Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Акціонерного Товариства «ОЩАДБАНК», Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області, у якому просить захистити право [PERSON] на володіння спадковим майном, яке належало [PERSON] , померлого [INFO] , шляхом скасування арешту нерухомого майна накладеного на підставі повідомлення, б/н, 29.03.1991, Білгород-Дністровським ОЩАДБАНК, реєстраційний номер обтяження - 8338926, на будинок, адреса: [ADDRESS] . Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог Позивач [PERSON] є дружиною [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2020 року, актовий запис №56. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на житловий будинок підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії [NUMBER] від 11.01.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, номер витягу 6269012 від 20.01.2005 року. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу відкриття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] .. За зверненням [PERSON] державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 65984883, номер у нотаріуса 164/2020 за фактом смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № витягу 66294503. Від державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори Кравченко В.М. дізналась про те, що житловий будинок [ADDRESS] , який належить померлому чоловіку перебуває під арештом на підставі повідомлення, б/н, 29.03.1991, Білгород-Дністровського ОЩАДБАНКУ, що підтверджується інформаційною довідкою із ЄДРРП на нерухоме майно за № 278582868 від 07.10.2021 року. Звернувшись до філії - Одеського обласного управління АТ «ОЩАДБАНК» Кравченко В.М. отримала довідку від 16.09.2021 року про те, що станом на 16.09.2021 рік у [PERSON] відсутні перед банком не виконані зобов`язання. Банк особисто не звертається до державного реєстратора речових прав на нерухоме майно з приводу скасування арешту на майно спадкодавця. Позивачка зазначає, що наявність арештів та заборона на нерухоме майно у реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяження порушує її право на володіння спадковим майном. Стислий виклад позиції Акціонерного Товариства «ОЩАДБАНК» Відповідач скористався своїм правом та відповідно до ст.178 ЦПК України та на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити. Таку свою позицію АТ «Державний Ощадний банк України» обгрунтовує тим, що в електронних базах (системах) даних АТ «ОЩАДБАНК» інформація та відомості про наявність арештів та обтяжень на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відсутня. АТ «Державний Ощадний банк України» у даній справі є не належним відповідачем, належним відповідачем є нотаріус або інший субєкт державної реєстрації права. Рух справи у суді Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12.10.2021 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. В судове засідання представник позивачки - адвокат Бондаренко Г.Є. не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує та просила задовольнити. Нотаріус Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Представник АТ «Державний Ощадний Банк України» у судове засідання не з`явився, повідомлявся, причини неявки суду не відомі. Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи та наявні у справі докази, встановив наступні обставини. Фактичні обставини встановлені судом, позиція суду та нормативно-правове обґрунтування [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 14.01.2020 року, актовий запис №56. Факт, що позивач [PERSON] є дружиною померлого [PERSON] , підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 10.11.1979 року, актовий запис №16. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.01.2005 року серії [NUMBER] видане на підставі рішення виконавчого комітету Староцаричанської сільської ради від 26.02.2003 року за №13, спадкодавець [PERSON] був власником житлового будинку [ADDRESS] . Право власності на будинок було зареєстровано згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Білгород-Дністровським міжміським бюро технічної інвентаризації 20.01.2005 року, номер витягу 6269012, за реєстраційним номером 9500214. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS] . Позивач [PERSON] звернулась до державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори з приводу відкриття спадщини після померлого чоловіка [PERSON] .. За зверненням [PERSON] державним нотаріусом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу за номером у спадковому реєстрі 65984883, номер у нотаріуса 164/2020 за фактом смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі № витягу 66294503. Як вбачається з довідки державного нотаріуса Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 07.09.2021 року №913/02-14, позивач [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом першої черги, яка прийняла спадщину, після померлого [INFO] [PERSON] .. Згідно інформації з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 07.10.2021 року за №278582868, наявне обтяження житловий будинок під номером [ADDRESS] у вигляді арешту нерухомого майна накладеного на підставі повідомлення, б/н, 29.03.1991 року, Білгород-Дністровським ОЩАДБАНК, реєстраційний номер обтяження - 8338926. Згідно довідки від 16 вересня 2021 року наданої філією - Одеське обласне управління АТ «Державний ощадний банк України», по клієнту [PERSON] відсутні невиконані зобовязання перед АТ «Ощадбанк». Згідно відповіді Білгород-Дністровського міськрайонного відділу ДВС Південного міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Одеса) від 07.10.2021 року за №73308/31-16, за результатами пошуку у автоматизованій системі виконавчих проваджень інформація стосовно примусового виконання виконавчих документів видані на підставі або згідно повідомлення б/н від 29.03.1991 року Білгород-Дністровським ОЩАДБАНКОМ відносно [PERSON] відсутні. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Статями 15,16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує права. Згідно ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з п.2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», до позовів, що виникають з приводу нерухомого майна, належать, зокрема, позови про визнання права на таке майно, про витребування майна із чужого незаконного володіння, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, не пов`язаних із позбавленням володіння, про встановлення сервітуту, виключення майна з-під арешту, визнання правочину недійсним (незалежно від заявлених вимог про застосування наслідків недійсності правочину) тощо. Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року № 364/3657 (зі змінами). Відповідно до п.2.1 Положення, підставами для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою - реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. З 01.01.2013 року відповідно до ст.8, ст.16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року №868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб`єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до п.74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. Відповідно до Положення про Єдиний держаний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 р. №31/5, зареєстрованим в Мін`юсті 10.06.1999 р. за № 364/3657, реєстр заборон - це електронна база даних, яка містить відомості про обтяження нерухомого майна, а саме: накладені заборони та арешти нерухомого майна; вилучення записів про заборони відчуження та арешти нерухомого майна; тимчасові застереження щодо нерухомого майна та видані витяги з реєстру заборон. Реєстраторами реєстру заборон є державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси, які уклали відповідні договори з адміністратором і мають повний доступ до реєстру заборон через комп`ютерну мережу; державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України та його регіональні філії в частині внесення відомостей щодо податкових застав та арештів, накладених органами державної влади. У відповідності до ст.34 Закону України «Про нотаріат», накладення або зняття заборон є нотаріальною дією, вчинення яких в Україні покладається на нотаріусів, які працюють в державних нотаріальних конторах, державних нотаріальних архівах або займаються приватною нотаріальною діяльністю. Відповідно до п.п.2.1.1 п. 2.1 Положення, підставами для внесення до реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об`єкти нерухомого майна є накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом реєстратором заборони відчуження на об`єкти нерухомого майна. Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяженням є заборона розпоряджатися та/або користуватися нерухомим майном, яка встановлена законом або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або така, що виникла на підставі договору. Пунктом 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Статтею 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майнои та їх обтяжень» передбачено, що записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а"пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, оскільки у спадкодавця [PERSON] та його спадкоємців відсутні будь-які не виконанні зобовязання перед АТ «Державний ощадний банк України», суд приходить до висновку, що в теперішній час відсутні будь-які визначені законом підстави для арешту житлового будинку [ADDRESS] , який належить на праві приватної власності померлому [PERSON] .. Безпідставний арешт житлового будинку [ADDRESS] , обмежує права позивача на володіння спадковим майном, а тому таке право підлягає захисту шляхом скасування арешту нерухомого майна накладеного на підставі повідомлення, б/н, 29.03.1991 року, Білгород-Дністровським ОЩАДБАНК, реєстраційний номер обтяження - 8338926, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. 28 травня 2020 року Верховний Суд України в своїй постанові по справі № 910/7164/19 виклав наступну правову позицію з приводу захисту цивільних прав. Згідно зі статтею 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. За змістом статті 15 ЦК України, право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу визначено статтею 16 цього Кодексу. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. При цьому, під порушенням слід розуміти такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке, порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково. Отже, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб. Наведена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 22.01.2019 зі справи № 912/1856/16, від 14.05.2019 зі справи № 910/11511/18. Надаючи правову оцінку належності обраного зацікавленою особою способу захисту, судам належить зважати і на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції. Так, у рішеннівід 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі засоби правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, Європейський суд указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю засобів, що передбачаються національним правом. Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тобто, ефективний спосіб захисту має бути таким, що відповідає змісту порушеного права, та таким, що забезпечує реальне поновлення прав особи, за захистом яких вона звернулась до суду, відповідно до вимог законодавства. Судом встановлено що, існування арешту житлового будинку [ADDRESS] , перешкоджає позивачу набути право власності на спадкове майно, тому її право підлягають захисту шляхом скасування арешту нерухомого майна накладеного на підставі повідомлення, б/н, 29.03.1991 року, Білгород-Дністровським ОЩАДБАНК, реєстраційний номер обтяження - 8338926, що відповідає вимогам ч.2 ст.16 ЦК України. Висновки за результатами розгляду справи Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що заборона на відчуження нерухомого майна, що належить позивачці на праві приватної власності, порушує її права та законні інтереси, оскільки існування вказаних обтяжень нерухомого майна позбавляє можливості власниці вільно розпоряджатися належним їй майном, у зв`язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved