Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

Адвокат Питель Т.І., який діє в інтересах ТОВ «ОТП Факторинг Україна», звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , [PERSON] , ліквідатора ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкової І.О., ліквідатора ПУАТ «Фідобанк» Коваленка О.В., третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Ужгородський РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області, про зняття арешту з іпотечного майнз майна. Позов мотивує тим, що 08.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CNL-800/068/2007. З метою додаткового забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № PCNL-800/068/2007, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] . Також зазначає, що 26.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CNL-800/112/2007. Для забезпечення повного та своєчасного виконання зобов`язань [PERSON] за кредитним договором, між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № PCNL-800/112/2007, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] . 26.09.2007 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» було укладено Договір купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н. Внаслідок цієї угоди, статус іпотеко держателя перейшов до ТОВ «ОТП Факторинг Україна». Додатково вказує, що з метою стягнення заборгованості з [PERSON] та [PERSON] були винесені відповідні рішення Ужгородським міськрайонним судом Закарпатської області, проте в ході підготовки до добровільної реалізації зазначеного вище іпотечного майна для погашення кредитної заборгованості, позивачем було встановлено про наявність арешту на дане майно. Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області було надано відповідні копії постанов, якими накладено наступні арешти: постановою від 19.10.09 р. Ужгородського РВ ДВС № 15549969 при виконанні виконавчого документу про стягнення боргу на користь АБ «Київська Русь»; постановою від 08.09.11 р. Ужгородського РВ ДВС № 28587275 при виконанні виконавчого документу про стягнення боргу на користь ПАТ «Ерсте Банк»; постановою від 24.01.12 р. Ужгородського РВ ДВС № 30843766 при виконанні виконавчого документу про стягнення боргу на користь ПАТ «Ерсте Банк». Оскільки, позивач який має пріоритетне право на задоволення забезпечених іпотекою вимог, внаслідок накладених арештів на предмет іпотеки Ужгородським РВ ДВС, однак позбавлений свого права на першочергове задоволення своїх вимог за рахунок предмету пеки, відповідно до Закону України «Про іпотеку», просить зняти арешти з нерухомого майна, що знаходить за адресою: [ADDRESS] , накладені вищевказаними постановами ДВС. Представник позивача у судове засідання не з`явився, проте в матеріалах справи міститься його заява, у якій він просить розглянути справу у його відсутності та задовольнити позов зазначивши, що проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] повторно не скористалися правом на участь у судовому засіданні, про причини неявки суд не повідомили, заперечень на позов не подавали, про час та місце розгляду справи повідомлялися шляхом надсилання на їх зареєстроване місце проживання судових повісток. Ліквідатор ПАТ «Банк «Київська Русь» Стрюкова І.О. та ліквідатор ПУАТ «Фідобанк» Коваленко О.В. також у судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, відзив на позов не подавали, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином. Представник Ужгородського РВ ДВС ГТУЮ в Закарпатській області у судове засідання не з`явився та начальник відділу Плиска А.С. подав заяву про розгляд справи без участі представника відділу. У відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 08.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CNL-800/068/2007. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 08.06.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № PCNL-800/068/2007, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] . Судом також встановлено, що 26.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» (правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк») та [PERSON] був укладений Кредитний договір № CNL-800/112/2007. На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, 26.09.2007 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] був укладений Договір іпотеки № PCNL-800/112/2007, предметом якого є житловий будинок [ADDRESS] . З дослідженого у судовому засіданні договору про відступлення права вимоги від 26.11.2010 року, укладеного між ТОВ «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ «ОТП Банк» встановлено, що ПАТ «ОТП Банк» відступило а ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитними договорами № CNL-800/068/2007 від 08.06.2007 року та № CNL-800/112/2007 від 26.09.2007 року, та набуло статусу іпотекодержателя за договорами іпотеки № PCNL-800/068/2007 від 08.06.2007 року та № PCNL-800/112/2007 від 26.09.2007 року. З рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 05.09.2011 року встановлено, що таким солідарно стягнено з [PERSON] , [PERSON] на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» 586 106,71 грн., та судові витрати у сумі 1820 грн. Крім того, згідно з доводами позивача, які не спростовані відповідачами, згідно із рішеннями Ужгородського міськрайонного суду від 05.09.11 р. та від 22.02.2011 року сума, яка має бути стягнута з [PERSON] та [PERSON] , де в забезпеченні перебуває житловий будинок [ADDRESS] , складає 1 084 986,38 грн. Також, з оглянутих копій постанов Ужгородського РВ ДВМ ГТУЮ про відкриття виконавчого провадження від 19.10.2009 року, від 08.09.2011 року та від 24.01.2012 року встановлено, що на виконанні у відділу перебувають виконавчі провадження: №15549969 про стягнення з ФОП [PERSON] на користь АБ «Київська Русь» суми 95 258,13 грн.; №28587275 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості у розмірі 173 266,05 грн.; №30843766 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Ерсте Банк» заборгованості у розмірі 147 028,22 грн. Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Відповідно до ч.ч. 1,3 ст. 24 Закону України "Про іпотеку" відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. За приписами ч. 1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 51 ЗУ «Про виконавче провадження», для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернено у разі, якщо: 1) право застави виникло після ухвалення судом рішення про стягнення з боржника коштів; 2) вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю; 3) наявна письмова згода заставодержателя. Згідно висновку про вартість майна від 04.02.2019 року, ринкова вартість житлового будинку за адресою [ADDRESS] , становить 715030 грн., тобто вимоги заставодержателя внаслідок реалізації заставленого майна не будуть задоволені повністю, а тому є неможливим задоволення вимог третіх осіб за рахунок майна [PERSON] , що перебуває в заставі ТОВ «ОТП Факторинг Україна». За змістом пункту 1 частини першої статті 32 Закону України «Про виконавче провадження» заходом примусового виконання судових рішень є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають у інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Арешт на майно боржника може накладатись державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (стаття 57 Закону України «Про виконавче провадження»). Відповідно до положення частини восьмої статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» та частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), іпотекодержатель має переважне право перед іншими особами на задоволення забезпечених іпотекою вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому правові підстави для накладення державним виконавцем арешту на нерухоме майно, яке передано в іпотеку, відсутні, оскільки вказані дії унеможливлюють реалізацію іпотекодержателем зазначеного першочергового права на задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки. Зважаючи на ту обставину, що накладення арешту має своїм наслідком заборону відчуження арештованого майна, ним порушується право іпотекодержателя одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Згідно п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Частиною 4 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Таким чином, арешти та заборону відчуження було накладено на майно, яке перебуває в іпотеці позивача, що підтверджується відповідними матеріалами справи та існування таких арештів, накладених на вищевказане іпотечне майно, унеможливлює реалізацію права власності позивача щодо розпорядження даним майном. У відповідності до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості, зважаючи на те, що позивачем було надано належні докази на підтвердження своїх тверджень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Outcome: approved