Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги мотивовані тим, що з вересня 2010 року сторони перебували в громадянському шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з позовної заяви, сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося, що в кінцевому результаті призвело до припинення між сторонами шлюбних відносин. Донька проживає разом із позивачем та перебуває на її утримані оскільки відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини надає вкрай рідко. В силу викладених обставин позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на свою користь аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання призначене на 25.09.2017р. позивач не з'явилася, однак 25.09.2017р. надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, у якій також зазначила про те, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти розгляду справи в порядку заочного провадження - не заперечує. (а.с. 23) Відповідач у судові засідання призначені на 11.09.2017р. та 25.09.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду та на яких містяться підписи останнього про вручення судових повісток. (а.с. 16,22), що розцінюється судом як належне повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи. Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Згідно з частиною другою статті 197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось у зв'язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 15.06.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області. (а.с. 3) Згідно зі статтею 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. (ч. 1 ст. 181 СК України) Згідно з частиною другою статті 181 СК України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Як вбачається з матеріалів справи, позивач та відповідач не знаходять спільної згоди щодо форми та розміру утримання дитини. Пленум Верховного Суду у п. 17 постанови №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснив, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з довідкою №489 від 29.06.2017р. виданою Квартальним комітетом "Тяжилів" [PERSON] та [PERSON] проживають разом за адресою: [ADDRESS]. (а.с. 2) Таким чином, враховуючи те, що дитина проживає разом із позивачем, а також те, що позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у частці від заробітку (доходу) відповідача, з урахуванням положень ст. 181 СК України, розмір аліментів слід визначити у частці від заробітку (доходу) відповідача. Відповідно до частини першої статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з частиною другою статті 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 182 СК України визначено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема відповідно до частини першої вказаної статті при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вікову категорію неповнолітньої дитини та її потреби, суд вважає, що стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача (від одного з батьків) щомісячно є необхідним та достатнім для утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до частини першої статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно з частиною першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення аліментів задовольнити, стягнувши з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON], у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до пункту першого частини першої статті 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Отже, рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Згідно частиною третьою статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подання позовної заяви про стягнення аліментів, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 640,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved