Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-28 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] в серпні 2018 року звернулися до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, Служба у справах дітей Вінницької міської ради про встановлення порядку користування житловою квартирою. Позов мотивований тим, що 25.04.2002 року [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] по 1/3 частині кожному, про що отримали свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 559 від 25.04.2002 року. 30.07.1996 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 02.05.2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] 31.01.2006 року позивачі [PERSON] та [PERSON] надали [PERSON] довіреності на продаж 1/3 часток кожного у праві власності на спірну квартиру з метою реалізації спільного майна та розподілу спільних виручених грошових коштів. 22.12.2006 року [PERSON] продав 2/3 частки квартири своїй новій дружині, [PERSON] , про що не повідомив позивачів та коштів за продаж позивачам не передав. [INFO] [PERSON] помер. 25.04.2008 року [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] 2/3 частки квартири [ADDRESS] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2015 року у справі № 127/19274/13-ц за позовами третіх осіб із самостійними вимогами [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , визнано недійсним договір купівлі продажу спірної квартири від 22.12.2006 року щодо відчуження 1/3 частки [PERSON] та 1/3 частки [PERSON] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2016 року у справі № 127/19755/15-ц за позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього сина [PERSON] , витребувано у [PERSON] 1/3 частку спірної квартири, яка належить [PERSON] та 1/3 частку, що належить [PERSON] . Крім того, визнано за [PERSON] та [PERSON] (по 1/3 частці за кожним) право власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі вказаного, відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 75777084 від 19.12.2016 року та № 76274373 від 19.12.2016 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частку даної квартири (по 1/3 частці за кожним). Після смерті [PERSON] , [INFO] , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку спірної квартири, а спадкоємцями після його смерті стали: - малолітній син померлого, [PERSON] , [INFO] , (7/8 часток у спадковому майні або 7/24 часток у житловій квартирі), як спадкоємець за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ВМНО Курановою О.О. 28.10.2006 року за номером 5679. Право власності [PERSON] на даний час посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 2-2854 від 19.09.2008 року, виданий державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. Спадкова справа № 537/07; - непрацездатна мати спадкодавця, [PERSON] (1/8 частка у спадковому майні або 1/24 частка у житловій квартирі). [INFO] [PERSON] померла, не оформивши своїх спадкових прав на 1/24 частку квартири. 22.11.2013 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 551/2013 до майна померлої [PERSON] , [INFO] , за зверненням спадкоємця померлої, доньки [PERSON] , яка відповідно до довідки № 1000/02-14 від 06.05.2014 року є спадкоємицею померлої за заповітом. На даний час, [PERSON] хоч і прийняла спадщину, проте не оформила свою частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру. Позивач вказує, що житлова квартира перебуває у користуванні [PERSON] , у якої перебувають і ключі від зазначеної квартири. Однак, на даний час співвласники не можуть дійти згоди щодо спільного володіння та користування майном, відповідно до їх часток у праві власності, а тому позивачі звернулися до суду та просили усунути [PERSON] та [PERSON] перешкоди у користуванні житловою квартирою [ADDRESS] , шляхом встановлення порядку користування вказаною квартирою, яким: - [PERSON] та [PERSON] виділити в користування житлову кімнату, площею 15,8 кв.м.; - [PERSON] та [PERSON] виділити в користування кімнату, площею 11,8 кв.м.; - кухню, площею 6,7 кв.м., вбиральню, площею 1,2 кв.м., ванну кімнату, площею 2,5 кв.м., коридор, площею 8,2 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,4 кв.м. залишити в спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримав, просив задовольнити позовні вимоги. Законний представник [PERSON] [PERSON] та адвокат Куций Р.А. в судовому засіданні заперечили проти задоволення позову в зв`язку з його безпідставністю та необгрунтованістю, оскільки [PERSON] є неповнолітнім, а питання щодо проживання його спільно з матірю взагалі не вирішено. [PERSON] в ході судового розгляду надала суду заяву, згідно якої заперечила щодо задоволення позову та просила слухати справу у її відсутність. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача, Служба у справах дітей Вінницької міської ради Бойко М.П. в ході судового розгляду просила врахувати інтереси неповнолітньої дитини. Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, дослідивши докази, суд доходить до висновку про те, що заявлений позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Правовідносини між сторонами врегульовані чинним Цивільним кодексом України. В судовому засіданні встановлено, що 25.04.2002 року [PERSON] разом із чоловіком [PERSON] та сином [PERSON] приватизували квартиру [ADDRESS] по 1/3 частині кожному, про що отримали свідоцтво про право власності на житло, видане на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 559 від 25.04.2002 року. Таким чином, в силу ч. 1 ст. 356 ЦК України, квартира [ADDRESS] була спільною частковою власністю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Згідно технічного паспорту на квартиру, загальна площа квартири складає 49,3 кв.м., житлова 27,6 кв.м. Квартира складається з двох житлових кімнат, площею 11,8 кв.м. та 15,8 кв.м., кухні площею 6,7 кв.м., ванної кімнати, площею 2,5 кв.м., вбиральні, площею 1,2 кв.м., коридору, площею 8,2 кв.м. та вбудованої шафи, площею 0,4 кв.м. 30.07.1996 року шлюб між позивачем [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, серії [NUMBER] від 29.08.1997 року. Згідно копії свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 10.08.2007 року, 02.05.2005 року [PERSON] зареєстрував шлюб із [PERSON] . Від даного шлюбу у сторін народився син [PERSON] , що підтверджується копіює свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] від 10.08.2007 року. 22.12.2006 року [PERSON] продав 2/3 частки квартири своїй новій дружині, [PERSON] відповідно до договору купівлі - продажу частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І. [INFO] [PERSON] помер. Дане підтверджується копією свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 13.11.2007 року. 25.04.2008 року [PERSON] подарувала своєму сину, [PERSON] 2/3 частки квартири [ADDRESS] , відповідно до договору дарування частини квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Курановою О.О. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16.04.2015 року у справі № 127/19274/13-ц позов [PERSON] , [PERSON] задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 22.12.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрований в реєстрі № 6880, в частині відчуження 1/3 частки квартири, що належала на праві власності [PERSON] . Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений 22.12.2006 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Павлюк І.І., зареєстрований в реєстрі № 6880, в частині відчуження 1/3 частки квартири, що належала на праві власності [PERSON] . Вирішено питання про судові витрати. В задоволенні позову [PERSON] , яка є правонаступником [PERSON] до [PERSON] , треті особи без самостійних вимог - приватні нотаріуси Вінницького міського нотаріального округу Павлюк Ірина Іванівна, [PERSON] , служба у справах дітей Вінницької міської ради як представник органу опіки і піклування про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування - відмовлено. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.03.2016 року у справі № 127/19755/15-ц позов позов [PERSON] , [PERSON] , третя особа, без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивачів - [PERSON] , до [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього сина [PERSON] , треті особи, без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - Орган опіки та піклування, віддділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції Віннницької області про визнання права власності та витребування майна - задоволено. Витребувано у [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка на підставі свідоцтва на право власності на житло від 25 квітня 2002 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» і записаного в реєстрову книгу № 704 за реєстр. № 606/72703, належить на праві власності [PERSON] з чужого незаконного володіння та повернуто у власність [PERSON] . Витребувано у [PERSON] 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка на підставі свідоцтва на право власності на житло від 25 квітня 2002 року, зареєстрованого Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» і записаного в реєстрову книгу № 704 за реєстр. № 606/72703, належить на праві власності [PERSON] з чужого незаконного володіння та повернуто у власність [PERSON] . Визнано право власності за [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Визнано право власності за [PERSON] на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . Вирішено питання про судові витрати. Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності № 75777084 від 19.12.2016 року та № 76274373 від 19.12.2016 року за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано право власності на 1/3 частку даної квартири (по 1/3 частці за кожним). Після смерті [PERSON] [INFO] , відкрилась спадщина на належну йому 1/3 частку спірної квартири, а спадкоємцями після його смерті стали: - малолітній син померлого, [PERSON] , [INFO] , (7/8 часток у спадковому майні або 7/24 часток у житловій квартирі), як спадкоємець за заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ВМНО Курановою О.О. 28.10.2006 року за номером 5679. Право власності [PERSON] на даний час посвідчується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом № 2-2854 від 19.09.2008 року, виданий державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С. Спадкова справа № 537/07. - непрацездатна мати спадкодавця, [PERSON] (1/8 частка у спадковому майні або 1/24 частка у житловій квартирі). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, державний нотаріус Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовська В.С. посвідчує, що на підставі заповіту, посвідченого Курановою О.О., приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 28.10.2006 року за реєстром № 5679, спадкоємцем 7/8 частин зазначеного в заповіті майна [PERSON] , який помер [INFO] , є його син [PERSON] , [INFO] . Спадкове майно, на яке в зазначеній частині видано це свідоцтво складається з 1/3 частини квартири під номером [ADDRESS] , котра належить спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого квартирно - експлуатаційною частиною району 25.04.2002 року, згідно рішення від 25.04.2002 року № 559. [INFO] [PERSON] померла, не оформивши своїх спадкових прав на 1/24 частку квартири. 22.11.2013 року Третьою вінницькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу № 551/2013 до майна померлої [PERSON] , [INFO] , за зверненням спадкоємця померлої, доньки [PERSON] , яка відповідно до довідки № 1000/02-14 від 06.05.2014 року є спадкоємицею померлої за заповітом. Згідно ст. 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч 2, 3 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечується рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Стаття 150 ЖК України, встановлює право громадян, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуватися ним (нею) для особистого проживання. Частиною 4 статті 9 ЖК України, закріплено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. У відповідності до наведених норм законодавства, [PERSON] та [PERSON] мають право на надання їм у володіння та користування тієї частини спільної квартири, яка відповідає їх частці у праві спільної часткової власності, вони мають право користуватися нею для особистого проживання і підстав для обмеження цих прав немає. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою угодою, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва; власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності; власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 358 ч. 2 ЦК України, співвласники права спільної часткової власності можуть домовитися про порядок користування майном. За ч. 3 цієї ж статті кожен із співвласників має право на надання йому в користування тієї частини спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Визначення порядку користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі не припиняє право спільної часткової власності співвласників. Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. При встановленні порядку користування житловим приміщенням кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина приміщення з урахуванням його частки в праві спільної власності на майно. Разом із тим, виділені в користування приміщення можуть бути і не ізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно, а відповідно, не порушує прав співвласників (правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України у справі № 6- 1500 цс15 від 17.02.2016 року) Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно - технічної експертизи № 073/18 від 04.04.2019 року, на підставі проведених розрахунків та виходячи з наданих на дослідження матеріалів на розгляд суду пропонується варіант 1 встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS] , між його співвласниками [PERSON] , [PERSON] (співвласниками 2/3 частки) та [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] ) (співвласниками 1/3 частки), що наведений у досліджувальній частині, а саме виділити [PERSON] , [PERSON] (співвласнки 2/3 частки) в користування житлову кімнату, поз.6, площею 15,8 кв.м., лоджію, площею 2,7 кв.м., виділити [PERSON] , [PERSON] ( [PERSON] ) (співвласники 1/3 частки) житлову кімнату, поз. 5, площею 11,8 кв.м., залишити у спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ( [PERSON] ) коридор, поз. 1, площею 8,2 кв.м., санвузол, поз. 2, площею 3,9 кв.м., кухня, поз. 3, площею 6,7 кв.м., вбудована шафа поз. 4, площею 0,4 кв.м. Порядок здійснення права спільної власності унормовано статтею 358 ЦК України, щодо права спільної часткової власності та статтею 369 ЦК України, щодо права спільної сумісної власності. Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України). Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Однак відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно з ч. 2, статті 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту такої реєстрації. Пунктом шостим постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 7 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», роз`яснено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Як вбачається з матеріалів цивільної та спадкової справи, на даний час [PERSON] хоч і прийняла спадщину, проте не оформила свою частку у праві спільної часткової власності на спірну квартиру. Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України від 23 січня 2013 року у справі № 6-142цс12, у спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. Відповідно до пункту 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною часткою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири або ті, які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов. У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», роз`яснено, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення, визначення порядку користування. Як зазначено в позовній заяві житлова квартира перебуває у користуванні [PERSON] , у якої перебувають і ключі від зазначеної квартири. Також з матеріалів справи вбачається що представник позивачів [PERSON] звертався із заявою до начальника Вінницького міського відділу поліції ГУНП у Вінницькій області, так як позивачі в даній квартирі не проживають по причині вчинення перешкод в користуванні майном з боку [PERSON] (змінено дверний замок), в якій просив встановити на якій підставі, в даній квартирі проживають сторонні особи та чи сплачують за оренду житла. Згідно відповіді Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 04.12.2018 року № 4235мр/200/2018, вбачається, що за результатами попереднього розгляду було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні. В ході розгляду працівниками поліції було проведено ретельну перевірку, в ході якої було встановлено, що кв. [ADDRESS] на протязі півтора місяця ніхто не проживає та рекомендовано здійснити домовленість між сторонами конфлікту, або вирішити спірне питання в судовому порядку. Також з відповіді Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області від 11.05.2019 року № Л-175/231-19 видно, за результатами попереднього розгляду було встановлено, що ознаки кримінального правопорушення в даному випадку відсутні. При розгляді вказаного звернення, було встановлено, що при неоднократному відвідуванні квартири [ADDRESS] двері помешкання ніхто не відчинив, при спілкуванні із сусідкою з квартири [ADDRESS] [PERSON] , [INFO] , остання повідомила, що за вказаною адресою проживає молода пара. Чи заключали вони договір оренди та чи сплачують за оренду житла їй не відомо. Враховуючи те, що позивачі є співвласниками спірної квартири та те, що питання про встановлення порядку користування спірною квартирою вирішити з відповідачами у добровільному порядку не надається можливим, суд приходить до висновку про усунення перешкод позивачам шляхом встановлення порядку користування вказаною квартирою, яким: - [PERSON] та [PERSON] виділити в користування житлову кімнату, площею 15,8 кв.м.; - [PERSON] та [PERSON] виділити в користування кімнату, площею 11,8 кв.м.; - кухню, площею 6,7 кв.м., вбиральню, площею 1,2 кв.м., ванну кімнату, площею 2,5 кв.м., коридор, площею 8,2 кв.м., вбудовану шафу, площею 0,4 кв.м. залишити в спільному користуванні [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову - покладаються на відповідача. Згідно ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Як вбачається з матеріалів справи, за подання до суду позовної заяви позивачами [PERSON] , [PERSON] було сплачено судовий збір у розмірі 1409,60 грн., а також [PERSON] було сплачено кошти за проведення експертизи в сумі 5720,00 грн. Враховуючи, що під час розгляду справи суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] , [PERSON] , то з відповідачів [PERSON] , законним представником якого є, [PERSON] , [PERSON] на користь позивачів [PERSON] , [PERSON] слід стягнути витрати, витрати пов`язані зі сплатою судового збору, у розмірі 1409,60 грн. та на користь [PERSON] витрати за проведення експертизи, у розмірі 5720,00 грн. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved