Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-26 00:00:00

В серпні 2019 року позивач Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради, яка діє в інтересах малолітньої дитини [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: Центр соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» про відібрання дитини від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на наступні обставини. В ході розгляду документів встановлено, що в службі у справах дітей на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, з вересня 2016 року по даний час перебуває малолітній син відповідача [PERSON] . Відповідач страждає на хронічний психічний розлад з 2009 року. У зв`язку з хворобою відповідача її малолітній син [PERSON] з 14 грудня 2018 року по даний час втретє перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Хлопець звернувся за допомогою, оскільки його мати потрапила в лікарню і він залишився сам без догляду. Відповідно до інформації адміністрації соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» [PERSON] зловживає алкоголем, не працює, через неадекватну поведінку дуже часто перебуває на лікуванні в психіатричних закладах. Були випадки, коли [PERSON] виганяла свого сина [PERSON] серед ночі на вулицю, не годувала, погрожувала фізичною розправою. На початку цього року малолітньому [PERSON] необхідно було пройти обстеження в комунальному закладі Київської обласної ради «Київській обласній психоневрологічній лікарні № 2». У зв`язку з хворобою, мати дитини [PERSON] не в змозі була надати згоду на проведення психіатричного огляду сина. У зв`язку з чим згода на проведення психіатричного огляду малолітнього [PERSON] та надання йому психіатричної допомоги в разі необхідності, було надана органом опіки га піклування. Відомості про батька малолітнього [PERSON] записані згідно з ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Викладене в позовній заяві підтверджується доданими до неї документами, які обґрунтовують доцільність відібрання дитини від відповідачки без позбавлення її батьківських прав. Вважають, що відібрання від відповідачки [PERSON] її малолітнього сина [PERSON] є допустимим, оскільки вона не може адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку та вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для життя та здоров`я сина, порушує права своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України Суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них. не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Згідно з положеннями ч. 4 цієї статті при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Згідно з ч. 2 п. З Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866. безпосереднє ведення справ та координація діяльності стосовно захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, покладаються на служби у справах дітей районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі утворення) рад. сільських, селищних рад об`єднаних територіальних громад. Статтею 4 Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» визначено, що одним із основних завдань служби у справах дітей є проведення роботи з соціально-правового захисту дітей, запобігання їх бездоглядності, і має право вживати заходів для соціального захисту дітей. Просили суд відібрати малолітню дитину [PERSON] . [INFO] , від його матері [PERSON] , [INFO] , не позбавляючи її батьківських прав. Передати малолітнього [PERSON] . [INFO] , органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого його влаштування. Стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] . [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітнього [PERSON] відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді від 10 вересня 2019 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 16 годину 00 хвилин 03 жовтня 2019 року ( а. с. 24-25 ). Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 16 годину 00 хвилин 05 листопада 2019 року ( а. с.39-40 ). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , який діє на підставі довіреності ( а. с. 31 ) підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти їх задоволення. Представник третьої особи центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» Яшан Н.П., яка є директором, що підтверджується Наказом від 02.11.2017року за № 6 «Про продовження терміну дії контракту» в судовому засіданні просила суд задовольнити позовні вимоги позивача Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області. В судовому засіданні 05.11.2019 року судом було вислухану думку [PERSON] в присутності психолога щодо відібрання його від матері без позбавлення її батьківських прав та стягнення аліментів, де останній виявив бажання залишитися з матір`ю. Суд, вислухавши пояснення сторін, особу, стосовно якої вирішується вищевказане питання, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками останнього зазначено [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 7 ). Встановлено, що відомості про батька у свідоцтві про народження [PERSON] , [INFO] були записані зі слів матері, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України ( а. с.8). Встановлено, що в службі у справах дітей на обліку дітей, які опинилися в складних життєвих обставинах, з вересня 2016 року по даний час перебуває малолітній син відповідача [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з хворобою відповідача її малолітній син [PERSON] з 14 грудня 2018 року по даний час втретє перебуває в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода». Хлопець звернувся за допомогою, оскільки його мати потрапила в лікарню і він залишився сам без догляду. Відповідно до інформації адміністрації соціально-психологічної реабілітації дітей «Злагода» [PERSON] зловживає алкоголем, не працює, через неадекватну поведінку дуже часто перебуває на лікуванні в психіатричних закладах. З висновку ЛКК від 06.03.2019 року за № 424 Білоцерківської міської лікарні № 4 вбачається, що [PERSON] , [INFO] перебуває під диспансерним наглядом лікаря-психіатра з приводу шизофренії, параноїдної форми з 2009 року. З 10.01.2019 року по теперішній час знаходиться на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання», видача висновку ЛКК щодо можливості виконання батьківських обов`язків громадянкою [PERSON] можливе лише після виписки останньої із стаціонару ( а. с. 14 ). Встановлено, що на початку цього року малолітньому [PERSON] необхідно було пройти обстеження в комунальному закладі Київської обласної ради «Київській обласній психоневрологічній лікарні № 2». У зв`язку з хворобою, мати дитини [PERSON] не в змозі була надати згоду на проведення психіатричного огляду сина, тому згода на проведення психіатричного огляду малолітнього [PERSON] була надана органом опіки га піклування ( а. с. 21 ). Звертаючись до суду з вказаним позовом служба у справах дітей Білоцерківської міської ради порушує питання про відібрати малолітню дитину [PERSON] . [INFO] , від його матері [PERSON] , [INFO] , не позбавляючи її батьківських прав, передання малолітнього [PERSON] . [INFO] , органу опіки та піклування Білоцерківської міської ради для подальшого його влаштування та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] . [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх її доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок малолітнього [PERSON] відкритий у банківській установі, починаючи з дня подачі позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] дійсно має захворювання та періодично проходить лікування. На даний час відповідач працює не офіційно, про що наголосила остання. Під час розгляду даної справи не знайшло свого підтвердження того, що відповідач зловживає спиртними напоями та не доведено зазначене з боку позивача. Згідно наявних в матеріалах справи Актів обстеження умов проживання від 04 листопада 2019 року та від 25 листопада 2019 року відповідно, комісія дійшли висновку, що в сім`ї відповідача [PERSON] на даний час відсутні умови для проживання, виховання та розвитку її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що малолітній [PERSON] , [INFO] має розумову відсталість, потребує з цього приводу догляду та навчання в спеціалізованій школі. Відповідно до положень ч. 1 ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Згідно із пунктами 2-5 частини першої ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги позивача та не заперечувала проти їх задоволення. Наголосила на тому, що не заперечує, щоб її малолітня дитина [PERSON] поки що залишився державному закладі, поки вона не зробить належних умов для життя та розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнають учасника справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставини або добровільності їх визнання. Згідно вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що є всі підстави про відібрання дитини від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав та вважає, що повернення дитини матері можливе лише за умови, якщо перестануть існувати всі обставини, які стали підставою для її відібрання. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Згідно ч. 4 ст. 170 СК України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини ( аліменти ) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку ( доходу ) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На підставі ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджується за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Тому, з відповідача [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання її малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі ? частини від усіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на особовий рахунок малолітнього [PERSON] відкритий у банківській установі, починаючи з 20 серпня 2019 року та до досягнення дитиною повноліття. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судового збору у розмірі 1536,80 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved