Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

В лютому 2018 року позивач по справі звернувся до Шевченківського районного суду Харківської області з вказаним позовом, яким просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай), розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0050524 в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 02 січня 2002 року. В обґрунтування позову вказує, що 02 січня 2002 року в селі Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0050524. Спадкодавець [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області, яким все своє майно заповів позивачу по справі [PERSON] Правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) було втрачено за невідомих обставин, що унеможливлює належно оформити спадкові права, у звязку із чим позивач по справі змушений звернутися до суду. Позивач по справі, а також його представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та наполягали на задоволенні позову в повній мірі. Від відповідача по справі Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області надійшла письмова заява за № 108/02-25 від 22.03.2018 року про розгляд справи у відсутність їх представника, проти задоволення позову не заперечують (а.с.20). Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, його представника, вивчивши докази, дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільну справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Стаття 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини повязані зі спадкуванням за заповітом. 02 січня 2002 року в селі Новомиколаївка Шевченківського району Харківської області у віці 79 років помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 620079 від 18.01.2018 року (а.с.6). [PERSON] до дня своєї смерті проживав та був зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 14 лютого 2018 року за № 96/02-30 (а.с.9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить право на земельну частку (пай), розташовану на території Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області згідно Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0050524, зареєстрованого у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 240. Спадкодавець [PERSON] залишив заповіт, посвідчений секретарем Новомиколаївської сільської ради Шевченківського району Харківської області від 03.02.2000 року, яким все своє майно заповів позивачу по справі [PERSON], що підтверджується копією заповіту а матеріалах справи (а.с.7). Правовстановлюючий документ на земельну частку (пай) було втрачено за невідомих обставин, про що було подано оголошення в газету «Краєвид» (а.с.12). 18 січня 2018 року позивач по справі звернувся до відділу у [PERSON] районі ГУД у Харківській області щодо можливості виготовлення дублікату сертифікату у звязку із його втратою (а.с.10). З відповіді відділу у [PERSON] районі ГУД у Харківській області від 21.01.2018 року вбачається, що відповідно до Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП «Новомиколаївське»зареєстровано та видано Сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ХР № 0050524, зареєстрованого за № 240 на імя [PERSON], проте видати дублікат сертифікату немає можливості, так як зазначений правовстановлюючий документ виготовлений в одного примірнику (а.с.11). При зверненні до [PERSON] державної нотаріальної контори Харківської області представнику позивача, який діяв в його інтересах, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно після смерті [PERSON], оскільки відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджується відповіддю держнотконтори № 65/01-16 від 22.02.2018 року (а.с.13). Шевченківським районним судом Харківської області було направлено запит про надання витягу із спадкового реєстру щодо померлого [PERSON] до приватного нотаріуса [PERSON] районного нотаріального округу(а.с.27). Згідно інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 12.04.2018 року, щодо померлого [PERSON], Новомиколаївською сільською радою Шевченківського району Харківської області був посвідчений заповіт за реєстровим № 13, після його смерті [PERSON] державною нотаріальною конторою 22 січня 2002 року заведено спадкову справу за № у спадковому реєстрі 2303739 (а.с.28-32). Згідно до п. 1, 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 "Про судову практику у справах про спадкування",\~ відносини спадкування регулюються правилами\~ ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується законодавство, зокрема,\~відповідні правила\~Цивільного Кодексу Української РСР. В абзаці 2 п. 23\~даної Постанови, зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. З матеріалів справи вбачається, що нотаріусом відмовлено позивачу в оформленні права на спадщину (а.с. 13). Враховуючи, що позивачем втрачена можливість отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом, його вимоги про визнання права на спадщину підлягають судовому захисту. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визначається день смерті спадкодавця. Враховуючи, що спадкодавець [PERSON] помер в 2002 році, відповідно, до даних правовідносин треба застосовувати Цивільний кодекс УРСР 1963 року. Згідно вимог ст. 524 Цивільного кодексу УРСР спадкоємство здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Частиною 1 статті 549 зазначеного Цивільного кодексу визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Вказані дії повинні, відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР бути здійснені на протязі 6 місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки позивач є спадкоємцем за заповітом і проживав вмісті з спадкодавцем як до його смерті так і після, це свідчить про фактичне прийняття спадщини. На підставі викладеного, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити.

Outcome: approved