Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог вказує, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, та в якому крім неї зареєстрована також відповідач [PERSON] , але остання в зазначеному будинку більше року не проживає, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, її особистих речей в будинку не має і взагалі житлом вона не цікавиться. В зв`язку з вищевикладеним, виникають проблеми із оформленням субсидії, чим порушуються права позивачки, тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 19 лютого 2021 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 09 березня 2021 року закрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі та просила суд його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Вказує, що відповідачка не проживає в її будинку, не сплачує комунальні послуги та не бажає добровільно знятися з реєстрації. На цій підставі просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Також позивач надала згоду на заочний розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача. Представник позивача - адвокат Бондаренко І.А. в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином. До суду від відповідача заяв чи клопотань не надійшло, також не надходило відзиву на позов. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. На підставі ст. 280 ЦПК України, оскільки належним чином повідомлений відповідач до суду не з`явився, не подав заяв чи клопотань про розгляд справи без його участі та відзиву на позов, тому, враховуючи згоду позивача, суд ухвалює заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі - продажу Серії АЕА №669325, посвідченим приватним нотаріусом Бобринецького районного нотаріального округу Білорус Н.В. 21.08.2001 року та зареєстрованого в реєстрі за №1259 (а.с.4). З довідки про склад сім`ї, яка видана [PERSON] Бобринецькою міською радою Кіровоградської області 12.01.2021 року за №02-18/24, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] , [INFO] , онука позивача (а.с.5). Вказані обставини також підтверджуються копією Будинкової книги житлового будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Зі змісту Акту обстеження умов проживання від 20.01.2021 року за адресою: [ADDRESS] , встановлено, що онука позивача [PERSON] з 15 листопада 2019 року не проживає у даному будинку (а.с.6). Вказані обставини також підтверджуються Актом обстеження матеріально-побутових умов заявника від 10.06.2021 року (а.с.77). В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду показала, що з позивачем проживає по сусідству та часто бувають один в одного в гостях. Вказує, що їй відомо, що відповідач [PERSON] з 15.10.2019 року не проживає в будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні допитано свідка [PERSON] , яка суду показала, що є сусідкою позивачки та добре знає відповідачку, і остання більше року не проживає разом з позивачем [PERSON] в одному будинку за адресою [ADDRESS] . Відповідно до змісту ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, частина 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України №209/2642/18 від 09 грудня 2020 року. Поважні причини відсутності відповідача в спірному будинку понад встановлені строки судом не встановлені. Факт перебування на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє останнього можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи викладені вище норми закону та оскільки судом встановлено, що відповідачка понад один рік без поважних причин не проживає в житловому будинку, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не зверталася, обов`язок щодо сплати комунальних послуг не несла, відтак втратила право користуватися цим житлом. На основі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом за адресою: [ADDRESS] . Також, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved