Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], в якій просила визнати недійсним договір іпотеки №714 від 24 лютого 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON] та скасувати рішення державного реєстратора приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON]М про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28428191 від 24 лютого 2016 року та рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 28426607 від 24 лютого 2016 року. В обґрунтування позову позивач зазначала, що вона перебуває з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 1997 року. Під час шлюбу ними набуто у власність земельну ділянку площею 0,1500га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, 154-Б, та житловий будинок загальною площею 148,60 кв.м., розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, 154-Б. 24 лютого 2016 року [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки земельної ділянки та житлового будинку, розташованих за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, 154-Б. Укладення зазначеного договору стало можливим у звязку із приховуванням [PERSON] факту перебування у шлюбі. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. В судовому засіданні представники відповідача [PERSON] [PERSON] та [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечували, з наступних підстав. Позивач вважає, що оскільки вказане майно набуто під час шлюбу з нею, то воно є їх спільною сумісною власністю. На підтвердження заявлених обставин позивач надала ксерокопію свідоцтва про укладення шлюбу від 20 березня 1997 року, однак позивачем не надано суду жодних доказів, які б підтверджували її перебування у шлюбі з відповідачем [PERSON] на момент придбання вказаного майна. Укладаючи договір купівлі-продажу земельної ділянки та житлового будинку [PERSON] доводив до відома продавця, що грошові кошти, що витрачаються ним на придбання нерухомого майна є його особистою приватною власністю. Режим особистої приватної власності не потребує будь-яких узгоджень при реалізації права власності для його володільця. Тому безпідставною є вимога позивача про визнання угоди недійсною з вказаних у позові підстав. Також, встановлено факт окремого проживання між відповідачем громадянином США [PERSON] та позивачем громадянкою США [PERSON] у період, починаючи з 2005 року і по теперішній час. Вказаний факт, що має юридичне значення, встановлено рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 22 вересня 2016 року, яке набуло чинності. Встановлення вказаного факту окремого проживання між [PERSON] та [PERSON] підтверджує правомірність заяв відповідача про право особистої приватної власності на майно та повністю виключає можливість визнання права спільної власності на це ж майно за [PERSON] В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував. В судове засідання відповідач приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, не зявилася, причини неявки суду не повідомила, заяви про розгляд справи за її відсутності та письмових заперечень проти позову не надала. Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В ст. 1 ЦПК України зазначено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Закон, який встановлює нові обовязки, скасовує чи звужує права, належні учасникам цивільного процесу, чи обмежує їх використання, не має зворотної дії в часі. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. В ч. 1 ст. 58 ЦПК України зазначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. За змістом ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до змісту ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до вимог ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України, передбачено що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої статті 13 цього Кодексу. За змістом ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, договори та інші правочини є підставою виникнення цивільних прав та обовязків. Судом встановлено, що 20 березня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, про що Міським бюро реєстрації міста Нью Йорк видано відповідне свідоцтво №S97000598 /а.с. 6/. 13 серпня 2012 року Харківським районним судом Харківської області постановлено рішення у справі №2034/8965/2012 про визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, 154-Б, та житловий будинок загальною площею 148,60 кв.м., розташований за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, 154-Б, на підставі якого за [PERSON] 13 вересня 2012 року зареєстровано право власності на житловий будинок та видано державний акт на земельну ділянку /а.с. 66, 67, 69/. 24 лютого 2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір іпотеки, відповідно якого [PERSON] передав в іпотеку [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №154-Б, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, та земельну ділянку №154-Б, загальною площею 0,1500га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна /а.с. 63-64/. Договір іпотеки укладено з метою забезпечення виконання зобовязання, що виникло у [PERSON] за рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01 липня 2015 року справа №642/5298/15ц. /а.с. 65/. 24 лютого 2016 року [PERSON] підписано заяву на імя приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області [PERSON], в якій [PERSON] повідомив нотаріуса, що на момент придбання житлового будинку з господарськими будівлями №154-Б, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, та земельної ділянки №154-Б, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, він в зареєстрованому шлюбі, в тому числі громадянському, не перебував та не проживав однією сімєю ні з ким з жінок /а.с. 80/. [PERSON] ознайомлений з даною заявою, що засвідчено його особистим підписом. Відповідно пункту 4 договору іпотеки Іпотекодавець свідчить, що на момент укладення Договору прав та вимог інших осіб на предмет іпотеки немає, під забороною (арештом) та в податковій заставі не перебуває. Іпотекодавець свідчить, що до предмету іпотеки не предявлені будь-які позови майнового та немайнового характеру. Іпотекодавець свідчить, що предмет іпотеки не знаходиться в спільній власності з третіми особами /а.с. 63/. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 1997року по теперішній час. [PERSON], укладаючи 24 лютого 2016 року договір іпотеки, приховав від нотаріуса факт перебування у шлюбі на момент набуття права власності на житловий будинок з господарськими будівлями №154-Б, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна, та земельну ділянку №154-Б, загальною площею 0,1500 га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна. Обізнаність [PERSON] про перебування [PERSON] в шлюбі підтверджується відповіддю на інформаційний запит [PERSON] в рамках цивільної справи №646/9537/16-ц за заявою [PERSON], зацікавлена особа [PERSON], про встановлення факту, що має юридичне значення /а.с. 102/. Доводи представників [PERSON] щодо встановленого факту на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова у справі №646/9537/16-ц окремого проживання [PERSON] та [PERSON] з 2005 року суд не приймає до уваги у звязку із тим, що ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 28 квітня 2017 року зазначене рішення суду скасовано, заяву [PERSON] залишено без розгляду /а.с. 168-172/. Судом встановлено, що 23 лютого 2016 року Харківським районним судом Харківської області відкрито провадження у справі №635/1868/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя. 23 лютого 2016 року Харківським районним судом Харківської області постановлено ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову у справі №635/1868/16-ц та накладено арешт на все майно, що належить на праві власності [PERSON], до складу якого входить житловий будинок з господарськими будівлями №154-Б, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка вул. Інтернаціональна, та земельну ділянку №154-Б, загальною площею 0,1500га, кадастровий номер №6325158200:00:011:0025, яка знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, сел. Покотилівка, вул. Інтернаціональна /а.с. 107/. Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно ч. 2 ст. 369 ЦК України згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Пунктом 4.2. глави 1 «Основні правила посвідчення правочинів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 N 296/5, встановлено, що при посвідченні правочинів щодо розпорядження спільним майном подружжя, якщо документ, що посвідчує право власності, оформлений на імя одного з подружжя, нотаріус вимагає письмову згоду іншого з подружжя. Справжність підпису другого з подружжя на заяві про таку згоду має бути нотаріально засвідчена. Пунктом 4.4. глави 1 «Основні правила посвідчення правочинів» Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що правочин щодо розпорядження майном може бути посвідчений нотаріусом без згоди другого з подружжя у разі, якщо з документа, що посвідчує право власності, договору, укладеного між подружжям, акта цивільного стану про укладення шлюбу та інших документів випливає, що зазначене майно є особистою приватною власністю одного з подружжя, тобто набуте до реєстрації шлюбу, за час шлюбу, але на умовах, передбачених шлюбним або іншим договором, укладеним між подружжям, за договором дарування, або в порядку спадкування, або за кошти, які належали їй (йому) особисто, тощо. Документи, які посвідчують право власності на майно, передане в іпотеку, не містять інформації, що воно є особистою власністю [PERSON] чи придбане за особисті кошти. Суд приходить висновку, що повідомлення [PERSON], [PERSON] приватного нотаріуса про факт перебування [PERSON] у зареєстрованому шлюбі унеможливило б посвідчення правочину без письмової згоди [PERSON] Згідно з ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Згідно з ч.2 ст. 6 ЗУ «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Згідно з ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої ст. 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання правочину недійсним, відновлення становища, яке існувало до порушення. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного і

Outcome: approved