Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-25 00:00:00

Заступник керівника Городоцької місцевої прокуратури Бохонок В.О. звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.11.2017 року, яка набрала законної сили, кримінальне провадження №12017140230000664 про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, закрито на підставі ст.45 КК України - у зв'язку з примиренням винного з потерпілим. Вказує, що даною ухвалою суду встановлено, що відповідач [PERSON] 18.10.2017 року близько 20:30 год., керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER] та рухаючись по а/д сполученням «Львів-Шегині», зокрема по вул.Грушевського, в межах населеного пункту м.Мостиська Львівської області, в напрямку с.Шегині Мостиського району, в порушення вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, в порушення п.18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка в цей час переходила пішохідний перехід. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] отримала перелом кісток тазу, переломи ребер зліва, струс головного мозку, рани та садно на голові, садно на правому коліні, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. Зазначає, що згідно листа Мостиської КЦРЛ №495 від 17.11.2017 року, [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 18.10.2017р. по 07.11.2015 року. При цьому, загальна сума затрачених коштів на лікування [PERSON] становить 5220,80 грн. та станом на день пред'явлення позову [PERSON] не відшкодовані. З огляду на наведене просить суд стягнути з відповідача [PERSON] до районного бюджету на користь Мостиської районної ради, понесені Мостиською комунальною центральною районною лікарнею витрати в розмірі 5220,80 гривень на лікування потерпілої від злочину [PERSON] В судове засідання прокурор Білозір О.М. не з'явилась, однак подала клопотання в якому позовні вимоги підтримує та просить справу слухати у її відсутності. Представник позивача Мостиської районної ради в судове засідання не з'явився, однак підтримав позовні вимоги та просить справу слухати у їх відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав заяву, в якій позовні вимоги визнає та просить справу слухати у його відсутності. Представник третьої особи - Мостиської комунальної центральної районної лікарні, будучи належним чином повідомленим про дату і час слухання справи в судове засідання не з'явився та не надіслав клопотання про відкладення розгляду справи чи розгляду справи за його відсутності. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.6 ст.82 ЦПК України, вирок суду у кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] 18.10.2017 року близько 20:30 год., керуючи технічно справним автомобілем [NUMBER] та рухаючись по а/д сполученням «Львів-Шегині», зокрема по вул.Грушевського, в межах населеного пункту м.Мостиська Львівської області, в напрямку с.Шегині Мостиського району, в порушення вимог п. 2.3 «б» Правил дорожнього руху України, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не реагував на її зміну, в порушення п.12.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку, а також особливості вантажу та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати ним, в порушення п.18.1 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, не зменшив швидкість, а в разі потреби не зупинився, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека, внаслідок чого [PERSON] здійснив наїзд на пішохода [PERSON], яка в цей час переходила пішохідний перехід. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід [PERSON] отримала перелом кісток тазу, переломи ребер зліва, струс головного мозку, рани та садно на голові, садно на правому коліні, які відносяться до тілесного ушкодження середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. Порушення вказаних вимог правил безпеки дорожнього руху [PERSON] знаходяться в прямому причинному зв'язку з наслідками вчиненої ним дорожньо-транспортної пригоди - заподіянням середньої тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою тривалого розладу здоров'я потерпілій [PERSON] Вказані обставини встановлені ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.11.2017 року у справі №448/1412/17, що набрала законної сили, якою кримінальне провадження про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України - закрито та звільнено останнього від кримінальної відповідальності на підставі ст.45 КК України - у зв'язку із примирення винного з потерпілим. Як вбачається із матеріалів справи, зокрема із листа Мостиської комунальної центральної районної лікарні, потерпіла [PERSON] внаслідок вищевказаного кримінального правопорушення знаходилася на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні з 18.10.2017 року по 07.11.2017 року. Загальна сума затрачених лікарнею коштів на лікування [PERSON] складає 5220,80 гривень, і така станом на час розгляду справи в суді відповідачем [PERSON] в добровільному порядку не відшкодована. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Згідно ч.1,2 ст.22.ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені в ч.1 ст.1166 ЦК України, де вказано, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Згідно ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Як зазначено у п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995року № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Відповідно до п.2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою КМУ від 16.07.1993року № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Згідно п.3 вищенаведеного Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. У відповідності до п.4 згаданого вище порядку, стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного бюджету або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України. Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, оскільки вина відповідача [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення встановлена ухвалою Мостиського районного суду Львівської області від 06.11.2017 року, яка набрала законної сили, то відповідно до вищенаведених положень чинного законодавства, останній зобов'язаний відшкодувати на користь Мостиської районної ради витрати понесені Мостиською КЦРЛ на стаціонарне лікування потерпілої від кримінального правопорушення [PERSON] в сумі 5220,80 гривень, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають до задоволення. Крім того, оскільки позивача при поданні позовної заяви звільнено від сплати судового збору на підставі п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», то такий у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України слід стягнути з відповідача в дохід держави у розмірі 1600 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved