Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-22 00:00:00

В липні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 03 лютого 2015 року в виконавчому комітеті Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис №1. Після одруження вони проживали в [ADDRESS] . В шлюбі народилися двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу вказує те, що у них різні погляди на життя та виховання дітей, через зраду чоловіка почали виникати сварки та непорозуміння. Вона переїхала з місця проживання відповідача в село Плесецьке Васильківського району Київської області. Просить розірвати шлюб з [PERSON] , стягнути з відповідача судові витрати в її користь, а саме судовий збір в розмірі 840,80 гривень. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася. Від неї надійшла заява, в якій вона просить через неможливість прибуття розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився. Від нього надійшла заява, в якій просить розглядати справу без його участі, позовні вимоги визнає. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03 лютого 2015 року, який зареєстрували в виконавчому комітеті Плесецької сільської ради Васильківського району Київської області, актовий запис №1, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилися діти: син [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. В свідоцтвах про народження дітей батьками записані [PERSON] та [PERSON] . За час спільного подружнього життя належної сім`ї не склалося, сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в користь позивачки підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved