Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-20 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просила визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування квартирою №15 в будинку № 58 по вул. Куйбишева у м.Токмак Запорізької області. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору міни квартир від 26.05.1995 року. У належній їй квартирі зареєстровані її син [PERSON] та невістка [PERSON]. Відповідачі зареєстрували своє місце проживання в її квартирі для оформлення документів для яких потрібна була прописка, з 07.05.1998 року вони виїхали і у вищезазначеній квартирі не проживають. В звязку з тим, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не знялися з реєстрації, вона змушена нести додаткові витрати на оплату комунальних послуг, не може оформити субсидію та не може розпоряджатися належним їй майном у повному обсязі. Оскільки, [PERSON] та [PERSON] з 1998 року в квартирі [ADDRESS] не проживають, не знімаються добровільно з реєстраційного обліку, вона змушена звернутися до суду з позовом про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позивачка до суду не зявилась, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] до суду не зявилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задовольнити. Представник Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області до суду не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений, надано до суду заяву, в якій зазначено, що заперечень не мають та просять розглядати справу без участі їх представника. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Враховуючи положення ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачами позову не порушує їх чи інших осіб інтересів, не суперечить вимогам закону і тому приймається судом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], на підставі договору міни квартир від 26.05.1995 року (а.с. 7-8). У належній [PERSON] квартирі зареєстровані її син [PERSON] та невістка [PERSON], проте вони, з 07.05.1998 року, у вказаній квартирі не проживають, що підтверджується довідкою голови ЖБК «Запорожець» від 03 вересня 2015 року (а.с. 6). Згідно довідки адресно-довідкового підрозділу Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області, станом на 11 вересня 20015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 11-12). Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад строки встановлені законом без поважних причин. Відповідачі позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням визнали, про що свідчать наявні в матеріалах справи заяви. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до положень ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). Суд вважає, що є підстави визнати [PERSON] та [PERSON], такими, що втратили право користування жилим приміщенням, оскільки останні у вказаній квартирі не проживають з 07.05.1998 року, без поважних причин. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі N 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved