Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт його проживання зі спадкодавцем [PERSON] , померлим [INFO] однією сім`єю з 21.03.1993 року до часу відкриття спадщини. В обгрунтування заяви вказав, що [INFO] помер [PERSON] , після смерті якого відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] . На момент смерті, [PERSON] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Він також був зареєстрований за вказаною адресою, крім того, з 21.03.1993 року постійно проживав зі спадкодавцем, доглядав його, вів спільне господарство, оскільки померлий був його дідом (вітчимом його батька). Він звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак, нотаріусом надано роз`яснення про необхідність подання документів, що підтвердять факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі в порядку окремого провадження, призначено судовий розгляд. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 20.01.2021 року розгляд справи відкладено, витребувано у приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Полончак Г.П. належним чином засвідчену копію спадкової справи №26/2020 після померлого [INFO] [PERSON] , викликано в судове засідання свідків. Представником заявника подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Представник Херсонської міської ради в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у відсутність представника. Суд, дослідивши наявні письмові докази та допитавши 11.03.2021 року свідків, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Допитана в судовому засіданні, яке відбулось 11 березня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що заявник її син. Померлий [PERSON] її свекор, вітчим її чоловіка та відповідно дід заявника, з яким вони проживали однією сім`єю, вели сумісне господарство, був загальний бюджет. Заявник доглядав діда. Допитана в судовому засіданні, яке відбулось 11 березня 2021 року в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що заявник її сусід. [PERSON] проживає з 1993 року разом з батькми, бабою та померлим [PERSON] який йому був дідом. Вона заходила у гості, у них завжди було все спільне, разом їздили на дачу, разом харчувалися, робили ремонт. [PERSON] помер у 2020 році, [PERSON] його поховав. Жодних родичів померлого ніколи не бачила. [PERSON] був співвласником квартири [ADDRESS] , що підтверджено свідоцтвом про право власності на житло № [NUMBER] від 18.12.1993 р., свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 23.12.2014 р., витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №31472754 від 23.12.2014 р. (арк. справи 7-9). [PERSON] помер [INFO] , що підтерджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 19.05.2020 року (арк. справи 6). За довідкою №16-13 від 16.09.2019 р. виданою Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб херсонської міської ради, [PERSON] в період з 09.09.1988 р. по 16.09.2020 року був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (арк. справи 10). Згідно акту про фактичне проживання складеного 19.11.2020 р. сусідами [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] з 21.03.1993 року (арк. справи 11). За матеріалами спадкової справи №26/2020 заведеної приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Полончак Г.П. до майна померлого [INFO] [PERSON] встановлено, що 16 вересня 2020 року із заявою про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . 16.09.2020 року [PERSON] подано приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу Полончак Г.П. заяву у якій вказала, що [INFO] помер [PERSON] . На день його смерті залишилось спадкове майно. Повідомила, що вона не є спадкоємцем за законом та не має підстав для звернення до суду для підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа - свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Акт прийняття спадщини характеризується наступними ознаками: односторонній характер даного правочину, оскільки його здійснення залежить виключно від волі спадкоємця; безумовність та беззастережність передбачають, що не можна поставити факт прийняття спадщини у залежність від настання або ненастання якої-небудь умови, рівно як і не допускається часткове прийняття спадщини з відмовою від прийняття тієї її частини, що залишилася; прийняття спадкоємцем спадщини хоча б у частині свідчить про те, що спадкоємець прийняв її у цілому, незалежно від того, у чому полягає частина, що залишилася, і де вона знаходиться. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з п. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини. Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Як випливає із п. 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. ; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем. Установлення юридичних фактів у порядку окремого провадження сприяє реалізації конституційних прав громадян. Умовами, за наявності яких можливим є звернення до суду для встановлення фактів, що мають юридичне значення є те, що згідно із законом ці факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб; чинним законодавством не передбачено іншого порядку, їх встановлення факту потрібне заявникові для конкретної мети. Статтею 3 СК України встановлено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, має право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз`яснень наданих у п.21 Постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права і обов`язки. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] постійно проживав з [PERSON] однією сім`єю, який був йому фактично дідом, був пов`язаний з ним спільним побутом, та введенням спільного домашнього господарства по день його смерті, що підтверджено письмовими доказами та показами свідків, суд дійшов висновку, що заява обгрунтована. За приписами ч.7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення у справі окремого провадження судові витрати не відшкодовуються. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 06 квітня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved