Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

В позовній заяві, яка поступила до суду 05.03.2019, [PERSON] просила суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Стягувати з відповідача на її користь, на утримання дитини аліменти, в твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини. В основу своїх позовних вимог [PERSON] зіслалася на те, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано за рішенням суду. Від шлюбу, [INFO] у них народився син [PERSON]. Дитина проживає разом з нею і з часу народження перебуває на її утриманні. Вона самостійно займається вихованням сина. Відповідач, як батько, вихованням сина не займається, не піклується про нього, не цікавиться його життям, не виявляє батьківської любові та турботи про нього. Відповідач не спілкується ні з нею ні з дитиною, уникає зустрічі з сином, якого ще й не бачив взагалі. Не зважаючи на те, що відповідач є батьком дитини, він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, а тому створились умови, які шкодять інтересам дитини. Утримуванням та вихованням дитини вона займається разом з своїм теперішнім чоловіком. В судовому засіданні позивачка позов підтримала з мотивів, наведених у позовній заяві, однак уточнивши його, крім цього пояснила, що відповідач залишив її на п"ятому місяці вагітності і з того часу перебігом вагітності, а з моменту народження сина і по день розгляду справи дитиною, жодного разу не цікавився. Оскільки відповідач має місце праці то просить стягнути з нього на утримання сина, аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в судове засідання не прибув, однак подав відзив на позов, в якому зазначив, що він не знав про те, що позивачка народила сина і вона його про народження дитини не повідомляла, на хрестини дитини не запросила. Приблизно через три місяці після народження дитини він побачив, що позивачка возить дитину з іншим чоловіком, з яким вона в даний час одружилася. Тобто йому стало відомо від односельчан, що цей чоловік постійно говорив, що саме він є батьком дитини, через що він, відповідач, не цікавився дитиною. Вважає винною позивачку в тому, що він не спілкувався з дитиною, тому просить не позбавляти його батьківських прав. Що стосується стягнення з нього аліментів, то вважає таку вимогу підставною і просить стягнути на утримання сина в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше встановленого законом мінімуму, поскільки він офіційно працевлаштований. Представник служби у справах дітей Рожнятівської районної адміністрації Фединяк С.І., вважає позов підставним, оскільки відповідач ухиляється від виховання та утримання дитини. Починаючи від народження дитини, жодного разу дитину не бачив, хоча проживає в одному з дитиною селищі. Вислухавши сторін та свідків, вивчивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд зобов'язаний поважати честь і гідність усіх учасників судового процесу і здійснювати правосуддя на засадах їх рівності перед законом і судом незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних та інших ознак ( ст.6 ЦПК України). Відповідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Копією свідоцтва про народження дитини (а.с.7) підтверджено, що відповідач записаний батьком дитини - сина [PERSON], [INFO], який згідно акту від 06 лютого 2019 року проживає з матір'ю, а батько від виховання дитини злісно ухиляється (а.с.8). Згідно ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов'язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст.ст. 19 СК України. Відповідно до висновку комісії з питань захисту прав дитини Рожнятівської райдержадміністрації від 15 квітня 2019 року№107/04-13 позбавлення батьківських прав відповідача щодо його малолітнього сина, є в інтересах дитини. Допитані в судовому засіданні, як свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідач покинув позивачку під час її вагітності. Про те, що позивачка народила сина, відповідачу було байдуже. Після народження дитини [PERSON] її долею жодного разу не цікавився і не цікавиться по даний час, тобто [PERSON], як батько дитини повністю ухилився від виховання та утримання сина . Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи, а ст. 18 Конвенції про права дитини передбачено, що основну відповідальність за виховання дитини несуть батьки. Законодавство України, яке регулює сімейні відносини визначає, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом. У відповідності до ч.2 ст. 164 СК України мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З пояснень вищенаведених свідків судом встановлено, що відповідач маючи можливість займатися вихованням дитини, не цікавиться сином, не приймає участі у його вихованні, не надавав і не надає на сьогоднішній день жодної матеріальної допомоги на утримання дитини. Неприбуття відповідача в судове засідання з поданням заяви про розгляд справи у його відсуності, беззаперечно є його правом, однак таку поведінку [PERSON] суд розцінює як байдужість до питання, яке порушила позивачка, а відтак і байдужість до долі своєї дитини, небажання в подальному підтримувати стосунки з дитиною, піклуватися про неї. Аналізуючи заперечення на позов подані відповідачем, суд приходить до висновку що і сам [PERSON] не заперечує факт безпідставного, свідомого ухилення від виконання своїх батьківських обов"язків. Надані позивачкою акт від 06.02.2019 ( а.с.11), довідка від 06.02.2019 ( а.с.12), також підтверджують факт умисного ухилення відповідача від виховання сина. Отже, вищенаведені докази об'єктивно та безсумнівно підтверджують винну поведінку відповідача та його свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками стосовно сина [PERSON], а тому його слід позбавити батьківських прав. Щодо позовної вимоги позивачки про стягнення з відповідача на її користь аліментів, суд вважає, що вона підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч. 2 ст. 166 СК України, одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини позивачки і на переконання суду, може сплачувати аліменти на утримання дитини. З урахуванням положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Питання судових витрат, пов'язаних з розглядом справи суд вирішує у відповідності до ст.141 ЦПК України. На підставіст.ст.19, 164-166 Сімейного кодексу України, Постанови ПВСУ № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 1-4, 19, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд-

Outcome: approved