Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

В лютому 2015 року до суду звернулась [PERSON] з позовом до ПП «Агро Ніка» с.Тополівка про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки та зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку. Вказала, що вона є власником земельної ділянки, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується відповідним державним актом. В кінці 2014 року їй стало відомо про існування договору оренди, укладеного від її імені та відповідачем, відповідно якого земельну ділянку передано в строкове платне користування строком на 10 років. Враховуючи, що вказаний договір вона не підписувала, нікого не уповноважувала це зробити, просить визнати договір оренди недійсним та зобов'язати відповідача повернути земельну ділянку. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, пояснила, що раніше в 2005 році було укладено договір оренди землі строком на 5 років, за яким вона отримувала орендну плату. Вона вважала, що в 2010 році той договір мав би закінчитись, але директор [PERSON] нікого з орендодавців не відпускав, документів ніяких не давав, на усні звернення не реагував. Орендну плату до цього часу вона отримувала. В кінці 2014 року вона від свого сина дізналась про існування договору з ПП «Агро Ніка», строк якого 10 років. Такий договір вона не підписувала, ніяких доручень на його підписання нікому не давала. Представник позивача [PERSON], який діє на підставі довіреності від 20 лютого 2015 року, підтримав позовні вимог, пояснив, що договір від 2005 року їм на руки не видавали, тому коли він закінчувався не було відомо. Минулого року йому видали мамин договір оренди землі, з якого вони дізнались про оренду строком на 10 років. Представник відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 06 лютого 2015 року, заперечує проти позову. Вказала, що позивач [PERSON] договір оренди підписувала в приміщенні контори підприємства в присутності головного бухгалтера [PERSON]. В 2012 році ПП "Агро Ніка" масово укладало договори оренди землі. Протягом дії договору позивач орендну плату отримувала. Просить застосувати строк позовної давності і відмовити у позові, оскільки термін позовної давності сплив в 2013 році після закінчення строку договору оренди, який було укладено між сторонами в 2005 році. Від відділу Держземагентства у Теплицькому районі надійшла заява про розгляд справи без участі представника відділу, у прийнятті рішення покладаються на розсуд суду. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником земельної ділянки, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку Серії ЯА №105106 ( а.с. 9). Між позивачем та ПП «Агро Ніка» с.Тополівка 29 березня 2012 року укладено договір оренди земельної ділянки строком на 10 років (а.с.10-11). Вказаний договір було зареєстровано у відділі Держкомзему у Теплицькому районі 19 грудня 2012 року за № 052370004009305. Відповідно до ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами(ч.2 ст.207 ЦК України). Частиною першою статті 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Статтею 208 ЦК України встановлено, що правочини між фізичною та юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі. Відповідно ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Частиною першою статті 216 ЦК України встановлено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає - 2 - спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №505/506/15- 21 від 09 квітня 2015 року підпис від імені [PERSON] на першому примірнику договору оренди від 29 березня 2012 року, зареєстрованого 19 грудня 2012 року за №052370004009305, який було укладено між [PERSON] та ПП «Агро Ніка» - виконані не самою [PERSON], а іншою особою із ретельним наслідуванням її підпису; на другому примірнику договору оренди підпис виконаний не самою [PERSON], а іншою особою. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутнє волевиявлення позивача [PERSON] на встановлення її цивільних прав та обов'язків щодо передачі в оренду земельної ділянки, яка перебуває у її власності, на умовах, що були визначені в договорі оренди землі, оскільки в судовому засіданні доведено, що позивач не підписувала договору оренди землі від 29 березня 2012 року та не надавала відповідних повноважень іншій особі на його підписання. Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину, тому вимога про зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва підлягає задоволенню. Щодо заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд вважає, що при зверненні до суду позивачем [PERSON] не було пропущено строку позовної давності. Стаття 257 ЦК України передбачає, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ст.. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Оскільки, спірний договір оренди землі укладений від імені позивача, підписаний не нею, а іншою особою, позивач дізналась про порушення свого права, тобто про наявність спірного договору оренди, лише в кінці 2014 року, що в розумінні частини першої статті 261 ЦК України є моментом початку перебігу строку позовної давності, що підтверджується правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у цивільній справі №6-48цс15. Позивач звернувся до суду в лютому 2015 року в межах строку позовної давності. Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 2 304 грн. , на правову допомогу в розмірі 700 грн. та сплату судового збору в сумі 243 грн. 60 коп., які документально підтверджені(а.с.1,8,54), а всього 3 247 грн. 60 коп.(2 304 грн. 50 коп. + 700 грн. + 243 грн. 60 коп.), відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь позивача. Враховуючи, що під час постановлення рішення в справі встановлено факт недоплати судового збору в розмірі 991 грн. 46 коп. за позовну вимогу матеріального характеру щодо зобов'язання відповідача повернути земельну ділянку, вказану суму судового збору необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved