Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому вказала, що рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради Вінницької області від 22.09.1994 року за №87 їй було виділено земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку. Земельна ділянка знаходиться за адресою: [ADDRESS] Це підтверджується рішенням виконавчого комітету Іллінецької міської ради Вінницької області від 22.09.1994 року за №87, актом про відведення в натурі присадибної земельної ділянки індивідуальну забудову від 09.03.1995 року Позивач добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою площею 0,10 га для будівництва індивідуального житлового будинку, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] понад 15 років. З метою отримання правовстановлюючого документа на зазначену земельну ділянку [PERSON] звернулась із заявою до Іллінецької міської ради, але відповідно до листа Іллінецької міської ради від 05.12.2016 року за №02.25-2083, їй повідомлено, що згідно з ч. 3 ст.24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» - у разі відсутності плану зонування або детального плану території - передача(надання) земельних ділянок із земель комунальної власності у власність чи користування фізичним чи юридичним особам для містобудівних потреб забороняється. Тому, для захисту своїх прав та інтересів позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання [PERSON] не з'явилась, проте подала до суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутність та просить суд позов задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача Іллінецької міської ради в судове засідання не з'явився, міський голова подав до суду клопотання про розгляд справи за відсутності представника ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України (далі - ЗК), зокрема статтею 119. Статтею 119 Земельного кодексу України передбачено право громадян набувати права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність). Так, громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Верховний суд України у своєму листі від 29 жовтня 2008 року № 19-3767/0/8-08 визначив, що норма ст. 119 Земельного кодексу України щодо набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю може застосовуватися з 1 січня 2017 року відповідно до п. 1 розділу IX "Прикінцеві положення" Земельного кодексу України. Таким чином, аналізуючи вище викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачкою, підлягає зарахуванню в прибуток держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved