Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

Адвокат Дороган І.Г. в інтересах позивача[PERSON] , звернулась до Шевченківського районного суду м.Чернівці з позовною заявою до відповідача Чернівецької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у зв`язку із відсутністю правовстановлюючого документа. В позовній заяві вказує, що Позивач з своєю сім`єюз листопада 2005 року і по даний час проживає в квартирі [ADDRESS] , що можуть підтвердити свідки в судовому засіданні. За час володіння та користування даною квартирою Позивач справно оплачує комунальні послуги, неодноразово здійснював капітальний та поточний ремонт свого житла. Так, за час проживання в даній квартирі Позивачем було проведено заміна вікон з дерев`яних на металопластикові, заміна сантехніки, побілка стін, стелі, заміна підлоги, міжкімнатних дверей, обладнання облицювальною плиткою стін та полу в санвузлі, тощо, що підтверджується відповідними квитанція. Частиною першою, другою ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття Права власності не встановлена судом. Набувальна давність визначається, як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. На сьогоднішній день Позивач продовжує проживати у зазначеній квартирі, тобто добросовісно та відкрито володіє цим майном більше десяти років, що є підставою для визнання за ним права власності на квартиру згідно з частиною першою статті 344 Цивільного кодексу України за набувальною давністю. Крім того, позивач, як володілець майна, впевнений в тому, що на це майно не претендують інші особи (витяг з державного реєстру прав на нерухоме майно додається ) і позивач отримав це майно за таких обставин, які є достатніми для отримання права власності на нього. Позивач вважає, що має право на набуття права власності на квартиру за набувальною давністю, так як добросовісно, відкрито і безперервно користуються нею протягом 15 років. На підставі викладеного та у відповідності до вимог ст.ст. 182, 317, 321, 328, 344, 392, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, ч.1,2 статті 5 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просить визнати право приватної власності за [PERSON] , [INFO] , на квартиру [ADDRESS] . 06 серпня 2020 року ухвалою судді Шевченківського районного суду м.Чернівці позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито спрощене провадження у справі і призначено судове засідання. Представник позивачаДороган І.Г. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні викладеним в позові, просили позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Чернівецької міської ради Іванович Л.Є. в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач тривалий час проживає у вказаній квартирі і тому має всі законні права на визнання за ним право власності на вказану квартиру. Свідок [PERSON] , будучи приведеною до присяги та попередженою під розписку про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України, суду пояснила, що вона добре знає сім`ю Позивача, часто буває у них вдома, і підтвердила той факт, що сім?я [PERSON] приблизно з 2005-2006 року проживають у вказаній квартирі по [ADDRESS] , роблять в квартирі ремонт. Свідок [PERSON] , будучи приведеним до присяги та попередженим під розписку про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК Українипояснив суду, що сім?я [PERSON] проживає по вказаній адресі приблизно з 2005-2006 року, вони винаймали цю квартиру. До цього часу вони проживали в гуртожитку. Протягом всього цього часу постійно там проживаютьвсієї сім?єю, діти у них народились вже коли вони проживали у даній квартирі. Квартира була в поганому стані,Позивач проводив ремонтні ремонти, він замінивдерев`яні вікна на металопластикові, замінював сантехніку, каналізацію, водопровід і робивщороку ремонт. Про будь яких власників даноїквартири йому нічого не відомо. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та свідків, вивчивши матеріали справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі, з наведених нижче підстав. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Судом встановлено, що згідно технічного паспорта №1604 на квартиру [ADDRESS] , виготовленого приватним підприємцем [PERSON] сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №476/19 від 24.06.19р., замовник [PERSON] , вище зазначена квартира складається з однієї житлової кімнати, коридору, комори, ванни, кухні, кімнати, балкону, загальною площею 29,90 кв.м., в тому числі житловою площею 16,80 кв.м. (а.с.19-22). Згідно висновку про вартість майна, виготовленого приватним підприємцем [PERSON] , сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №476/19 від 24.06.19р., дійсна ринкова вартість об`єкту, оцінки квартири [ADDRESS] станом на 28.07.2020 року становить 198 300 грн. (а.с.23). Актом №1, затвердженого адвокатом Дороган І.Г. від 13.08.2020 року, складеного в присутності сусідів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що громадяни [PERSON] , його дружина [PERSON] постійно проживають з листопада 2005 року у квартирі [ADDRESS] , а також за вказаною адресою з ними проживають їх діти з народження [PERSON] , 2006 року народження, [PERSON] , 2015 року народження (а.с.49). За час володіння та користування даною квартирою Позивач неодноразово здійснював капітальний та поточний ремонт даного житла, Позивачем було проведено заміна вікон з дерев`яних на металопластикові, заміна сантехніки, побілка стін, стелі, заміна підлоги, міжкімнатних дверей, обладнання облицювальною плиткою стін та полу в санвузлі, тощо, що підтверджується прилученими до матеріалів справи квитанціями та підтверджується наданими суду показами свідків [PERSON] , [PERSON] . Встановлені в судовому засіданні обставини справи, підтверджуються наявними в матеріалах цивільної справи письмовими доказами. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник, володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною першою, другою ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття Права власності не встановлена судом. Згідно ч.ч.1, 4 ст. 344 ЦПК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови) Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися квартирою, що за адресою: [ADDRESS] , беручи до уваги, що відповідач Чернівецька міська рада не заперечують щодо визнання за позивачем права власності на дану квартиру, суд вважає за можливе визнати за позивачем право власності за набувальною давністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved