.12.2010 року шлюб між ними розірвано. Рішення набрало законної сили 05.01.2011 року (а.с. 16-18). Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 11.12.2009 року з відповідача стягнуті аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів доходу, щомісячно, але не менше одного неоподаткованого прибутковим податком мінімуму доходів громадян, до досягнення сином повноліття та рішенням того ж суду від 23.02.2018 року змінено розмір аліментів на 1 / 4 частину з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON] , [INFO] (а.с. 19-21). Відповідно до довідки - розрахунку начальника Довгинцівського ВДВС міста Кривий Ріг, борг відповідача [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] за період з 20.04.2018 року по 31.07.2019 року станом на 31.07.2019 року становить 6825,60 грн. (а.с. 24). Після одруження позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 25). Позивач є зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] (а.с. 14 - довідка). Малолітній [PERSON] , знаходиться під спостереженням амбулаторії ЗПСМ № 6, мешкає за адресою: [ADDRESS] . На прийом до лікаря з дитиною приходить лише матір [PERSON] (а.с. 29 -довідка КНП «ЦПМСД № 5» КМР»). Малолітній [PERSON] , [INFO] мешкає разом з матір`ю (позивачем по справі). До матеріалів справи додані докази, відповідно до яких вихованням та навчанням сина займається позивач. Відповідач участі у вихованні сина не приймає (а.с. 26-32). Все це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дітей. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, так як не піклується про нього, не займається його вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров`ям сина. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесід з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються зазначеної справи. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 12.11.2019 року № 8/22-4920 виконком не знайшов достатніх підстав для надання висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітнього сина у зв`язку із неможливістю встановлення місця знаходження [PERSON] та з`ясування його відношення щодо позбавлення батьківських прав. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] надіслав належним чином засвідчену заяву де вказав, що перебуваючи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки, цією заявою за власним бажанням не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та відмовляється від батьківських прав у повному обсязі стосовного свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який мешкає за адресою: [ADDRESS] . Також зазначив, що у разі необхідності, внести відповідні зміни до актового запису про народження. Надає згоду на усиновлення дитини Ознайомившись з вказаною заявою відповідача представник служби у справах дітей виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради Займукова І.А. при винесенні рішення покладалась на розсуд суду, про що зазначила у заяві від 18.11.2020 року. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Тому, враховуючи письмові докази по справі, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача [PERSON] , батьківських прав відносно сина [PERSON] . Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду сплатила судовий збір у розмірі 768,40 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved