Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з зазначеним позовом до [PERSON] відділу державної виконавчої служби по Барвінківському, Борівському, Ізюмському районах та місту [PERSON] територіального управління юстиції у Харківській області про зняття арешту з майна. Просить звільнити житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм. пров. Говорова маршала, буд.2 з-під арештів, що були накладені ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 січня 2005 року, реєстраційний номер обтяження 1671016, та постановою Ізюмського міськрайонного ВДВС від 18 січня 2006 року, реєстраційний номер обтяження 2801588. Позивач в судове засідання не зявився, однак надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав повністю. Частиною 5 статті 279 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь -якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. У судове засідання представник відповідача не зявився, надав письмовий відзив, зазначаючи, що згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження (спецрозділ), на виконанні у відділі перебувало виконавче провадження по виконанню ухвали № 2 щодо забезпечення позову, виданої 04.01.2006 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про накладення арешту на майно [PERSON], [INFO], ідн. №1776909665, що мешкає за адресою : м. Ізюм, пров. Говорова, 2. На підставі вищевикладеного державним виконавцем 18.01.20016 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Також повідомили, що на даний час у Відділі на виконанні перебуває виконавче провадження № 53292573 про стягнення з [PERSON] на користь ТОВ "Служба миттєвого кредитування" заборгованості у сумі 8218,00 грн., яке знаходиться на утриманні в Ізюмському обєднаному УПФУ, просив провести судове засідання у справі без його участі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявляти клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна [PERSON], який помер 13 квітня 2005 року, є власником 1/2 частини житлового будинку, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм. пров. Говорова, буд. 2. (а.с.8,9). Згідно свідоцтва про смерть, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області 14.04.2005 року, [PERSON] помер 13 квітня 2005 року. (а.с.15). Відповідно до заповіту від 11 квітня 2005 року, посвідченого нотаріусом Ізюмського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 640, [PERSON] зробив таке розпорядження: все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON]. (а.с.14). Відповідно до ухвали Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 25 січня 2005 року накладено арешт на житловий будинок, розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Говорова, буд. 2. (а.с.11). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18 січня 2006 року, що була винесена державним виконавцем ВДВС в Ізюмському та Борівському районах [PERSON] знову накладено арешт на будинок розташований за адресою: Харківська область, м. Ізюм. пров. Говорова, буд. 2. (а.с.12). Боржником по справі була [PERSON]. [PERSON] відділу державної виконавчої служби по Барвінківському. Борівському. ізюмському районах та місту [PERSON] за вих. № 33391 від 05 грудня 2018 року повідомлено, що згідно перевірки даних автоматизованої системи виконавчого провадження, виконавчі документи про стягнення заборгованості з [PERSON] на користь [PERSON], [PERSON] на виконанні станом на 05.12.2018 у відділі не перебувають. На виконанні у відділі перебувало виконавче провадження № 3005827 за виконавчим листом № 2-336, виданим 03.02.2005 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 7513,03 грн. та виконавче провадження № 3005916 за виконавчим листом № 2-2078, виданим 23.12.2004 Ізюмським міськрайонним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованості в розмірі 1018 1,97 грн. Також повідомлено, що 30.11.2018 державним виконавцем на підставі п. 9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» винесені постанови про закінчення вищевказаних виконавчих проваджень у звязку з фактичним виконанням в повному обсязі. (а.с.10). Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України права та обов'язки, що складають спадщину переходять до спадкоємців з часу відкриття спадщини. За змістом ст. ст. 4, 5, ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 1, 5 ст. 1268 України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини згідно з ч. 2 ст. 1220 ЦК України є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Позивач зазначає, що є спадкоємцем після смерті [PERSON], а тому, як майбутній власник цього майна, згідно із положеннями ст. 391 ЦК України, може вимагати усунення будь-яких порушень (обмежень) в здійсненні права користування розпорядження майном, яке фактично належить. Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст.ст.316,317,319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved