Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], третя особа: Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про позбавлення батьківських прав. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що з 14.08.2009 по 22.05.2012 сторони перебували у шлюбі. За час шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Через чотири місяці пілся народження дитини, як вказує [PERSON], відповідч став зловживати спиртними напоями, не з'являвся додому по декілька днів, не працював, матеріальної допомоги сім'ї не надавав, вів себе агресивно. В березні 2012 року [PERSON] учинив скандал, наніс позивачу тілесні ушкодження, після чого позивач зрозуміла, що в інтересах дитини шлюб необхідно розірвати та відгородити від нього сина. Крім цього, відповідач не має постійного джерелап прибутку, аліменти на утримання сина не сплачує.Також позивачу стало відомо, що [PERSON] скоїв умисний злочин і відбував покарання в місцях позбавлення волі. За таких обставин, позивач вваажає для запобігання негативного впливу на сина з боку його біологічного батька доцільно позбавити відповідача батьківських прав. [PERSON] зазначає, що з 2012 року [PERSON] з нею та дитиною не проживає, долею сина не опікується, з дитиною не спілкується, повністю усунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. У зв'язку з викладеним позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладені в ньому обставини, при цьому просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Третьою особою - Управлінням служб у справах дітей ДПСП ХМР подано до суду заяву про розгляд справи без участі представника Управління служб, при цьому просили при ухваленні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини - [PERSON], [INFO]. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача неодноразово повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. Виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції 02.10.2009, актовий запис № 662 (а.с. 5). Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 22.05.2012, яке набрало законної сили, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, після реєстрації розірвання шлюбу прізвище позивача [PERSON] змінено на дівоче «[PERSON]» (а.с. 8). Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. [PERSON] разом із сином [PERSON], [INFO], та матір'ю - [PERSON] проживають та зареєстровані за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою, виданю Комітетом району в місті Жителів приватного сектору Новобаварського району м. Харкова Харківської міської ради 23.05.2017 за № 90 (а.с. 6). Відповідно довідки № 17 від 08.10.2014, виданої КЗ «Дошкільний навчальний заклад (дитячий садок) № 32 Харківської міської ради», [PERSON], 2009 р.н., відвідує заклад з 01.09.2012 та по дату складання довідки. Приводять дитину у садочок, відвідують святкові ранки та батьківські збори мама, бабуся та дідусь. Батько в житті дитини у садочку ніякої участі не приймає, не з'являвся в садочку жодного разу (а.с. 7). Як вбачається з довідки про неотримання аліментів № 15550 від 21.10.2014, виданої старшим державним виконавцем Жовтневого ВДВС ХМУЮ, [PERSON] не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 01.04.2014 по 01.10.2014 згідно з виконавчим листом Жовтневого районного суду м. Харкова по справі № 2-1565/10 від 14.06.2010 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON], [INFO] (а.с. 13). За розрахунком заборгованості по аліментам [PERSON], виданого державним виконавцем Жовтневого ВДВС ГТУЮ у Харківській області 13.03.2017, сума заборгованості по аліментам станом на 01.03.2017 складає 65482,05 грн (а.с. 10-11). Це свідчить про те, що відповідач дійсно ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав і не надає та свідомо ухиляється від своїх батьківських обов'язків. Зі свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого Новобаварським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 28.07.2017, вбачається, що [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 28.07.2017, про що складено відповідний актовий запис за № 334, після державної реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище чоловіка «[PERSON]». З повідомлення адміністрації КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка № 2» від 26.09.2017 за № 1480/01-13 вбачається, що [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS], перебуває під наглядом фахівців поліклініки, на диспансерному обліку не знаходиться. Належний догляд за дитиною здійснює мати, всі рекомендації лікарів виконує в повному обсязі. Батько дитини на прийом до фахівців поліклініки з сином не з'являвся. В період з 2009 р. по 2012 р., під час викликів лікаря додому, батько дитини декілька разів знаходився з дитиною та здійснював догляд за хворим сином. Відповідно довідки, складеної КЗ «Харкіцвська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 93 Харківської міської ради Харківської області імені В.В. Бондаренка», [PERSON], [INFO], навчається в 2-В класі КЗ «ХСШ № 93», проживає з мамою. Стосункм між сином та мамою теплі, доброзичливі. Дитина завжди нагодована, охайна, доглянута. Побутові умови задовільні. [PERSON] мешкає у приватному будинку, має окреме кімнату, де є достатньо місця для навчання та ігор. Батько не цікавиться навчально-виховним процесом, не відвідує батьківські збори. Протягом 2016-2017 навчального року жодного разу не з'явився у школі. Висновком Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради за № 590 від 17.10.2017 визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 65-66). Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В Рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України» встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону передбачено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 цього Закону виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено, виходячи з поведінки відповідачки та наданих суду доказів. У ч. 1 ст. 164 СК України наведено перелік підстав позбавлення батьківських прав, який складається з шести пунктів. Він охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Для задоволення позову достатньо впевнитись в одному з них. З позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу для позбавлення відповідача батьківських прав посилається на п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України (ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини). Ухилення від виконання батьківських обов'язків передбачає систематичне невиконання обов'язку турбуватись про дітей, в чому воно б не виражалось (не годувати, не забезпечувати необхідним одягом, медичною допомогою, не задовольняти життєво важливих потреб дитини). Так у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Вислухавши пояснення позивача, аналізуючи вищенаведені обставини по справі та досліджені докази, суд приходить до висновку, що існують усі правові підстави щодо позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO], оскільки відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитни, не піклується про її фізичний, духовний та моральний стан. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено 640 грн судового збору, що підтверджується квитанцією, яка міститься в матеріалах справи (а.с. 2).

Outcome: approved