Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до Ізяславської центральної районної лікарні про поновлення на роботі та стягнення оплати за час вимушеного прогулу. В обгрунтування позову посилається на те, що із 06 серпня 1964 року вона працювала зубним лікарем у стоматологічному відділенні Ізяславської ЦРЛ. 31 березня 2016 року її звільнено з роботи у звязку із скороченням штату працівників згідно п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Позивачка вважає своє звільнення незаконним з тих підстав, що вона має переважне право на залишення на роботі, оскільки тривалий час працює на даному робочому місці, постійно підвищувала свій фаховий рівень, має підтверджену вищу категорію. За період роботи не мала жодної догани, за сумлінну працю адміністрацією лікарні неодноразово нагороджувалася грамотами, останній раз у 2015 році. Крім того, вона є ветераном праці, дитиною війни, що відповідно до законодавства також надає для неї переваги для залишення на роботі при скорочені чисельності чи штату працівників. Позивачка вважає, що подання адміністрації до профспілкового органу не було обґрунтованим, звільнення проведено із порушенням, а тому її слід поновити на роботі та стягнути із відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечив, у своїх поясненнях зазначив, що скороченню підлягали всі наявні посади зубних лікарів, інших вільних вакантних посад на час скорочення позивачки не було. Суд, заслухавши позивачку та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. \~Відповідно до п. 1 ст.\~ст.40 КЗпП України\~трудовій договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи,\~\~\~ організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р., розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1\~ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У відповідності до положень\~ст. 42 КЗпП України\~ при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також цією статтею встановлені підстави для переважного залишення працівника на роботі при рівних умовах продуктивності праці. Судом встановлено, що позивачку [PERSON] (до одруження - Островську) було призначено зубним лікарем Ізяславської центральної районної лікарні 06 серпня 1964 року згідно наказу № 143-Л від 05.08.1964 р. Як вбачається із записів у трудовій книжці позивачки у звязку із проведеною реорганізацією вона була призначена на посаду лікаря терапевтичної стоматології Ізяславської стоматологічної поліклініки (1967 р.), а пізніше стала займати посаду лікаря зубного стоматологічного відділення Ізяславської ЦРЛ (2008 р.). 22 січня 2016 року Ізяславською ЦРЛ був виданий наказ № 34, згідно якого передбачалося скорочення з 01.04.2016 року штатної чисельності працівників стоматологічного відділення поліклініки у кількості 3,25 шт. одиниць. 27 січня 2016 року відповідачем був виданий наказ № 6-В, згідно якого всіх зубних лікарів поліклініки у кількості 4-х осіб, серед яких була і позивачка, було попереджено про наступне звільнення у звязку із скороченням штату працівників. Після цього адміністрація Ізяславської ЦРЛ звернулася до районної організації профспілки працівників охорони здоровя щодо надання згоди на звільнення по скороченню штату ряду працівників центральної районної лікарні, в тому числі і 4- х працівників стоматологічного відділення. Профспілковою організацією надано згоду на звільнення [PERSON], щодо звільнення решти зубних лікарів згоди профспілковою організацією не надано, про що свідчить наданий представником відповідача витяг із протоколу засідання профспілкового комітету від 03.03.2016 року. 14 березня 2016 року Ізяславською ЦРЛ був виданий наказ № 30-п, згідно якого [PERSON], лікаря зубного стоматологічного відділення поліклініки, звільнено з роботи у звязку із скорочення штату працівників за п. 1 ст. 40 КЗпП України. \~Відповідно до п. 1 ст.\~ст.40 КЗпП України\~трудовій договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи,\~\~\~ організації, скорочення чисельності або штату працівників. Як зазначено в постанові Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06.11.1992 р., розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1\~ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення. У відповідності до положень\~ст. 42 КЗпП України\~ при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Також цією статтею встановлені підстави для переважного залишення працівника на роботі при рівних умовах продуктивності праці. Правомірність дій відповідача представник обґрунтовує тим, що роботодавцем скорочувалися всі посади лікарів зубних стоматологічного відділення, одну з яких займала [PERSON], вакантних посад, які могли бути їй запропоновані, на той час в ЦРЛ не було. Разом з тим із наданих суду штатних розписів Ізяславської ЦРЛ вбачається, що станом на 01.01.2016 року у штаті стоматологічного відділення ЦРЛ крім посад лікаря зубного значаться 3 посади лікаря зубного дитячого. Ці ж 3 посади мали місце у штаті стоматвідділення і станом на 01.05.2016 року. Посадові інструкції зубного лікаря і зубного лікаря дитячого суду відповідачем не надані. Відповідно до Класифікатора професій ДК 003:2010 (призначеного для застосування всіма субєктами господарювання під час запису про роботу у трудові книжки працівників), затвердженого Наказом Держспоживстандарту України від 28.07.2010 року № 327, професія лікаря зубного передбачена у даному класифікаторі за кодом 3225. Професія лікаря зубного дитячого у класифікаторі професій відсутня. Згідно з п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. № 58, записи в трудових книжках про найменування професій мають виконуватися відповідно до «Класифікатора професій» (тобто як вказано у КП). Враховуючи наведене, суд дійшов переконливого висновку про те, що професія зубного лікаря та зубного лікаря дитячого є ідентичними, і при скороченні чисельності чи штату працівників роботодавцем повинні були дотримані вимоги ст. 42 КЗпП України щодо врахування переважного права працівника на залишення на роботі. Оскільки така вимога закону відповідачем дотримана не була, позивачка підлягає поновленню на роботі із виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу, розрахунок якого проводиться відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100. Згідно наданої відповідачем довідки середньомісячна плата [PERSON] складала 2571 грн. 09 коп. Середньоденна заробітна плата при цьому становить 119 грн. 58 коп., кількість робочих днів за час вимушеного прогулу 59. Розмір середнього заробітку позивачки за весь час вимушеного прогулу становитиме 7055 грн. 46 коп. При виплаті зазначеної суми відповідачу слід утримати обовязкові платежі та збори, а також врахувати виплачену вихідну допомогу згідно ст. 44 КЗпП України та компенсацію за невикористану щорічну відпустку (згідно наказу від 14.03.2016 року № 30-п). На підставі ст.ст. 40 п. 1, 42 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100,

Outcome: approved