Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-13 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради про скасування рішення Прилуцької міської ради про передачу земельної ділянки у власність, визнання недійсним договору купівлі-продажу та свідоцтва про право власності на земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.04.2012 року в м. Прилуки померла мати позивачки [PERSON] Після смерті матері залишилась спадщина житловий будинок з належними господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Вавілова, 65. Вказаний будинок залишився померлій матері після смерті [PERSON] та [PERSON] Однак за своє життя [PERSON] не встигла прийняти спадщину та скласти заповіт. У зв»язку з тим, що за життя [PERSON] не зареєструвала в органах державної реєстрації права на нерухоме майно, не оформила право власності в установленому порядку, [PERSON] подавши заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не змогла оформити в установленому порядку спадщину. 17.02.2015 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Вавілова, 65 за [PERSON], який підлягає державній реєстрації в Реєстраційній службі Прилуцького міськрайонного управління юстиції. Під час звернення з метою реєстрації, з»ясувалося, що відповідно до рішення міської ради від 25.12.2014 року вищевказану земельну ділянку із земель комунальної власності передано [PERSON] 11.03.2015 року приватним нотаріусом [PERSON] було посвідчено договір купівлі-продажу земельної ділянки [PERSON] Рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 18.05.2015 року позовні вимоги [PERSON] задоволено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Доводи скарги зводяться до того, що оскаржуване рішення суду є незаконним, необґрунтованим з підстав неповного з»ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального права. В скарзі апелянт вказує, що обставини щодо наявності житлового будинку на земельній ділянці не відповідають дійсності, оскільки на земельній ділянці відсутні, як житловий будинок, так і господарські будівлі та споруди, внаслідок їх руйнування пожежею та не здійснення догляду за ними. Крім того, позивач на момент смерті брата та матері постійно з ними не проживала. Спірну земельну ділянку ним було придбано згідно договору купівлі-продажу у [PERSON] Вислухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, згідно витягу із рішення Прилуцької міської ради Чернігівської області (78 сесія 6 скликання) від 25.12.2014 року затверджено проект землеустрою щодо відведення та передано земельну ділянку із земель комунальної власності у власність [PERSON] площею 713 кв.м. для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Вавілова, 65 (а.с. 74). На підставі рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17.02.2015 року, яким визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: м. Прилуки Чернігівської області, вул. Вавілова, 65 за [PERSON], який підлягає держаній реєстрації в Реєстраційній службі Прилуцького міськрайонного управління юстиції (а.с. 25), вказаний житловий будинок згідно витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.03.2015 року було зареєстровано за [PERSON] (а.с. 20). 05.03.2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, за яким останній придбав у власність земельну ділянку за адресою: Чернігівська область, м. Прилуки, вул. Вавілова, 65, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 51-52). Документом, що посвідчував право власності Продавця на відчужувану земельну ділянку, як зазначено у вищевказаному договорі, є: Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане [PERSON], державним реєстратором прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області 12.01.2015 року. З листа КП «Прилуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради за № 300 від 24.02.2015 року та витягу за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на об»єкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 05.03.2015 року вбачається, що право власності на земельну ділянку зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 12.01.2015 року, яке видане реєстраційною службою Прилуцького міськрайонного управління юстиції Чернігівської області (а.с. 53-56). 08.04.2015 року було складено акт про пожежу (а.с. 75-76), де зазначено, що пожежа виникла 08.04.2015 року за адресою: м. Прилуки, вул. Вавілова, 65, ймовірною причиною пожежі є підпал, та пожежею знищено покрівлю та перекриття по всій площі, речі домашнього вжитку, пошкоджено стіни по всій площі. Примірник акта про пожежу отримала, як зазначено в акті, власник [PERSON] Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з установлених обставин рішенням Прилуцького міськрайонного суду від 17.02.2015 року, яким за [PERSON] визнано право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою м. Прилуки, вул. Вавілова, буд. 65 та послався на ст. 61 ЦПК України. З висновком суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки такого висновку суд першої інстанції прийшов при не повно і всебічно з»ясованих обставинах справи, враховуючи наступне. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Так, у главі 29 ЦК України визначені цивільно-правові способи захисту права власності. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. За правилами ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Згідно зі ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. У ст. 140 ЗК України зазначено вичерпний перелік підстав припинення права власності на земельну ділянку. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав, визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування тощо. Суд першої інстанції вважав позовні вимоги доведеними, а право власності [PERSON] на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями, який знаходиться за адресою м. Прилуки, вул. Вавілова, буд. 65 підтверджено копією рішення Прилуцького міськрайонного суду від 17.02.2015 року, та вказаний об»єкт житлової нерухомості зареєстрований за [PERSON], згідно витягу з реєстру від 03.03.2015 року (а.с. 20). Як вбачається підставою для реєстрації права власності [PERSON] є вище зазначене рішення, яке рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 18.05.2015 року скасоване. Будь-які інші докази щодо прийняття спадщини [PERSON] після [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). Судом апеляційної інстанції враховано, що в обґрунтування підстав заявленого позову позивач посилається лише на порушення її прав, як власника майна. За викладених обставин апеляційний суд приходить до висновку, що за відсутності правової підстави для набуття [PERSON] права власності на спадкове майно, є не доведеними обставини щодо порушення її прав, які підлягають захисту в судовому порядку, оскільки захисту підлягає порушене право, як це визначено ч. 1 ст. 3 ЦПК України, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Оскільки, реєстрація права власності є похідним від рішення суду, яке скасовано, а позивачем не доведено порушення її прав, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що посилання суду першої інстанції на норми ст. 61 ЦПК є необґрунтованими, а ст. 120 ЗК України до спірних правовідносин не може бути застосована. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, за таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції не належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення ухвалено із порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому наявні підстави для його скасування. На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про відмову в задоволенні позову. Оскільки апеляційна скарга [PERSON] підлягає задоволенню, то на його користь з [PERSON] підлягають стягненню понесені судові витрати по справі в розмірі 248,54 грн за розгляд справи в суді апеляційної інстанції, відповідно до ст. 88 ЦПК України

Outcome: approved