Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з із вказаним вище позовом, в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 30 липня 1998 року, вона уклала шлюб з [PERSON] який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану міста Дрогобича Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 323. Від даного шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] - [INFO]. За останні три роки між ними постійно виникають незгоди, відповідач створює конфліктні ситуації, що негативно впливають на їхні відносини та виховання дітей. Внаслідок цього вона зрозуміла, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Її неодноразові намагання налагодити нормальні відносини не дали позитивних наслідків. На даний час вже більше року вона проживає разом з дітьми у своїх батьків. Чоловік проживає окремо, не займається і не цікавиться вихованням дітей. Вони припинили сімейні відносини, сім'я розпалась і кожен живе окремо, своїм особистим життям. Подальше спільне життя є неможливим і формальне збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам його малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON]. Надання строку на примирення не виправить стан їхніх шлюбних відносин, тому це лише погіршить їхні стосунки та продовжить їх перебіг в часі. Вона працює молодшою медсестрою у ПрАТ «Трускавецькурорт» і має маленьку зарплату, при теперішніх цінах її зовсім не вистачає на проживання і утримання двох дітей, відповідач жодної фінансової чи матеріальної допомоги не надає, хоча на її утриманні знаходиться двоє дітей. Іншої роботи чи доходів у неї немає. [PERSON] повинен і має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей. Оскільки відповідач отримує мінливий дохід та неможливо встановити всі джерела його доходів, то просить стягувати аліменти в твердій грошовій сумі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав З свідоцтва про укладення шлюбу серії 1-СГ № 052808, виданого відділу РАГСу Дрогобицького міськвиконкому Львівської області, вбачається, що 30.07.1998 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «Киріченко», актовий запис № 323. (а.с. 8) Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. Крім цього, матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що за час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] та дочка [PERSON] [INFO], які проживають разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що також не оспорюється учасниками процесу. (а.с. 5-7) Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання дітей і відповідач в змозі таку надавати, а тому позов підставний та підлягає задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved