Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

Виконавчий комітет Житомирської міської ради який діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON], 31.05.2016 року оку звернувся до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що [PERSON] є батьком малолітньої [PERSON], [INFO]. З 03 листопада 2010 року [PERSON] перебуває на обліку служби у справах дітей Житомирської міської ради як дитина, яка проживає у сім'ї, в якій батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. На підставі рішення виконавчого комітету Житомирської ради від 27.01.2011 №32 «Про направлення дітей до державних дитячих закладів», у зв'язку зі складними матеріально-побутовими умовами проживання матері та дитини, малолітню [PERSON] направлено до державного дитячого закладу (Новоград-Волинська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів). Батько дитини з 17.12.2007 року є громадянином Російської Федерації, на території якої і проживає. Мати дитини померла [INFO] року. Відповідач не відвідує доньку у державному дитячому закладі, не забирає її на вихідні, канікулярні дні, станом здоров'я, утримання, виховання не цікавиться. На підставі викладеного представник позивача просить позбавити Позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання [PERSON], [INFO], у розмірі ? з усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь особи чи установи, яка у подальшому буде здійснювати догляд за нею. В судове засідання представник позивача не з»явився, надав до суду заяву про слухання справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнитии у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, просив справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі, надав висновок Житомирської міської ради щодо доцільного позбавлення батьківських прав відповідачів (а.с. 83). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, хоча про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову. Згідно свідоцтв про народження (а.с. 5) [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] Мати дитини померла[INFO] року. Батько [PERSON] є громадянином Російської Федерації, не відвідує доньку у державному дитячому закладі, не забирає її на вихідні, не піклується станом її здоров'я, не створює належних умов для нормального проживання та розвитку дитини. Батько дитини взагалі самоусунулися від виконання своїх батьківських обов'язків. Висновок суду підтверджується наступними доказами. Як встановлено на підставі рішення виконавчого комітету Житомирської ради від 27.01.2011 №32 «Про направлення дітей до державних дитячих закладів», у зв'язку зі складними матеріально-побутовими умовами проживання матері та дитини, малолітню [PERSON] направлено до державного дитячого закладу (Новоград-Волинська загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів). Суду надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дитини (а.с. 83). Статтею 150 СК України передбачені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Згідно із ч. 4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов'язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов'язків по вихованню. Належить також встановити, що батьки ухиляються від їх виконання свідомо. Таким чином, після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, суд дійшов переконання про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], оскільки відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляє інтерес до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.1ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За таких обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову. Відповідно до ст.141 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved