Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований 31.07.2010 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї, актовий запис № 1758. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність почуття взаєморозуміння, розходженням поглядів на сімейні відносини. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам як позивача так і відповідача, строк для примирення не потрібен. Останнім часом сторони проживають окремо один від одного і припинили подружні відносини, а тому просить розірвати укладений 31.07.2010 р., покласти судові витрати на відповідача та залишити позивачу прізвище - [PERSON]. Провадження по справі відкрито 23.05.2018 р., з урахуванням положень ч. 4 ст. 274 ЦПК України по справі призначено підготовче засідання на 08.08.2018 р. о 10 год. 00 хв. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Представник позивача пояснив, що [PERSON] підтримує вимоги про розірвання шлюбу те не наполягає на стягненні на її користь витрат на правничу допомогу. Відповідач не заперечував щодо розірвання шлюбу з викладених в позові підстав, визнав заявлені вимоги. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем визнано заявлені вимоги, суд вважає за можливе постановити рішення у підготовчому засіданні. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що між [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] було укладено шлюб, зареєстрований 31.07.2010 р. Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку сім"ї, актовий запис № 1758 . Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження, копія якого наявна в матеріалах справи.. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Як свідчать викладене в позові, надані в судовому засіданні пояснення сторонами, позивач та відповідач останнім часом проживають окремо однин від одного, не ведуть спільного господарства. Також відповідачем не оспорювалась та обставина, що збереження шлюбу, який існує формально, не відповідає як їх інтересам так і інтересам дитини. Доказів, які свідчили б про можливість примирення позивача, відповідача в ході розгляду справи отримано не було. Учасники процесу повідомили про бажання розірвати шлюб, та вказали про те, що між ними на день розгляду справи існує домовленість щодо виховання спільної доньки. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За встановлених обставин, зважаючи на те, що відповідач не заперечує щодо задоволення позову, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам сторін та дитини. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як встановлено в судовому засіданні відповідач після укладання шлюбу не змінювала прізвище. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України (в редакції від 30.10.2017 р.). У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Беручи до уваги вищенаведене, суд вважає за можливе вирішити питання розподілу судових витрат шляхом повернення позивачу з державного бюджету суми у розмірі 352 грн. 40 коп. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved