Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору позики та попереднього договору купівлі-продажу недійсними,який мотивовано наступним. На праві приватної власності їй належить земельна ділянка сільськогосподарського призначення розміром 5,4019 га, яка дісталася їй в спадок від матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Вказана земельна ділянка передана [PERSON] в оренду на підставі договору, укладеного з ї матір`ю. В травні 2009 року вона тяжко захворіла та їй необхідні були терміново кошти на лікування в зв`язку з чим вона звернулася до відповідача за допомогою у лікуванні. Користуючись ситуацією, яка склалася, відповідач [PERSON] запропонував позивачці укласти договір позики на суму 68\~513 грн. і попередній договір купівлі-продажу земельної ділянки за суму в розмірі 68\~513 грн. 00 коп. 07 травня 2009 року вони підписала вказані договори, після чого отримала від відповідача 10\~000 грн., а іншу обумовлену суму не отримала. На прохання повернути іншу частину грошових коштів [PERSON] відмовився. [PERSON] наголошувала, що відповідач до теперішнього часу ухиляється від виконання умов договору позики щодо виплати усієї суми грошових коштів. Крім того, позивачка вважала, що її було ошукано відповідачем, оскільки її зобов`язали продати землю на невигідних для неї умовах, за 10\~000 грн., а також відповідач скористався складними життєвими умовами, які були у [PERSON] на момент укладання спірних договорів. В зв`язку з викладеним, позивачка просила суд визнати недійсними договір позики від 07 травня 2009 року, укладений між нею та [PERSON] , а також попередній договір купівлі-продажу від 07 травня 2009 року, укладений між нею та [PERSON] (т.с. № 1, а.с. 1-2). [PERSON] подано до суду зустрічний позов, в якому вказано наступне. 07 травня 2009 року між ним та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики на суму 68\~513 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Жук Л.М.. За умовами договору, [PERSON] мала повернути [PERSON] 68\~513 грн. протягом 10 років, тобто до 07 травня 2019 року. Сума позики прийнята [PERSON] в повному обсязі, однак до теперішнього часу не повернута. В зв`язку з викладеним, з посиланням на положення статей 1046,1047,1049 ЦК України, зустрічний позивач просив стягнути з [PERSON] на свою користь суму позики в розмірі 68\~513 грн., а також судові витрати (т.с. № 2, а.с. 1-5). В судовому засіданні первісний позивач та його представник позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених в позовній заяві. При цьому, додатково [PERSON] пояснила, що вона з 2009 року розуміла про порушення своїх прав. Зі змістом попереднього договору купівлі-продажу вона знайомилася. В судовому засіданні представник первісного відповідача просила відмовити в задоволенні первісного позову з нижченаведених підстав. На думку представника відповідача, [PERSON] є неналежним відповідачем за вимогою про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу від 07 травня 2009 року, оскільки за його змістом, він укладений з одного боку, [PERSON] , як продавцем, а з іншого, [PERSON] , покупцем, яка до участі в розгляді дійсної справи не залучалася. Крім того, первісні позовні вимоги необґрунтовані та не підтверджені належними доказами, спірні договори не є взаємопов`язаними, а воля сторін в них підтверджена нотаріально. Також зазначила, що до вимог первісного позивача необхідно застосувати наслідки спливу строку позовної давності, оскільки про порушення своїх прав [PERSON] було відомо вже в 2009 році. Зустрічні позовні вимоги просила задовольнити за підставами, викладеним в позовній заяві. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є невісткою первісної позивачки та їй відомо, що в 2019 році вона зі своїм чоловіком, [PERSON] , приїжджали до [PERSON] та намагалися вирішити питання користування належною [PERSON] земельною ділянкою, однак не домовилися. Зі слів [PERSON] їй відомо, що [PERSON] давав їй 10\~000 на лікування. Крім того, вона була поруч коли [PERSON] телефонувала [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є сином первісної позивачки та йому відомо, що мати попросила його допомогти з питання користування належною їй земельною ділянкою. Він в квітні 2020 року зв`язався телефоном з [PERSON] та той повідомив, що на земельній ділянці існують правові обмеження у вигляді арештів і домовитися їм не вдалося. Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний необхідно задовольнити, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа\~має право\~в порядку,\~встановленому цим\~Кодексом,\~звернутися до\~суду за\~захистом своїх\~порушених,\~невизнаних або\~оспорюваних прав,\~свобод чи\~законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя,\~суд захищає\~права,\~свободи та\~інтереси фізичних\~осіб,\~права та\~інтереси юридичних\~осіб,\~державні та\~суспільні інтереси\~у спосіб,\~визначений законом\~або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування\~є обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона\~повинна довести\~ті обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом (частина\~1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] на праві власності належало право на земельну частку (пай) розміром 5,79 в умовних кадастрових гектарах на території Балківської сільської ради Василівського району, набутого в порядку спадкування після смерті її матері [PERSON] (а.с. 6). 07 травня 2009 року між [PERSON] та та [PERSON] укладено договір безпроцентної позики на суму 68\~513 грн. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Жук Л.М. (а.с. 7). За умовами договору, вказана вище сума прийнята [PERSON] від [PERSON] в повному обсязі до підписання вказаного договору. Крім того, [PERSON] мала повернути [PERSON] 68\~513 грн. протягом 10 років, тобто до 07 травня 2019 року. 07 травня 2009 року між [PERSON] , як продавцем, з одного боку, та [PERSON] , як покупцем, з іншого боку, укладено попередній договір купівлі-продажу, за яким сторони зобов`язалися в майбутньому укласти і належним чином оформити договір купівлі-продажу нерухомого майна земельної ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею 5,4019 гектарів, яка належить [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЕ №284206, з кадастровим номером 2320981100:03:009:0012, на території Балківської сільської ради Василівського району Запорізької області. Вказаний договір набуває чинності за умови скасування законодавчих обмежень щодо відчуження земель сільськогосподарського призначення. При цьому, продавець стверджував, що він згоден продати,, а покупець згоден купити зазначений об`єкт за ціною, що становить 68\~513 грн., вказану ціну покупець сплачує продавцю готівкою одночасно з підписанням цього договору. Договір набув чинності з моменту його підписання сторонами і діє до укладання і набрання чинності основним договором, але у будь-якому разі до виконання сторонами усіх своїх зобов`язань за цим договором. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Василівського районного нотаріального округу Жук Л.М. (а.с. 7). На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що вказані вище договори укладені нею під впливом обману а також під впливом тяжкої обставини. Крім того, [PERSON] не виконано умови договору щодо передачі усієї обумовленої суми в розмірі 68\~513 грн., оскільки передано їй лише 10\~000 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 202 ЦК України,\~правочином є дія особи, спрямована на\~набуття, зміну або припинення цивільних прав та\~обов`язків. Згідно із ч. 2\~ст. 202 ЦК України,\~правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). В силу вимог ч. 4\~ст.203 ЦК України,\~правочин\~має вчинятись у формі встановлений\~законом. Відповідно до ч. 1\~ст.205 ЦК України,\~правочин\~може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони\~мають право\~обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно із ч.1\~ст. 207 ЦК України,\~правочин вважається таким, що вчинений\~в\~письмовій\~формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у\~листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається\~таким, що вчинений у\~письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою\~телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Відповідно до статті 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені\~статтею 216\~цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв`язку з вчиненням цього правочину. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 23 постанови від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім`ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин. Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки. Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах. Правочини, що вчиняються особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, характеризуються тим, що особа їх вчиняє добровільно, усвідомлює свої дії, але вимушена це зробити через тяжкі обставини. У пунктах 19, 20 вказаної вище постанови вказано, що відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). Відповідно до ч. 3\~ст. 626 ЦК України,\~договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору. За змістом ч.1\~ст.1046 ЦК України,\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій\~стороні\~(позичальникові) грошові\~кошти або інші\~речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується\~повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)\~або таку ж кількість речей\~того ж рожу та такої ж якості. Згідно із ч. ч. 1, 2\~ст. 1047 ЦК України,\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо\~його сума\~не менш як у десять разів перевищує встановлений\~ законом розмір неоподаткованого мінімуму\~доходів громадян. На підтвердження укладення договору\~позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший\~документ, якій\~посвідчує передання йому позикодавцем визначеної\~грошової суми або визначеної кількості речей. На думку суду, в порушення статті 80 ЦПК України, первісним позивачем, [PERSON] , не доведені належними та допустимими доказами обставини, на які вона посилається як на підставу своїх правових вимог, виходячи з наступного. Зокрема, на підтвердження укладення договорів під впливом тяжкої для [PERSON] обставини останньою надано копії медичних документів, з яких не вбачається такої тяжкої обставини у вигляді медичного захворювання, яке б перешкоджало укладанню [PERSON] відповідних договорів. Крім того, зі змісту оспорюваних договорів встановлено, що вони посвідчені приватним нотаріусом, яким встановлено дієздатність сторін. Суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів введення її в оману [PERSON] , зокрема шляхом надання їй лише частини грошових коштів за попереднім договором купівлі-продажу. Факт передання [PERSON] усієї суми грошових коштів підтверджується п.2.1 договору, де визначено, що ціну, вказану в п.2.1 договору (68\~513 грн.) покупець сплачує продавцю ( [PERSON] ) одночасно з підписанням цього договору, готівкою. Показання свідків не спростовують встановлених судом обставин. Додатково суд зазначає, що [PERSON] є неналежним відповідачем за вимогою про визнання недійсним попереднього договору купівлі-продажу від 07 травня 2009 року, оскільки за його змістом, він укладений з одного боку, [PERSON] , як продавцем, а з іншого, [PERSON] , покупцем, яка до участі в розгляді дійсної справи позивачем не залучалася. З огляду на викладене, суд вважає необхідним в задоволенні первісного позову відмовити за недоведеністю. Вирішуючи зустрічний позов суд зазначає наступне. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13), письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Враховуючи, що обов`язки визначені за договором позики, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , щодо повернення грошових коштів, [PERSON] не виконані, доказів повернення заборгованості за договором позики в ході судового розгляду справи зустрічним відповідачем до суду не надано, а сума боргу відповідачем до теперішнього часу не повернута, суд приходить до висновку, що боргові зобов`язання, визначені у договорі позики від 07 травня 2009 року зустрічним відповідачем [PERSON] не припинені, тому вказана сума підлягає стягненню із зустрічного відповідача на користь зустрічного позивача у повному обсязі. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, із зустрічного відповідача на користь зустрічного позивача необхідно стягнути понесені зустрічним позивачем витрати на оплату судового збору в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved