Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-25 00:00:00

До Біляївського районного суду Одеської області з позовом звернувся [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку в якому просить визнати за [PERSON] право власності на ? частину будівель за адресою [ADDRESS]. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] звернувся до суду та просив ухвалити рішення, яким просить зобов'язати [PERSON] не чинити йому перешкод у користуванні житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS], який належить йому на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виселити [PERSON] із належного йому на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що він з 1994р. зі своєю родиною проживав на квартирі у [PERSON] 08.03.1998р. по вині [PERSON] в його будинку сталося пожежа і будинок практично весь згорів. [PERSON] попросив його допомогти йому відновити будинок. Вони домовились що він збудує [PERSON] маленький будинок для проживання, а [PERSON] переоформить будинок на нього який згорів при пожежі. [PERSON] погодився на нього переоформити будинок, і він почав за свої кошти робити ремонт та будувати [PERSON] новий маленький будинок. 18.02.2008 р. [PERSON] написав заповіт на [PERSON], яким заповів [PERSON], свій дім. 30.10.2014 р. до нього прийшов [PERSON] зі своїми родичами які сказали що [PERSON] написав новий заповіт на них і він повинен виїхати з будинку. У зв'язку з чим, позивач був змушений звернутись до суду з вищевказаним позовом. [PERSON] свій зустрічний позов обґрунтовує тим, що він є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] виданого Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області.(а.с.57). У 1994 році він дозволив [PERSON] з його сім'єю тимчасово проживати у його будинку, оскільки свого житла у них не було. Будь - яких договорів найму, оренди щодо житлового будинку між ним та [PERSON] не було. Вони в усній формі домовились про те, що в рахунок платні за проживання у його будинку [PERSON] зробить косметичний ремонт у двох кімнатах будинку та буде слідкувати за будинком, в якій проживає зі своєю сім'єю. В вересні 2014 року [PERSON] вигнав його з його будинку на вулицю та перешкоджає йому проживати в ньому. З вересня 2014 року по теперішній час він проживає у своєї двоюрідної сестри [PERSON] У зв'язку з викладеним він звернувся з вказаним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача по первісному позову - наполягав на задоволенні позову, в позовних вимогах [PERSON] по зустрічному позову просив відмовити. Представник відповідача по первісному позову в судовому засіданні заперечував проти позову [PERSON] та просив в задоволенні відмовити з підстав відкладених в зустрічному позові та виступі в судовому засіданні, позовні вимоги [PERSON] просив задовольнити у повному обсязі. Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку не підлягає задоволенню. Суд також прийшов до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та виселення підлягає задоволенню. Позиція суду обґрунтовується наступним: В судовому засіданні було встановлено, що 20.11.2014 р. [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно [NUMBER] виданого Реєстраційною службою Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області (а.с.57). Позивачем по первісному позову - [PERSON] не доведено належним чином, що у нього виникло права власності на частину спірного житлового будинку. Усі ремонтні, будівельні роботи він здійснював на свій ризик, не укладаючи з [PERSON] відповідних письмових угод. Пояснення [PERSON] викладені в позовної заяві, та пояснення представника [PERSON] надані в судовому засіданні, суд не приймає до уваги, оскільки не вважає їх належними доказами щодо предмету позовних вимог за первісним позовом. Зустрічний позов підлягає задоволенню, оскільки при розгляді справи встановлено, що між сторонами існує конфлікт, в наслідок якого [PERSON] позбавлений користуватись належним йому майном. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р. відповідно до ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не можу бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як із підстав і в порядку, передбаченому законом. Згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок [PERSON], є власником житлового будинку який розташований за адресою [ADDRESS]. Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належить володіння, користування та розпорядження своїм майном. Як вбачається з ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник, права якого порушені, має право звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення певних дій особою, які порушують його право або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню( ст.386 ЦК України). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст. 155 ЖК України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене суд вважає позов [PERSON] не підлягає задоволенню, позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved