Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, третя особа без самостійних вимог: державний нотаріус Виноградівського районного нотаріального округу Боричок К.В. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] помер позивача чоловік [PERSON] , останнє місце проживання якого було [ADDRESS] . Після смерті спадкодавця [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з житлового будинку по [ADDRESS] . За час свого життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишив. Після смерті спадкодавця позивач прийняла спадщину. Також позивач звернулася одноосібно до державного нотаріуса Виноградівського нотаріального округу про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її чоловіка. Державним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу позивачу було роз`яснено, що відсутні правовстановлюючі документи на спадковий, житловий будинок в [ADDRESS] , та рекомендовано звернутися до Виноградівського районного суду із позовною заявою, про визнання права власності на спадкове майно. У зв`язку з чим позивач звернулася до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги прость задоволити з підстав наведених у позові. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, їх представник подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають повністю. Третя особа про розгляд справи повідомлена належним чином. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). В судовому засіданні матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер позивача чоловік [PERSON] , останнє місце проживання якого було [ADDRESS] (а.с.6,7). Після його смерті відкрилася спадщина, яка, зокрема, складається з житлового будинку по [ADDRESS] 1963 року побудови (а.с.12). Житловий будинок з надвірними спорудами в [ADDRESS] , рахується за [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.10). За час свого життя спадкодавець [PERSON] заповіт не залишив. На день смерті спадкодавця разом з ним проживала та вела спільне господарство його дружина, позивач по справі (а.с.8). Відповідачі по справі, діти померлого, як спадкоємці першої черги спадщину не прийняли й на таку не претендують (а.с.3, 50, 54). Згідно з вимогами ч.3 ст.1268 ЦК України "Спадкоємець, який постійно проживав разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї". Верховний суд України в п. 23 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 роз`яснив, що Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Однак, згідно із правилами, встановленими Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (п. 4.15, 4.18), для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та Витяг із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Відповідно до ст.10-13 глави ІІІ Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31. 01.1966 року, затвердженої заступником міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, погодженої заступником голови Верховного суду Української РСР 15.01.1966 року (втратила чинність 19.01.1996 року), при відсутності правовстановлюючих документів право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради та висновком інвентар бюро. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту у обраний спосіб, передбачений законом. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог та поданих доказів, які оцінені судом в їх сукупності, приймає рішення про задоволення позову.

Outcome: approved