Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, за участю зацікавленої особи Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області, про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Заявниця обґрунтовує свою заяву тим, що вона 07 квітня 1983 року народилась в м. Одесі на території колишньої УРСР. З 21 квітня 1989 року по 28 листопада 1994 року вона постійно проживала в [INFO], а з 01 вересня 1989 року по 08 червня 1998 року навчалась в Одеській загальноосвітній школі №80. У серпні 2016 року заявниця звернувся до Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про отримання паспорта громадянина України, проте, їй було повідомлено про неможливість видачі паспорта громадянина України, у зв'язку з відсутністю доказів проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року та неможливістю встановлення належності заявниці до громадянства України. Вищевказане стало приводом для звернення [PERSON] до суду з дійсною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення для подальшого отримання паспорта громадянина України. В судовому засіданні [PERSON] просила суд задовольнити заяву про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. Представник Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Суд, вислухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява [PERSON] є обґрунтованою з наступних підстав. Згідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Судом встановлено, що [PERSON] народилась 07 квітня 1983 року в м. Одесі на території колишньої УРСР, про що свідчить відповідне свідоцтво про народження серії І-ЖД №483872. Згідно довідки Дільниці №4 від 19 квітня 2007 року з 21 квітня 1989 року по 28 листопада 1994 року заявниця постійно проживала разом зі своєю матірю [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. З 01 вересня 1989 року по 08 червня 1998 року [PERSON] навчалась в Одеській загальноосвітній школі №80 І-ІІІ ступенів Одеської міської ради Одеської області, та отримала свідоцтво про базову загальну середню освіту ЛР №011320 від 08 червня 1998 року, що підтверджується довідкою директора школи №247 від 28 вересня 2016 року. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що з моменту народження та по сьогоднішній день вона мешкає в м. Одесі. У серпні 2016 року заявниця звернувся до Приморського РВ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про отримання паспорта громадянина України, проте, листом №5115/5518 від 09 вересня 2016 року їй було повідомлено про неможливість видачі паспорта громадянина України, у зв'язку з відсутністю доказів її проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року та неможливістю встановлення належності заявниці до громадянства України. Таким чином, [PERSON] позбавлена можливості користуватися правами громадянина України та виконувати обов'язки, передбачені Конституцією України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що наявні у справі докази є достатніми для встановлення факту проживання заявниці на території України станом на 24 серпня 1991 року. За правилом п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», наведений у\~ЦПК\~перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. Таким чином, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Outcome: approved