Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

В серпні 2016 р.[PERSON]звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що з 30.10.2016 р. вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON],від шлюбу вони мають неповнолітню дитину - [PERSON],[INFO] На початку 2016 р.сторони фактично припинили шлюбні відносини та спільного господарства не ведуть,дитина проживає з матір*ю окремо від відповідача та перебуває на її утриманні,особисто її як матір дитини віком до 3-х років відповідач матеріально не підтримує. Посилаючись на те,що відповідач зобов*язаний та має можливість приймати участь в утриманні дитини і надавати їй кошти як матері дитини віком до 3-х років,однак від цього ухиляється,позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON],2013 р.н.,у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно,але не менше 30% від прожиткового мінімум для дитини відповідного віку,до повноліття дитини,та кошти на її утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів щомісячно,до досягнення дитиною віку трьох років. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав, зазначених в позові. Посилалася на те, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі,який на теперішній час розірваний,вони мають спільну дитину,проте їх відносини склалися так,що приблизно з березня 2016 р.вона з дитиною мешкає окремо та спільного з відповідачем господарства нею не ведеться. Дитина не досягла віку трьох років,перебуває на її утриманні,лише з серпня 2016 р.після її звернення до суду відповідач тричі зробив грошові перекази коштів на утримання дитини,самостійно визначивши їх розмір. Відповідач має постійне місце роботи та дохід,проте матеріально її не підтримує,через що вона знаходиться у скрутному матеріальному становищі,повністю залежна від доброї волі відповідача надавати матеріальну підтримку дитині.Зважаючи на те,що відповідач зобов*язаний утримувати дитину до повноліття та має матеріальну можливість надавати кошти на її утримання,просить суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та,не оспорюючи викладених позивачкою обставин щодо їх окремого господарювання та фактичну відсутність сімейних стосунків з березня 2016 р.,пояснив,що не заперечує сплачувати аліменти дитині у заявленому розмірі,проте не бажає надавати коштів на утримання позивачки,котра може стати до роботи та існувати за рахунок власних доходів. Заслухавши учасників процесу, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано, підлягає задоволенню , виходячи з наступного. Як встановлено з матеріалів справи, з 30.10.2010 р. позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON],[INFO] В судовому засіданні сторони підтвердили,що спільне господарство та шлюбні відносини між ними припинені з березня 2016 р.,на теперішній час позивачка з дитиною проживає окремо від відповідача,вирішується питання про розірвання шлюбу. Конституцією України проголошено, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно із ч.1. ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За поясненнями сторін,обов*язки по утриманню дитини на час розгляду справи виконує позивачка,при цьому відповідач лише з серпня 2016 р.вже в процесі розгляду даної справи почав надавати на користь позивачки грошові кошти на утримання дитини. Розмір аліментів на дитину,який просить стягнути позивач,відповідачем не оспорювався,тому суд задовольняє позов у цій частині та визначає розмір аліментів на утримання дитини сторін як ? частину від усіх видів доходів відповідача,але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,який встановлюється щорічно відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України» на поточний рік. При вирішенні позову про стягнення коштів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років ,суд приходить до висновку про його задоволення ,виходячи з наступного. Відповідно до ст.84 ч.2,4 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років;право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З пояснень сторін та довідки з місця проживання суд встановив,що обов*язки по вихованню,розвитку,догляду,лікуванню дитини сторін повною мірою виконує позивачка,з якою дитина фактично знаходиться та проживає,тому її можливості для працевлаштування,самореалізації,отримання власних доходів під час опікування малолітньою дитиною є певною мірою обмеженими. З урахуванням цих обставин,чоловік зобов*язаний брати участь забезпеченні матеріального благополуччя дружини протягом перших років після народження дитини. Право дружини на утримання виникає на підставі складу юридичних фактів:1)проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років;2) походження дитини від чоловіка (кровне споріднення) або наявність між ними іншого юридично значущого зв'язку (усиновлення, факт біологічного походження);3)здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Відповідач офіційно працевлаштований у ВАТ «Мотор-Січ»,має постійний дохід у виді заробітної плати,інших утриманців матеріально не забезпечує,що дозволяє матеріально підтримати дружину,з якою проживає дитина. При стягненні з відповідача коштів на утримання дружини у виді 1/4 частини його доходу відповідач не буде поставлений у скрутне матеріальне становище. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551 гр.20 коп.з вимог про стягнення аліментів та 551 гр.20 коп.з вимог про стягнення коштів на утримання дружини ,разом 1102 гр.40 коп.(з розрахунку 551 гр.20 коп.*2),від попередньої сплати якого позивач звільнена.

Outcome: approved