Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання за нею в порядку спадкування права довічного володіння земельною ділянкою. В обґрунтування своїх вимог вона посилається на те, що після смерті батька [PERSON], [INFO] відкрилась спадщина на належне останньому право на довічне володіння земельною ділянкою площею 14,70 га, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області), надана для ведення фермерського господарства, згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року № 13, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за № 12. Спадщину після смерті [PERSON] вона прийняла своєчасно, але не може її належним чином оформити, внаслідок того, що вказаний державний акт був втрачений, що унеможливлено оформлення правовстановлюючих документів на успадковане право спадкодавця на вказану земельну ділянку. Просить визнати за нею право в порядку спадкування на довічне володіння земельною ділянкою. В підготовче судове засідання позивачка не зявилася, але надала суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує та просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області в підготовче судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, проти позовних вимог не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [INFO] помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.13), копією свідоцтва про народження (а.с.8), копією свідоцтва про шлюб (а.с.9), копією повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.10-11), копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.12). До складу спадщини входить право батька [PERSON] на довічне володіння земельною ділянкою площею 14,70 га, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області), надана для ведення фермерського господарства, згідно Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, виданого на підставі рішення районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року № 13, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння за № 12, що був втрачений (а.с.14-15) та копією акта про перенесення в натуру меж земельної ділянки (а.с.16-17). З наданих позивачкою суду документів вбачається, що [PERSON] рішенням районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року № 13 було надано земельну ділянку загальною площею 14,70 га, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області) у довічне успадковуване володіння для ведення фермерського господарства, та посвідчено Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право довічного успадковуваного володіння землею за № 12 (а.с.14-17). Чинним законодавством, зокрема Постановою Верховної Ради Української РСР від 05.12.1990 р. № 511 «Про вирішення питань, пов'язаних із правом власності на землю» громадянам надавалися земельні ділянки для ведення селянського й особистого підсобного господарства, садівництва, будівництва та обслуговування жилих будинків, задоволення інших потреб, передбачених законом, у довічне успадковуване володіння. Так, введеним в дію 15.03.1992 року Земельним кодексом Української РСР надання такого права, як право довічного успадковуваного володіння землею, не передбачалось, однак підпунктом другим пункту 5 Постанови Верховної Ради Української РСР від 18.12.1990 року №562 «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» визначалось, що громадяни, підприємства, установи і організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію цього Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування. Відповідно до пункту 8 Постанови Верховної Ради України від 13.03.92 № 220 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Таким чином, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов'язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки, якщо самі цього не забажають. Статтею 23 Закону України «Про фермерське господарство» передбачено, що успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону, а згідно з ст.19 зазначеного Закону до складу майна фермерського господарства входить право користування землею. Спадкоємцями після смерті [PERSON] являються позивачка по справі та мати позивачки [PERSON], але остання відмовилася від належної їй частини спадщини (а.с.29). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Постановою Ічнянської районної державної нотаріальної контори від 12 липня 2018 року за № 417/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно, яке належало [PERSON], так як позивачкою не подано відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій (а.с.21). Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Стаття 392 ЦК України вказує, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. [PERSON], як спадкоємиця за законом, своєчасно прийняла спадщину після смерті батька, звернувшись до Ічнянської районної держаної нотаріальної контори Чернігівської області із заявою про прийняття спадщини, де було заведено спадкову справу № 630/2016 (а.с.27-34), вступила в управління та розпорядження спадковим майном, але юридично не може оформити свої спадкові права, оскільки втрачений правовстановлюючий документ на земельну ділянку. Згідно ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не були припинені внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Згідно із пунктами 10, 11 Постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» відповідно до статті 1225 ЦК ( 435-15 ) право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфїтевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право довічною успадковуваного володіння землею, яке надано рішенням районної ради народних депутатів Ічнянського району Чернігівської області від 29 жовтня 1992 року за № 13, земельною ділянкою площею 14,70 га, яка розташована на території Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області (колишньої Іваницької сільської ради Ічнянського району Чернігівської області) та надана для ведення фермерського господарства, в порядку спадкування за померлим [INFO] [PERSON].

Outcome: approved