Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

До Тульчинського районного суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину на земельну частку пай. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у виді житлового будинку, за адресою: [ADDRESS], а також право на земельну частку (пай) площею 2,46 га в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату серії [NUMBER]. Спадкоємцями померлого є сини: [PERSON] і [PERSON], та дружина [PERSON] Спадщину після смерті батька [PERSON] і [PERSON] прийняли та 16.12.2016 отримали свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок, за адресою: [ADDRESS] у розмірі 1/3 частину, кожному з них. Свідоцтво про право на спадщину на ім'я [PERSON] на вказаний будинок не видавалося. Під час оформлення прав на спадковий житловий будинок позивачу і [PERSON] не було відомо про наявність іншої частини спадкового майна у вигляді земельної частки (паю), у зв'язку з чим, свідоцтва про право на спадщину вони не отримали. Разом з тим, в подальшому позивачу стало відомо, що відповідач отримала свідоцтво про право на спадщину на іншу частину спадкового майна, а саме: земельну частку (пай) площею 2,46 га, при цьому не повідомивши у нотаріальній конторі відомості про наявність інших спадкоємців. Вказані обставини змусили позивача звернутися до суду з даним позовом, просив винести рішення визнавши недійсним та скасувати державну реєстрацію на свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] на земельну частку (пай) площею 2,46 га, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER]. Згодом представник позивача змінив позовні вимоги та просив суд визнавши недійсним свідоцтво про право на спадщину видане [PERSON] на земельну частку (пай) площею 2,46 га, яка належала [PERSON] на підставі сертифікату серії [NUMBER]. Позивач у судове засідання не з'явився і відомостей про причини неявки суду не повідомив, хоча своєчасно і належним чином повідомлявся про час і місце розгляду справи. Представник позивача змінені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явилася і відомостей про причини неявки суду не повідомила, хоча своєчасно і належним чином повідомлялася про час і місце розгляду справи. Представник відповідача заперечив проти задоволення позову, оскільки допущено порушення при видачі свідоцтва про право на спадщину саме позивачу та третій особі, а також відсутні підстави для визнання свідоцтва про права на спадщину недійсним у повному обсязі, оскільки відповідач має право на спірне спадкове майно як спадкоємець першої черги. Представник відповідача - Тульчинської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надійшла заява нотаріальної контори про розгляд справи за відсутності її представника та визнання позову. Третя особа - [PERSON] підтримав позов та висловив думку щодо його задоволення. Представник третьої особи - Тульчинської районної державної адміністрації у судове засідання не з'явився, подавши клопотання про розгляд справи за його відсутності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.05.2000, виданого виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області (а.с. 15). Позивач і [PERSON] є синами [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 24.03.1972, серії [NUMBER] від 12.07.2006 (а.с. 103, 104). Відповідно до довідки за № 236 від 26.06.2016, виданої виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, спадкоємцями після смерті [PERSON], померлого [INFO], залишилися спадкоємці за законом: сини - [PERSON], [PERSON], дружина - [PERSON] (а.с. 16). Згідно сертифікату серії [NUMBER] від 22.07.1997, виданого Тульчинською районною державною адміністрацією, [PERSON] належала земельна частка (пай) площею 2,54 га в умовних кадастрових гектарах, розташований на території с. Михайлівка, Тульчинського району, Вінницької області (а.с. 85), зазначені обставини також підтверджуються рішенням Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 15.02.2001, додатком до зазначеного рішення та експлікацією (а.с. 22 - 29). На підставі заяви [PERSON] від 13.09.2001, Тульчинською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу за № 634/2000 від 13.09.2001, щодо померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 81 - 82). Згідно матеріалів вказаної спадкової справи та у відповідності до довідки за № 222 від 02.08.2001, виданої Михайлівською сільською радою Тульчинського району Вінницької області, єдиним спадкоємцем [PERSON] є [PERSON], а спадкове майна складається з земельної частки (паю) площею 2,54 га в умовних кадастрових гектарах, розташований на території с. Михайлівка, Тульчинського району, Вінницької області (а.с. 88). Також, Тульчинською державною нотаріальною конторою 13.09.2001 [PERSON], видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) площею 2,54 га в умовних кадастрових гектарах, розташований на території с. Михайлівка, Тульчинського району, Вінницької області (а.с. 91). Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. На підставі ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" за № 7 від 30.05.2008, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.2004. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини: кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України, і строк на її прийняття не закінчився до 01.01.2004, спадкові відносини регулюються ЦК України. Згідно зі ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, які відповідно прийняли спадщину. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до норм статті 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На підставі ст. 560 ЦК УРСР, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Частиною 2 ст. 561 ЦК УРСР, передбачено, що при спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Так, згідно матеріалів спадкової справи № 634/2000 [PERSON], [PERSON], [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом та прийняли спадщину після смерті [PERSON] Нормами ст. 8 ЦК України, встановлено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). За таких обставин, оскільки нормами ЦК УРСР не врегульовано питання недійсності свідоцтва про право на спадщину, суд вважає, за можливе застосувати аналогію закону застосувавши до спірних правовідносин ст. 1301 ЦК України. Статтею 1301 ЦК України, визначено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Пунктом 27 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, відповідності до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видано, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України, встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи, під час розгляду справи сторона відповідача не надала доказів на спростування доводів позивача, беручи до уваги, що свідоцтво про право на спадщину від 13.11.2001 на ім'я [PERSON], видане на спірну земельну частку (пай) площею 2,54 га в умовних кадастрових гектарах, розташовану на території с. Михайлівка, Тульчинського району, Вінницької області, без врахування наявності інших спадкоємців, які прийняли спадщину, що є порушенням прав позивача на частку у спадковому майні належному останньому після смерті батька, суд виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості, дослідивши докази в цілому та кожен доказ окремо, прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, а відтак і про наявність правових підстав для їх задоволення. У відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача слід стягнути солідарно судові витрати по сплаті судового збору на суму 640 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved