Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-19 00:00:00

ДО «УААСП», що діє в інтересах [PERSON], [PERSON], як управитель на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права, звернулась до районного суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на свою користь в інтересах [PERSON] та [PERSON], як правовласників твору, компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 102 400,0 грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно договорів на управління майновими авторськими правами Автора за [NUMBER] від 12.06.2015 р. та № [NUMBER] від 31.03.2015 р. Агентство управляє на колективній основі майновими правами суб'єктів авторського права [PERSON] (автор тексту) та [PERSON], яка є спадкоємцем авторських прав на твори автора [PERSON] При цьому, відповідно до своїх повноважень, передбачених ст.ст. 47-49 Закону України «Про авторське право і суміжні права», ДО «Українське агентство з авторських і суміжних прав» управляє виключними майновими авторськими правами, на підставі чого укладає з юридичними та фізичними особами угоди (надає дозволи) на використання творів авторів (в тому числі шляхом публічного виконання), проводить збір, розподіл і виплату авторської винагороди, вчиняє дії, пов'язані з захистом порушених авторських прав. Разом з тим, діючи в межах своїх повноважень, Організацією було виявлено, що [INFO] року в період часу з 14.50 год. по 14.53 год. ТОВ «ТРК «Студія «1+1» було порушено виключні майнові права позивачів шляхом здійснення бездоговірного публічного сповіщення твору «[INFO]» (виконавець: [PERSON] ([PERSON]), автор тексту - [PERSON], композитор - [PERSON].), майнові авторські права на які згідно вищенаведених Договорів передані в колективне управління Організації. Оскільки, ні ДО «УААСП», ні автори твору не давали згоду ТОВ «ТРК «Студія «1+1» на публічне сповіщення музичного твору «[INFO]», ДО «УААСП», що діє в інтересах [PERSON] та [PERSON] звернулася до суду з даним позовом про стягнення з відповідача компенсації за порушення майнових авторських прав. До початку судового засідання від представника позивача ДО «УААСП» надійшла заява, в якій він позов підтримав у повному обсязі, просив розглядати справу за його відсутності. Проти винесення заочного рішення не заперечував. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність та позовні вимоги задовольнити. [PERSON] своє право на участь у судовому засіданні не використала, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства. Повідомлення про причини неявки до суду не надходило. Представник відповідача ТОВ «ТРК «Студія «1+1» в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі. Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. Так, відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» виключне право - це майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом. Згідно приписів ст. 7 Закону суб'єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права. Статтею 32 Закону України «Про авторське право і суміжні права» передбачено, що автору та іншій особі, яка має авторське право, належить виключне право надавати іншим особам дозвіл на використання твору будь-яким одним або всіма відомими способами на підставі авторського договору. Використання твору будь-якою особою допускається виключно на основі авторського договору, за винятком випадків, передбачених статтями 21-25 цього Закону. Судом встановлено, що відповідно до Договору на управління майновими правами авторськими правами Спадкоємця № [NUMBER] від 31.03.2015 р., укладеного між ДО «УААСП» та [PERSON], остання, як спадкоємець авторського права на твори автора [PERSON], передала ДО «УААСП» право на колективне управління майновими авторськими правами на твори [PERSON] (як і ті, що зареєстровані в Агенстві до підписання даного договору, так і на ті, що будуть зареєстровані під час дії даного договору). При цьому Спадкоємець доручає агентству дозволяти або забороняти використання Творів, а також збирати, розподіляти та виплачувати авторську винагороду за їх використання способами передбаченими в п. 3.1 даного Договору. 12.06.2015 року за [NUMBER] між [PERSON] та ДО «УААСП» було укладено договір на управління майновими авторськими правами Автора. Відповідно до п. 7.1 даних Договорів Агенство має право здійснювати відповідно до чинного законодавства України будь-які юридичні дії з метою забезпечення майнових авторських прав Автора на твори (Спадкоємця на твори), переданих Агенству за даним Договором, у тому числі шляхом фіксації фактів порушення авторського права. Пунктом 7.2. Договорів передбачено, що у випадку виявлення порушень авторських прав Автора (Спадкоємця) на твори, переданих в колективне управління Агенства, останнє має право пред'являти заяви. Судові позови з метою захисту порушених авторських прав та здійснювати будь-які інші заходи для захисту прав автора (Спадкоємця) та реалізації своїх повноважень по управлінню майновими правами згідно даного Договору. Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» зазначила, що [INFO] року в період часу з 14.50 год. по 14.53 год. ТОВ «ТРК «Студія «1+1», діючи без отримання відповідного дозволу правовласника та, не сплативши авторської винагороди, порушила виключні майнові авторські права позивачів, шляхом здійснення публічного сповіщення твору з текстом «[INFO]» (виконавець: [PERSON] ([PERSON]), автор тексту - [PERSON], композитор - [PERSON].). На підтвердження даної обставини, позивачем до суду надано відеозапис публічного сповіщення та Акт фіксації від [INFO] року. Зі змісту вказаного Акту фіксації публічного використання творів вбачається, що представником Агентства - начальником відділу моніторингу та фіксації порушень авторських прав управління зборів авторської винагороди [PERSON] зафіксовано, що [INFO] року в період часу з 14.50 год. по 14.53 год. відповідачем в ефірі ТОВ «ТРК «Студія «1+1» здійснено публічне сповіщення музичного твору з текстом «[INFO]» (виконавець: [PERSON] ([PERSON]), автор тексту - [PERSON], композитор - [PERSON].). Враховуючи вищевикладене, Агенство в інтересах позивачів, звернулося із відповідним позовом до суду. Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства про захист авторського права і суміжних прав» від 04.06.2010 № 5 відповідно до частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому порушником авторських і (або) суміжних прав можуть бути будь-які учасники цивільних відносин, що визначені в статті 2 ЦК України, які своїми діями (бездіяльністю) порушують особисті немайнові і (або) майнові права суб'єктів авторських прав і (або) суміжних прав. Позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок. Згідно зі ст. 45 Закону України «Про авторське право і суміжні права» (далі - Закону) суб'єкти авторського права і суміжних прав можуть управляти своїми правами: особисто; через свого повіреного; через організацію колективного управління. Відповідно до ч. 1 ст. 47 даного Закону передбачено, що суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав можуть доручати управління своїми майновими правами організаціям колективного управління. У пункті "г" частини першої статті 49 Закону № 3792 зазначено, що організації колективного управління повинні виконувати від імені суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав і на основі одержаних від них повноважень вчиняти дії, передбачені чинним законодавством, необхідні для захисту прав, управління якими здійснює організація, в тому числі звертатися до суду за захистом прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав відповідно до статутних повноважень та доручення цих суб'єктів. Матеріали справи свідчать, що відповідно до договорів на управління майновими авторськими правами Автора (Спадкоємця) за [NUMBER] від 12.06.2015 р. та № [NUMBER] від 31.03.2015 р. позивачі передали Державній організації «Українське агентство з авторських та суміжних прав» право на колективне управління майновими правами на твори автора. Таким чином, Державна організація «Українське агентство з авторських та суміжних прав» на підставі договору про управління майновими авторськими правами наділена повноваженнями на управління майновими правами суб'єктів авторського права - позивачів у справі, зокрема щодо спірних музичних творів, та відповідно, правом на звернення з позовом до суду в їх інтересах. До майнових прав інтелектуальної власності на твір відповідно достатті 440 ЦК України відносяться: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом. Як передбачено статтею 1 Закону виключним правом є майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом. Відповідно до частини третьої статті 15 Закону виключне право автора (чи іншої особи, яка має авторське право) на дозвіл чи заборону використання твору іншими особами дає йому право дозволяти або забороняти, зокрема, публічне виконання і публічне сповіщення творів. Відповідно до приписів статті 1 Закону публічне виконання - це подання за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав творів, виконань, фонограм, передач організацій мовлення шляхом декламації, гри, співу, танцю та іншим способом як безпосередньо (у живому виконанні), так і за допомогою будь-яких пристроїв і процесів (за винятком передачі в ефір чи по кабелях) у місцях, де присутні чи можуть бути присутніми особи, які не належать до кола сім'ї або близьких знайомих цієї сім'ї, незалежно від того, чи присутні вони в одному місці і в один і той самий час або в різних місцях і в різний час; публічне сповіщення (доведення до загального відома) - це передача за згодою суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав в ефір за допомогою радіохвиль (а також лазерних променів, гама-променів тощо), у тому числі з використанням супутників, чи передача на віддаль за допомогою проводів або будь-якого виду наземного чи підземного (підводного) кабелю (провідникового, оптоволоконного та інших видів) творів, виконань, будь-яких звуків і (або) зображень, їх записів у фонограмах і відеограмах, програм організацій мовлення тощо, коли зазначена передача може бути сприйнята необмеженою кількістю осіб у різних місцях, віддаленість яких від місця передачі є такою, що без зазначеної передачі зображення чи звуки не можуть бути сприйняті. Таким чином, аналіз норм, що регулюють спірні правовідносини дає можливість зробити висновок про те, що використанням твору в розумінні статті 441 ЦК України серед іншого, може бути його публічне використання різними способами, як-от публічний показ, публічне виконання - як у реальному часі («наживо»), так і з допомогою технічних засобів, публічне сповіщення (радіо, телебачення). Відповідальність за публічне виконання твору (в тому числі при його виконанні в реальному часі - «наживо») несе фізична чи юридична особа, яка бере на себе ініціативу і відповідальність за проведення відповідного заходу. З матеріалів справи вбачається, що представником Агентства зафіксовано, що [INFO] року в період часу з 14.50 год. по 14.53 год. ТОВ «ТРК «Студія «1+1» здійснено публічне сповіщення музичного твору з текстом «[INFO]» (виконавець: [PERSON] ([PERSON]), автор тексту - [PERSON], композитор - [PERSON].). За змістом статей 435, 440, 441, 443 ЦК України, статей 7, 15, 31-33 Закону: право на використання твору належить автору або іншій особі, яка одержала відповідне майнове право у встановленому порядку; використання твору здійснюється лише за згодою автора або особи, якій передано відповідне майнове право (за виключенням випадків, вичерпний перелік яких встановлено законом). Відповідно до пункту 3 статті 426 ЦК України використання об'єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об'єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Під час розгляду справи встановленно, що позивачі по справі своєї згоди на публічне використання вищезгаданого музичного твору відповідачу не надавали. Відтак, беручи до уваги встановлені обставини в судовому засіданні, враховуючи вищенаведені положення законодавства, а також те, що жодних доказів на підтвердження правомірності використання твору з текстом «[INFO]», виключні майнові авторські права на які знаходяться в колективному управлінні Агентства, відповідачем до суду не надано, суд дійшов висновку, що використання відповідачем спірного твору відбулось без дозволу суб'єкта майнових авторських прав або договору з організацією колективного управління та без сплати авторської винагороди, тобто з порушенням чинного законодавства та майнових авторських прав позивачів. Використання твору без дозволу уповноваженої особи та без сплати авторської винагороди є порушенням авторського права, передбаченим п. «а» ст. 50 Закону України «Про авторське право і суміжні права». Пунктом «г» ч. 1ст. 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що за захистом свого авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права та суміжних прав мають право звертатися в установленому порядку до суду та інших органів відповідно до їх компетенції. При порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право: подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій. Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» визначено, що відповідно до пункту «г» частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. При цьому слід враховувати загальні засади цивільного законодавства, встановлені статтею 3 ЦК, зокрема справедливість, добросовісність та розумність. Відповідні мотиви визначення розміру компенсації повинні бути наведені в судовому рішенні. Розмір компенсації визначається судом, виходячи з позовних вимог, однак не може бути меншим від 10 і не може перевищувати 50 мінімальних заробітних плат (пункт «г» частини другої статті 52 Закону N 3792-XII), які встановлені законом на час ухвалення рішення у справі. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017» від 21.12.2016 № 1801-VIII розмір мінімальної заробітної плати на 2017 рік складає 3 200 грн. Отже, беручи до уваги встановлені обставини порушення відповідачем виключних майнових авторських прав позивачів на твір з текстом «[INFO]», а також враховуючи відсутність доказів раніше вчинених відповідачем порушень виключних прав даних позивачів, можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля, суд, з урахуванням загальних засад цивільного законодавства - справедливості, добросовісності, розумності, вважає обґрунтованим стягнення з відповідача на користь позивача компенсацію за порушення виключних майнових авторських прав у сумі 102 400 грн. (3200,0 грн. *16 мінімальних заробітних плат *2 позивача = 102 400,0 грн.). Відповідно до положень ч.3 ст. 52 Закону суд може постановити рішення про накладення на порушника штрафу у розмірі 10 відсотків суми, присудженої судом на користь позивача, який, в свою чергу, передається у встановленому законом порядку до Державного бюджету України. Однак, слід вказати, що суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача суми штрафу за порушення авторських прав позивачів, оскільки матеріали справи містять дані про те, що порушення авторських прав позивачів не носить системний характер, діями відповідача їм не завдано значної шкоди. Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ДО «УААСП» підлягають витрати, понесені позивачем по оплаті судового збору у розмірі 1600,0 грн. На підставі викладеного ст.ст. 3, 426, 435, 440, 441, 443 Цивільного Кодексу України, ст.ст. 1, 7, 32, 47, 49, 50, 52 Закону України «Про авторське право і суміжні права»,

Outcome: approved