Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із заявою про встановлення факту родинних відносин. В обґрунтування якої зазначив, що його батьками є [PERSON] та [PERSON]. Батько заявника [PERSON] помер [INFO] року. [PERSON] мешкав разом зі своєю матір"ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. Квартира за адресою: [ADDRESS] належала його матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 23.04.1993 р. та свідоцтва про право на спадщину від 29.03.2001 року. В 2001 році [PERSON] мати зробила заповіт, в якому заповіла заявнику належну їй частку квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується заповітом від 29.03.2001 року посвідченим Четвертою держнотконторою реестр№2-626. [INFO] року [PERSON] померла в віці 93 років. Спадщину після смерті матері прийняв заявник оскільки проживав з спадкодавцем на день її смерті. [PERSON] звернувся до Четвертої держнотконтори для оформлення спадщини на квартиру, що належала його матері. Але [PERSON] було відмовлено в оформленні спадщини, тому що в свідоцтві про народження матір"ю заявника вказана «[PERSON]» а батьком [PERSON], і заявнику невідомо де і коли його мати зареєструвала шлюб з батьком [PERSON] та змінила прізвище на «[PERSON]».У зв'язку з цим, заявник не може успадкувати інше майно, яке належало його матері, крім вказаного в заповіті. На підставі викладеного заявник просить суд встановити факт, що [PERSON] [INFO] є сином [PERSON], яка померла [INFO] року. У судовому засіданні заявник [PERSON] заявлені вимоги підтримав, надав суду аналогічні пояснення та просив суд постановити рішення, яким вимоги заяви задовольнити. Представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явився, до його початку надав суду заяву, відповідно до якої питання щодо задоволення позовну покласти на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення заявника, дослідивши письмові докази, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [INFO], в графі батько записаний [PERSON], в графі мати записана [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва смерть [PERSON] помер [INFO] року (а.с.7). Відповідно до наданої суду трудової книжки судом встановлено, що [PERSON] [INFO] змінила прізвище на «[PERSON]» відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] на праві приватної спільної власності належить [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON] отримала у спадок ? частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] після померлого [PERSON] (а.с. 11). Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] померла [INFO] року (а.с.8). Відповідно до наданої суду довідки від мешканців будинку [ADDRESS], судом встановлено, що [PERSON] є матерю [PERSON] (а.с.14). Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 03.04.2014 року судом встановлено, що [PERSON] у видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом відмовлено, оскільки спадкоємець не має можливості надати нотаріусу документи, які підтверджують факт, що він є сином [PERSON] (а.с.13). Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин. Відповідно до Постанови Пленуму № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.256 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, як видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Стаття 11 Цивільного процесуального Кодексу України встановлює принцип диспозитивності цивільного судочинства, зміст якого зводиться до того, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 60 Цивільного процесуального Кодексу України є імперативною нормою, обов'язковою для виконання як учасниками процесу, так і судом. Так, частина 1 названої статті встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частина 4 названої статті встановлює, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд відповідно до вимог ст.ст.10,11,60 ЦПК України розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які заявник посилалася як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, судом було встановлено, що [PERSON] є матерю [PERSON], тому вимоги заявника обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі наведеного,

Outcome: approved