Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-11 00:00:00

В лютому 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Ізмаїльський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про звільнення нерухомого майна з-під арешту, посилаючись на те, що [INFO] помер його батько [PERSON], після його смерті відкрилося спадкове майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №500/5191/17 від 24.11.2017 року за позивачем визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS]. В 2018 році позивач звернувся до реєстраційної служби для реєстрації вказаного житлового будинку в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, але йому було відмовлено в зв'язку з тим, що відносно вказаного житлового будинку є відомості в реєстрі про заборону відчуження вказаного нерухомого майна. 18.11.2008 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 25.01.2001 року Ізмаїльського міського управління юстиції, було зареєстровано обтяження №8201975 у вигляді арешту на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, яка на підставі права власності належала [PERSON] та №8202080 у вигляді арешту на все майно [PERSON] У зв'язку з зазначеним, позивач просить зняти арешти з житлового будинку з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] та належить на праві приватної власності [PERSON], накладені 18.11.2008 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 25.01.2001 року Ізмаїльського міського управління юстиції, та на підставі яких було зареєстровано обтяження №8201975 у вигляді арешту на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], яка на підставі права власності належала [PERSON], та 18.11.2008 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою на підставі постанови від 25.01.2001 року Ізмаїльського міського управління юстиції, було зареєстровано обтяження №8202080 у вигляді арешту на все майно [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином, представник позивача надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні, просив розглядати справу у його відсутність та відсутність позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.80 ЦПК України і які вони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення заявлених вимог, з'ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтями 1,2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст.ст.15,16 ЦК України, ст.4 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. З матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №500/5191/17 від 24.11.2017 року (набрало чинності 19.12.2017 року), за яким за [PERSON] визнано в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер [INFO], право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). Відповідно до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2001 року накладено арешт на майно, що належить [PERSON], а саме, на 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами (а.с.56). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта від 22.05.2018 року за №124839148 було виявлено обтяження №8201975 на житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS], який належить [PERSON], підставою виникнення обтяження є постанова, б/н від 25.01.2001 року Ізмаїльського міського управління юстиції, та обтяження №8202080 на невизначене все майно, належне [PERSON], підставою виникнення обтяження є постанова, б/н від 25.01.2001 року Ізмаїльського міського управління юстиції. Згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.01.2001 року відділу державної виконавчої служби накладено арешт на майно, що належить [PERSON], 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить [PERSON] Відповідно до листа Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 14.06.2018 року на теперішній час виконавче провадження знищено за збігом строку зберігання, тобто 3 роки, згідно наказу Міністерства юстиції України від 05.07.1999 року №470/4 «Про затвердження інструкції в органах державної виконавчої служби». У зв'язку з зазначеним суд приходить до висновку щодо наявності підстав для скасування арешту на даний час з майна, яке належало [PERSON] Процедура реєстрації у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна регламентувалася Положенням про Єдиний реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 09.06.1999 року № 31/5, зареєстрованим в Мінюсті України 10.06.1999 року №364/3657 (зі змінами). Відповідно до п. 1.5. вказаного вище Положення, Реєстраторами Реєстру заборон (далі - Реєстратор) є: державні нотаріальні контори, державні нотаріальні архіви, приватні нотаріуси; державне підприємство "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України та його регіональні філії. Реєстратори приймають заяви про реєстрацію обтяження об'єкта нерухомого майна від державних нотаріальних контор та приватних нотаріусів, які не є Реєстраторами, судів та слідчих органів та постанови про арешт майна боржника органів державної виконавчої служби та інших осіб, визначених цим Положенням; уносять та вилучають записи до (з) Реєстру заборон про заборони, арешти щодо нерухомого майна; отримують (видають) витяги з Реєстру заборон. Пунктом 2.1 Положення було визначено вичерпний перелік підстав для внесення до Реєстру заборон відомостей про накладення (зняття) заборони та арештів на об'єкти нерухомого майна, а саме: накладення (зняття) державною нотаріальною конторою або приватним нотаріусом - Реєстратором заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна. Заява про реєстрацію (вилучення) обтяження об'єкта нерухомого майна, що подається: державною нотаріальною конторою та приватним нотаріусом, які не є Реєстраторами, - у зв'язку з накладенням (зняттям) ними заборони відчуження на об'єкти нерухомого майна; судами (крім третейських судів) і слідчими органами - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна /звільненням з-під арешту/; органами державної виконавчої служби - у зв'язку з накладенням ними арешту на об'єкти нерухомого майна (звільненням з-під арешту/. З 01.01.2013 року відповідно до ст. 8, ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майна та їх обтяжень», п. 2 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно проводить орган державної реєстрації прав. Державний реєстратор - нотаріус є спеціальним суб'єктом, на якого покладено функції державного реєстратора прав на нерухоме майно у випадку, передбаченому вищевказаним Законом. Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за повідомленням установи банку, підприємства або організації про видачу громадянину позики (кредиту) на будівництво, капітальний ремонт чи купівлю жилого будинку (квартири); при посвідченні договору довічного утримання; при посвідченні договору про заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна; за повідомленням іпотекодержателя; в усіх інших випадках, передбачених законом. Згідно з п.п. 5.1. п.5 гл.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року за № 296/5, нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення: кредитора про погашення позики; про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки); про припинення договору іпотеки у зв'язку з набуттям іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання, після припинення договору іпотеки у зв'язку з відчуженням іпотекодержателем предмета іпотеки; про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору; органів опіки та піклування про усунення обставин, що обумовили накладення заборони відчуження майна дитини; про скасування рішення суду про оголошення фізичної особи померлою або закінчення п'ятирічного строку з часу видачі свідоцтва про право на спадщину на майно особи, оголошеної померлою; про смерть другого з подружжя, що склали спільний заповіт; про скасування рішення суду про позбавлення батьків дитини батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав; про смерть відчужувача за спадковим договором або про смерть другого з подружжя, що уклали спадковий договір; про відчуження майна, переданого під виплату ренти; за рішенням суду; в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до п. 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2013 року № 868, для проведення державної реєстрації обтяжень речових прав на нерухоме майно необхідними документами є документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень таких речових прав, та інші документи, визначені цим Порядком. Документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, є: рішення суду щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили; рішення державного виконавця щодо обтяження речових прав на нерухоме майно; інші акти відповідних органів державної влади та посадових осіб згідно із законом. При цьому, згідно з п. 78 зазначеного Порядку, державна реєстрація припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно у результаті зняття нотаріусом заборони проводиться нотаріусом, яким знято заборону. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.312 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Таким чином, заборона відчуження 1/2 частини житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: вул. Докучаєва, 6 в, м. Ізмаїл Одеської області, який належить на праві приватної власності позивачу по справі, порушує його права та законні інтереси, оскільки унеможливлює повноцінно володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Враховуючи те, що нотаріус, як реєстратор не має визначених законодавством підстав для зняття за заявою позивача заборони на відчуження об'єктів нерухомого майна, позивач позбавлений можливості реалізувати своє право власника нерухомого майна в інший, крім судового захисту, спосіб. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку про задоволення позову та припинення накладеного на підставі постанови б/н від 25.01.2001 року Ізмаїльського міського управління юстиції обтяження на нерухоме майно, належне позивачу.

Outcome: approved