Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із вищезазначеним позовом, в якому вказала, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] [INFO]. Рішенням Куйбишевського районого суду Запорізької області від 28 листопада 2013 року , яке було змінене рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2014 року [PERSON] надано можливість брати участь у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] починаючи з 02 лютого 2014 року два дня на тиждень - щовівторка з 16.00 до 19.00 години та щосуботи з 09.00 до 14.00 години або у будь-який час за домовленістю батьків , відповідно до графіку роботи [PERSON] Спілкування з сином проводити за місцем проживання матері, або в іншому місці за домовленістю батьків, у тому числі , за місцем проживання батька. У разі якщо день спілкування з дитиною буде припадати на робочий день [PERSON], то днем спілкування треба вважати наступний неробочий день батька дитини. Позивач [PERSON] вказує , що відповідач [PERSON] не виконує своїх обов'язків щодо виховання та розвитку дитини. З лютого 2014 року жодного разу не відвідував дитину. Проживаючи по сусідству, життям та здоров'ям сина не цікавиться, не приймає участі у його вихованні та освіті, ухиляється від здійснення батьківських обов'язків щодо матеріального забезпечення, фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Внаслідок чого дитина в п'ятирічному віці забула про свого біологічного батька та називає батьком іншу особу. Дані обставини негативно впливають на розвиток дитини , тому з метою захисту прав малолітнього сина , позивач вимушена була звернутися до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Яковлєва Т.В. підтримали позовні вимоги по тих підставах , що викладені в позовній заяві та прохали позов задовольнити. Позивач [PERSON] пояснила , що вона наданий час перебуває у шлюбі з іншим чоловіком, який піклується про її малолітнього сина [PERSON], проявляє до нього батьківську турботу і любов, а той в свою чергу називає його своїм батьком. Натомість відповідач [PERSON] долею дитини не цікавиться, не піклується про нього не цікавиться його життям, не виявляє бажання спілкуватися з ним , матеріально не утримує. На сьогоднішній день дитині виповнилося майже п'ять років , і він забув свого біологічного батька, ніколи в розмові про нього не згадує , не має до нього ніяких почуттів, оскільки називає батьком іншу особу. Тому вона просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив , що після розлучення з відповідачем [PERSON] , його малолітній син [PERSON] , який на той час був у віці одгого року , залишився проживати зі своєю матір'ю. Він хотів бачитися та спілкуватися зі своїм сином , однак [PERSON] чинила йому перешкоди в цьому , тому в серпні 2013 року він змушений був звернутися до суду з позовом про усунення перешкод з боку [PERSON] у спілкуванні з дитиною . Рішенням Куйбишевськогго районного суду Запорізької області від 28 листопада 2013 року , яке було змінене рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2014 року йому була надана можливість брати участь у вихованні його сина та спілкування з ним , встановлено спосіб у часті та спілкуванні два дні на тиждень у відведені часи за місцем проживання матері і в її присутності. Однак і після цього відповідач [PERSON] не виконуючи рішення суду під різними приводами продовжувала чинити перешкоди у спілкуванні з дитиною. Після того , як у неї в новій сім'ї народилася друга дитина , вона повідомила , що не може дозволяти йому бачитися з сином за місцем свого проживання , оскільки це може зашкодити новонародженій дитині і прохала почекати поки дитина трохи підросте. При цьому не погоджувалася на спілкування його з сином і іншому місці , мотивуючи тим , що це суперечить рішенню суду. Після того , як її новонароджена дитина підросла , [PERSON] і надалі чинила перешкоди у спілкуванні його з сином , намагалася всіляко ізолювати його , перестала водити до дитячого садка, відмовлялася передавати дитині подарунки від нього. При цьому її новий чоловік погрожував йому фізичною розправою , у разі якщо він надалі буде приходити до їхньої картири і намагатися зустрічатися зі своїм сином. Оскільки [PERSON] відмовлялася отримувати від нього подарунки для дитини та матеріальну допомогу, він в добровільному порядку з 2014 року щомісячно перераховує їй на банківську картку грошові кошти в середньому 600 гривень. На даний час не має змоги в більшому розмірі надавати кошти , оскільки має на своєму утриманні дружину , яка перебуває у відпусці по догляду за дитиною та малолітню дочку [INFO]. Відповідач [PERSON] повідомив , що він бажає піклуватися про свою дитину і спілкуватися з нею , однак позбавлений такої можливості із-за протиправної поведінки позивача [PERSON]. З цією метою він має намір звернутися до виконавчої служби та правоохоронних органів з підстав невиконання [PERSON] рішення суду. В зв'язку з вище викладеним, прохає відмовити позивачеві в задоволенні її позовних вимог. Свідки [PERSON], та [PERSON]., які є , відповідно, матір'ю та свекрухою позивача [PERSON] в судовому засіданні повідомили , що відповідач [PERSON] протягом останніх двох років долею свого сина не цікавиться, участі у його вихованні не приймає, матеріальної допомоги не надає. Свідок [PERSON] повідомила , що вона проживає по сусідстві з [PERSON] і відповідача [PERSON] не знає і жодного разу не бачила, щоб він приходив до [PERSON] Свідки [PERSON] та [PERSON], які є відповідно, матір'ю та сестрою відповідача [PERSON] , в судовому засіданні повідомили , що неодноразово разом з [PERSON] у дні і часи втсановлені рішенням суду, приїздили додому до [PERSON] з метою побачитися з дитиною [PERSON], однак їм або взагалі не відкривали двері , або відмовляли в побаченні з різних причин, відмовлялися також передавати подарунки дитині. Ізолювали дитину від суспільства , перестали водити дитину до дитячого садка. Свідок [PERSON] , також повідомила , що вона , як бабуся неодноразово прохала надати їй та сину можливість поспілкуватися з онуком , однак і відповідь отримувала відмови та погрози. Свідок [PERSON], повідомив, що він разом з [PERSON] у визанчений рішенням суду день та час приїхали до місця проживання [PERSON] з метою побачитися з малолітнім [PERSON], однак двері їм не відчинили. При цьому [PERSON] зателефонував чоловік позивача [PERSON] і по телефону погрожував [PERSON] фізичною розправою, у разі , якщо той ще раз прийде до їх квартири . Суд, вислухав пояснення сторін , свідків , вивчивши матеріали справи , вважає позов таким , що не підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Батьками малолітнього [PERSON] [INFO] є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с8). Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 12 лютого 2014 року [PERSON] надано можливість брати участь у спілкуванні та вихованні сина [PERSON] починаючи з 02 лютого 2014 року два дня на тиждень - щовівторка з 16.00 до 19.00 години та щосуботи з 09.00 до 14.00 години або у будь-який час за домовленістю батьків , відповідно до графіку роботи [PERSON] Спілкування з сином проводити за місцем проживання матері, або в іншому місці за домовленістю батьків, у тому числі , за місцем проживання батька. У разі якщо день спілкування з дитиною буде припадати на робочий день [PERSON], то днем спілкування треба вважати наступний неробочий день батька дитини (а.с.9). Дані обставини визнаються сторонами і не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Зі змісту позовних вимог та пояснень позивача випливає , що підставою звернення до суду з даним позовом і відповідно предметом доказування є ухилення відповідачем [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Згідно п.15 пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" , позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. В п.16. постанови міститься роз'яснення, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Тобто, обов'язковою умовою неналежного виконання батьківського обов'язку є винна поведінка батьків, свідоме нехтування своїми обов'язками. З пояснень відповідача [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] встановлено , що відповідач має батьківські почуття до сина, прагне спілкуватися зі своїм сином , бажає брати участь у його вихованні та утриманні, однак позивач [PERSON] чинить йому у цьому перешкоди. Відповідач [PERSON] на протязі 2014-2016 років в добровільному порядку перераховував кошти на банківську картку відповідача [PERSON] на утримання свого сина , загалом перерахувавши за цей час біля 17 000 гривень , що становить близько 500 гривень на місяць.(а.с.45-60). Відповідач [PERSON], працює на посаді начальника караулу 2-ДПРП ГУ ДСНС України в Запорізькій області є старшим лейтенантом служби цивільного захисту, одружений, має на утриманні дружину і дочку [INFO]. За місцем проживання та роботи характеризується виключно з позитивного боку (а.с.96,97). Більмацькою районною державною адміністрацією Запорізької області надано висновок № 01-16/1118 від 31.10.2016 року , за яким враховуючи інтереси малолітнього [PERSON] [INFO] року, Більмацька райдержадміністрація, як орган опіки та піклування , вважає недоцільним приймати рішення про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON] (а.с.98,99). Представник органу опіки та піклування начальник служби у справах дітей Більмацької райдержадміністрації Запорізької області Маслій В.М. в судовому засіданні підтримав висновок органу опіки та піклування та пояснив , що на його думку відсутні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], тому просить відмовити в задоволенні позову. Зважаючи на вище викладене , суд вважає позов позивача [PERSON] про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] [INFO] безпідставним. Факт умисного , свідомого ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків, щодо виховання свого сина , суд вважає недоведеним. Пояснення позивача [PERSON], свідків [PERSON] , [PERSON] суд вважає необ'єктивними та упередженими, які спростовуються доказами дослідженими в судовому засіданні. За таких обставин , суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позовних вимог . Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат , суд керується ч.1 ст.88 ЦПК України, за якою стороні на користь якої ухвалено рішення , суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідачем, на користь якого ухвалено рішення , заявлено клопотання про відшкодування судових витрат пов'язаних з оплатою правової допомоги фахівця в галузі права в сумі 2000 гривень , яке підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Згідно ч.2 ст.84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Виходячи з положень статті 1 Закону України від 20.12.2011р. № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу. Відповідачем, на підтвердження витрат на правову допомогу надано договір про надання юридичних послуг, акт виконаних робіт , розрахунок витрачених на правову допомогу годин, та квитанція про сплату за юридичні послуги в сумі 2000 гривень(а.с.35-41). Дослідивши, надані докази, враховуючи ступінь складності даної категорії правовідносин, фактичний час участі представника в судових засіданнях, суд вважає необхідним компенсувати витрати за три години правової допомоги , з яких одна година на підготовку до судового засідання і дві години участі в судових засіданнях, що складає 1740 гривень.

Outcome: approved