Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання власником спадкового майна. Просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, що належало спадкодавцеві [PERSON], яка померла [INFO], а саме на: земельну ділянку площею 2,2686 га, рілля, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,8377 га, сіножать, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; земельну ділянку площею 0,3981 га, пасовище, для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], що розташована на території Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області; майновий пай у колишньому КСП «Полісся» на суму 787,00 грн. Позивач прийняв спадщину після смерті [PERSON], проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через втрату правовстановлюючих документів на спадкове майно. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з'явився, у встановленому законом порядку повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи у підготовче засідання не з'явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON], народився [INFO] року в с. Хотіївка Менського району Чернігівської області, що підтверджується паспортом [NUMBER], виданим Деснянським ВМ УМВС України в Чернігівській області 31.08.1999 р.. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про народження [NUMBER] від 23.03.1949). Мати позивача вдруге вийшла заміж та змінила прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». [INFO] [PERSON] у віці 83 років померла, про що Хотіївською сільської ради Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] За життя [PERSON] була членом колективного сільськогосподарського підприємства «Полісся» Хотіївської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, що було реорганізовано в СВК «Полісся», та мала у власності земельні ділянки (колишня земельна частка (пай)), власність на які підтверджувалося: -Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER] на земельну ділянку площею 2,2686 га, рілля, нормативна грошова оцінка на момент смерті 11 237,69 грн; -Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,8377 га, сіножать, нормативна грошова оцінка на момент смерті 2 518,20 грн; -Державним актом на право власності на земельну ділянку [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,3981 га, пасовище, нормативна грошова оцінка на момент смерті 1 051,92 грн. Також [PERSON] мала майновий пай у цьому підприємстві на суму 787,00 грн. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована і проживала за адресою [ADDRESS] (довідка Виконкому Корюківської міської ради Чернігівської області від 20.03.2017 № 74). На сьогоднішній день фактичним власником спадкового майна [PERSON] є її син - [PERSON], однак отримати свідоцтво про право на спадщину він не може за відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, які втрачені, тому для вирішення даного спірного питання змушений звернутися до суду. Для підтвердження дійсності отримання покійною матір'ю державних актів на право власності на земельні ділянки позивач звернувся з заявою до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де йому надали відповідну інформацію (1442/147-17 від 23.10.2017) та надали копію архівних примірників державних актів, що видавалися на покійну. Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до ст. 1225 цього Кодексу, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред?явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 352 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 352,40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved