overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. О.І.Ющенка звернулась в суд із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який проживає за адресою Томашпільський район с. Гнатків, який був госпіталізований 16.01.2014 р. в відділення № 12 ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка. Направлення на госпіталізацію було видане черговим лікарем приймального відділення ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та суттєву шкоду його здоров'я внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. Оскільки [PERSON] не може надати усвідомленої згоди на госпіталізацію в зв'язку з його психічним станом, він був госпіталізований в примусовому порядку на підставі статті 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". На виїзному судовому засіданні представник лікарні підтримав заяву та наполягав на її задоволенні. Прокурор проти задоволення заяви не заперечував. [PERSON] згоди на госпіталізацію до лікарні не надав. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно виписки з історії хвороби № 390 від 16.01.2014 р., [PERSON] встановлено діагноз: помірна деменція судинного ґенезу з транзиторним параноїдним синдромом. Згідно акту про призначення примусової госпіталізації від 16.01.2014 року комісія оглянула [PERSON] та розглянула медичні документи (історію хвороби, медичну амбулаторну карту) в результаті чого, було встановлено, що він виявляє ознаки психічного розладу у вигляді помірної деменції судинного ґенезу з транзиторним параноїдним синдромом. Стаття 14 Закону України „Про психіатричну допомогу" встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи, тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-20 00:00:00

Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. О.І.Ющенка звернулась в суд із заявою про госпіталізацію [PERSON], [INFO], який проживає за адресою Шаргородський район с. Івашківці, який був госпіталізований 17.01.2014 р. в відділення № 7 ВОПНЛ ім. акад. О.І.Ющенка. Направлення на госпіталізацію було видане черговим лікарем приймального відділення ВОПНЛ ім. акад. О.І. Ющенка, який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар для обстеження та лікування у зв'язку із наявністю у нього тяжкого психічного розладу, який обумовлює його небезпеку для себе та суттєву шкоду його здоров'я внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо йому не буде надана психіатрична допомога. Оскільки [PERSON]. не може надати усвідомленої згоди на госпіталізацію в зв'язку з його психічним станом, він був госпіталізований в примусовому порядку на підставі статті 14 Закону України „Про психіатричну допомогу". На виїзному судовому засіданні представник лікарні підтримав заяву та наполягав на її задоволенні. Прокурор проти задоволення заяви не заперечував. [PERSON] згоди на госпіталізацію до лікарні не надав. Заслухавши пояснення представника лікарні, думку прокурора, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно виписки з історії хвороби № 615 від 20.01.2014 р., [PERSON] встановлено діагноз: деменція внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу Згідно акту про призначення примусової госпіталізації від 17.01.2014 року комісія оглянула [PERSON] та розглянула медичні документи (історію хвороби, медичну амбулаторну карту) в результаті чого, було встановлено, що він виявляє ознаки психічного розладу у вигляді деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу Стаття 14 Закону України „Про психіатричну допомогу" встановлює, що особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи, тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Враховуючи наведене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

Вказуючи на те, що після досягнення повноліття [PERSON], яка є донькою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], навчається на другому курсі фінансово економічного факультету Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка з денною формою навчання на контрактній основі. Відповідач, як батько, жодної матеріальної допомоги у добровільному порядку своїй дочці не надає, а тому позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, в розмірі ? усіх видів його заробітку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з"явилася, а до до суду подала письмову заяву про підтримання позову та про розгляд справи без її участі. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з'явився, хоча про час слухання справи був повідомлений шляхом направлення поштового повідомлення за зареєстрованим місцем проживання в порядку, визначеному ч. 5 ст. 74 ЦПК України. Причини своєї неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав. Третя особа по справі - [PERSON], також в судове засідання не з"явилася, а до суду подала до суду заву про підтримання позову та просила розгляд справи проводити без її участі. Дослідивши документи справи та оцінивши докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом було встановлено, що дочка сторін третя особа [PERSON] навчається на другому курсі фінансово економічного факультету Полтавського національного технічного університету ім. Ю. Кондратюка на контрактній основі, стипендію не отримує. Оскільки, вона проживає зі своєю матірю та повністю знаходиться на її утриманні, то всі кошти, які використовуються на оплату навчання, придбання одягу та взуття, купівлю необхідних підручників, а також на харчування та на міжміський проїзд до навчального закладу забезпечуються її матірю [PERSON] Батько ж повнолітньої дочки, [PERSON], який являється працездатним, має постійне місце роботи, не має на утриманні інших осіб, у добровільному порядку ніякої матеріальної допомоги на утримання своєї доньки, яка продовжує навчання, не надає. Хоча виходячи з вимог ч. 1 ст. 199 СК він зобовязаний таку допомогу надавати, до досягнення його донькою, яка продовжує навчання, двадцяти трьох років. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, у розмірі ? частини усіх видів його заробітку.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

Вказуючи на те, що позивача рідна повнолітня донька - відповідач [PERSON], маючи змогу надавати їй матеріальну допомогу як престарілій і непрацездатній матері, яка проживає одиноко в будинку в с. Писарівщина Диканського району, ніде не працює, цього в добровільному порядку не робить, хоча вона через свій стан здоров'я і невеликий розмір пенсії потребує такої матеріальної допомоги та постійного догляду, тому позивачка звернулася до суду з позовом та просить стягнути із відповідачки на її користь аліменти в розмірі 100 грн. щомісячно. Позивачка та відповідачка в судове засідання не з'явилися, а до суду подали письмові заяви в яких просили розгляд справи провести у їхню відсутність при цьому позивачка просить її позовні вимоги задоволити, а відповідачка, що позов визнає та проти його задоволення не заперечує. З урахуванням того, що позивачка підтримала свої позовні вимоги, відповідачка позовні вимоги визнала, тому розгляд даної справи по суті, відповідно до ст. 130 ч. 4 ЦПК України, був проведений у попередньому судовому засіданні. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в справі докази, суд вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню із слідуючих підстав. Як вбачається з матеріалів справи позивачка є рідною матір'ю відповідачки, проживає одиноко, в будинку в с. Писарівщина Диканського району Полтавської області, одержує невелику пенсію, яку витрачає на придбання одягу, продуктів харчування та ліків. Відповідачка по справі, ніякої матеріальної допомоги позивачці не надає, хоча офіційно працює в ПАТ "Полтавська птахофабрика". Виходячи з викладеного, суд вважає, що позивачка, як непрацездатна особа потребує матеріальної допомоги від своєї рідної доньки, відповідачки [PERSON] Відповідно до ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Крім цього, відповідно до положень ст. ст. 172, 202 СК України повнолітня донька зобов'язана піклуватися про матір, проявляти до неї турботу та надавати їй допомогу, а також утримувати свою непрацездатну матір, яка потребує матеріальної допомоги. Враховуючи викладені в сукупності обставини, суд вважає необхідним повністю задоволити позовні вимоги позивачки та визначити розмір аліментів, які підлягають стягненню із відповідачки на користь позивачки в твердій грошовій сумі, в розмірі 100 грн. 00 коп. щомісячно. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

В квітні 2010 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до Тарасовецької сільської ради Новоселицького району, про визнання права власності на домоволодіння,яке; розташоване в с.Тарасівні Новоселицького району по вул. Ломоносова №23 і що складається з житлового будинку літ.А., сараю літ.Б. вбиральні літ.В., огорожі №1-2.посилаючись на те, що після смерті [PERSON], 6 серпня 2002 року відкрилася спадщина за заповітом , яку вона своєчасно прийняла. Просила визнати за нею право власності на дане домоволодіння в порядку спадкування. В попередньому судовому засіданні позивачка позов підтримала. Тарасовецька сільська рада Новоселицького району позов визнала. Виходячи з наведеного суд, вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання. Суд, вислухавши пояснення позивачки, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] 6 серпня 2002 року в с.Тарасівці Новоселицького району відкрилася спадщина на домоволодіння, яке розташоване по вул. по вул. Ломоносова №23 і що складається з житлового будинку літ.А., сараю літ.Б. вбиральні літ.В., огорожі №1-2. Позивачка як спадкоємець за заповітом спадщину прийняла своєчасно. Оскільки інших спадкоємців які мають права на обов'язкову частку в спадщині не має, то суд вважає, що право власності на спадщину слід визнати за позивачкою. На підставі ст.ст. 328, 1268, 1270, 1296 ЦК України, ст.17 Закону України "Про власність", суд

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

В квітні 2013 року позивач ПАТ „ЕК Одесаобленерго" в особі його Центрального РЕМ звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків у розмірі 4198,33 грн., завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не проводить оплату за невраховану електричну енергію за виписаним йому додатковим рахунком на підставі акту № 091338 від 17.03.2011 року. Представник позивача - Жук В.О. просила розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Направлена судом судова повістка відповідачу [PERSON], за відомою судові адресою її місця проживання, була в черговий раз повернута судові з поміткою пошти про те, що відповідач не з'являється на пошту для отримання судової повістки за залишеним для неї повідомленням пошти. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою : [ADDRESS], а Центральний РЕМ ПАТ „ЕК „Одесаобленерго" поставляє електричну енергію у квартиру за вказаною адресою. Відповідно до п.42.5 ПКЕЕН споживач повинен здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію. При перевірці 17.03.2011 року уповноваженими представниками позивача за вищевказаною адресою було встановлено факт порушення ПКЕЕН, а саме встановлено факт самовільного підключення електропроводки до електричної мережі енергопостачальника з порушенням схеми підключення, що зафіксовано актом № 091338 від 17.03.2011 року. У зв'язку з порушенням п.42 ПКЕЕН та згідно п.53 Правил та Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 р. № 562, відповідачеві був виписаний додатковий рахунок на суму 13687,5 грн. 25.01.2012 р. між сторонами було укладено угоду про порядок погашення заборгованості № 11000268, згідно з умовами якої відповідач зобов'язалася погасити заборгованість за користування електричного енергії, розрахованої на підставі акту порушення ПКЕЕН № 091338 від 17.03.2011 року в строк до 25.08.2012 р. Також судом установлено, що відповідач частково погасив суму боргу за електричну енергію, а саме у розмірі 9489,17 грн., а решту частину боргу у розмірі 4198,33 грн. до теперішнього часу не сплатила, незважаючи на те, що визначений згаданою угодою № 11000268 від 25.01.2012 р. кінцевий строк погашення заборгованості вже сплинув. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 229,40 грн., пов'язані зі сплатою судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що 11.08.2001 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1517. Від шлюбу сторони мають сина: [PERSON], [INFO]. Сімейне життя з відповідачем не склалося через непорозуміння, сварки, неповаги одне до одного, вже близько двох років вони не проживають разом. Сторони почали дратувати один одного, ображати та майже не знаходять спільної мови. Всі ці негаразди в родині погано впливають на сина та його здоров'я. Відповідач припинив матеріально допомагати утримувати сина, в результаті чого позивач подала позов про стягнення аліментів. Крім того, відповідач жодного разу не намагався повернути родину, тому позивач прийшла до переконання, що подальше проживання та збереження шлюбу неможливе та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 11.08.2001 року, судом встановлено, що 11.08.2001 року між позивачем та відповідачем зареєстровано шлюб у міському відділі РАГС управління юстиції Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 1517 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про його народження, видане 07.09.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького МУЮ Вінницької області (а.с. 5). Встановлено судом і те, що сім'я позивача та відповідача фактично розпалася: сторони спільного господарства не ведуть, подружні відносини не підтримують, ведуть різний спосіб життя, їх інтереси не відповідають один одному. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Враховуючи викладені вище обставини та виходячи з положень ст. 24 СК України про добровільність шлюбу, суд вважає, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї не може дати позитивного результату та буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб слід розірвати. За змістом ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи, що позивач виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище, суд відновлює їй дошлюбне прізвище - " [PERSON]". У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 243 грн. 60 коп. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до Голенищівської сільської ради Чемеровецького району Хмельницької області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, вказуючи, що головою двору по [ADDRESS] була її мати [PERSON], яка померла [INFO]. В даний час виникла необхідність у визнанні права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, однак через те, що дане приміщення не було зареєстроване сільською радою і не визнано права власності на житловий будинок (відсутнє свідоцтво про право власності), позивач не може оформити необхідні документи про право власності, а тому була змушена звернутися до суду з даним позовом. В судове засідання позивач з'явилася, подану позовну заяву підтримала і просила її задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, проте від нього надійшла заява згідно якої позов визнає, а справу просить слухати у його відсутності. Судом об'єктивно встановлено, що головою двору по [ADDRESS] була [PERSON], яка померла [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 10.11.2006 року. Як вбачається із виписки з погосподарських книг виданої Голенищівською сільською радою № 41 від 21.02.2014 року про те, що згідно з записом №111 за 2006-2010 роки в погосподарському номері проживали [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Як вбачається із свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON], [INFO] її матір'ю була [PERSON] Крім того, відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 26.12.1980 року [PERSON], змінила своє прізвище на [PERSON], актовий запис № 20. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] успадкувала після смерті [PERSON] право на земельну частку (пай) та право на пайовий фонд майна у с/г кооперативі "Пролісок" с. Голенищево. Також судом було встановлено, що нотаріальною конторою відмовлено [PERSON], в оформленні спадщини у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на житловий будинок, про що свідчить повідомлення про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08.04.2014 р. № 359/02-31, що міститься в матеріалах справи. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши наявні матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як у позивача відсутні будь-які перешкоди, які б не допускали визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, в порядку спадкування по [ADDRESS]. Відповідно до ст. 1222 ч.1 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавцями і народжені живими після відкриття спадщини. В силу статті 1223 ч.2 ЦК України - у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-23 00:00:00

В квітні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 17 липня 1996 року Солобковецькою сільською радою Ярмолинецького району Хмельницької області, посилаючись на те, що їх сім'я не може бути збережена. На обґрунтування своїх вимог позивачка зазначила, що від шлюбу з відповідачем в них народився син - [PERSON], [INFO], проте спільне життя не склалося через аморальний спосіб життя відповідача, а тому збереження сім'ї є неможливим. В судовому засіданні [PERSON] заявлені вимоги підтримала за обставин, викладених в позовній заяві та пояснила, що протягом тривалого часу вони з відповідачем не підтримуючь шлюбні стосунки, вона неодноразово намагалась зберегти сім"ю і з 2000 року вони проживали періодично то разом, то окремо, проте, оскільки відповідач веде аморальний спосіб життя, не бере участі у вихованні дитини і не бажає змінювати свого ставлення до сім"ї, просить шлюб розірвати. Відповідач [PERSON], який у встановленому порядку оповіщений про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у ній доказів. Заслухавши позивачку, дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 17 липня 1996 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Від спільного проживання сторін в них народився син - [PERSON], [INFO], який є неповнолітнім. Протягом тривалого часу сторони не підтримують шлюбні стосунки, а примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим. Дані обставини підтверджуються дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме: свідоцтвами про укладення шлюбу та про народження дитини, поясненнями [PERSON], допитаної як свідка. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя неможливе, а збереження шлюбу суперечить їх інтересам. На підставі ст. ст. 104, 105, 110-112 СК України,

Outcome: approved