Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до\~ Виноградівської міської ради, третя особа без самостійних вимог: Виноградівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивує тим, що 04.01.2018 року помер її батько - [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно, а саме - земельна ділянка площею 0,0593 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку в м.Виноградів по вул.Чкалова, 201. Заповіт залишено не було. За прийняттям спадщини позивачка звернулася до нотаріуса, однак останнім їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкову земельну ділянку. Позивачка просить суд визнати за нею право власності на спірну земельну ділянку. Сторони в судове засідання не з'явилися. Представник позивачки подала до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги заяви підтримують повністю та просять суд такі задоволити. Представником відповідача подано до суду письмову заяву про розгляд справи без їх участі. Представник третьої особи, повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, заяв та клопотань не подавав. Розгляд справи проведено без його участі на підставі поданих доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні належними та допустимими доказами встановлено наступне. 04.01.2018 р. в м.Виноградів Закарпатської області помер батько позивачки [PERSON], що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФМ №239653 від 04.01.2018 року. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складалася із земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку в м.Виноградів по вул.Чкалова, 201 Закарпатської області. Заповіту за життя ним не залишено. Рішенням Виноградівського районного суду від 11.11.2013 року у справі №299/3717/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Спадкоємцями до майна померлого є позивачка, яка подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері до Виноградівської районної державної нотаріальної контори. Інших спадкоємців на спадкове майно немає. Позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальних дій у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно. З листа відділу у Виноградівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області №29-7-0.19-420/105-18 від 24.05.2018 року слідує, що за [PERSON] зареєстрований державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №461994 від 26.11.2008 року, реєстраційний номер 2121210100-0108070301839, для будівництва та обслуговування житлового будинку, розташованого в м.Виноградів по вул.Чкалова, 201, площею 0,0593 га на підставі рішення 13 сесії 5 скликання Виноградівської міської ради №526 від 18.10.2007 року. Розглядаючи вказану справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, суд приходить до переконання, що дані конкретні правовідносини врегульовані Цивільним кодексом України (2003 р.). Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ст.1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.5 ст.1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 і та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до ч.1 ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку та право постійного користування нею виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно із ч.3 ст.152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON] як спадкоємець після смерті спадкодавця [PERSON] має законне право на визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Outcome: approved