Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

В поданій до суду позовній заяві Позивач вказує, що 29 листопада 2002 року - [PERSON], Попільнінською райдержадміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження голови РДА № 374 від 07 листопада 2002 року був виданий Державний акт на право приватної власності на землю серії IV- ЖТ №021765. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1. Згідно вказаного акту Позивачу передається у приватну власність земельна ділянка площею 3,0000 гектарів в межах згідно з планом, розташована на території Сокільчанської сільської ради . Цільове призначення - для ведення фермерського господарства. При розробленні проектної документації було виявлено, що вказана ділянка відсутня, так як передана іншим землекористувачам. Позивач неодноразово зверталась до Відповідача - Попільнянської РДА припинити її право на неіснуючу земельну ділянку, на що одержувала відповідь, про те, що для цього необхідно присвоїти кадастровий номер. Позивач просить, суд визнати Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ЖТ №021765, виданий 29 листопада 2002 року - [PERSON], Попільнянською райдержадміністрацією Житомирської області на підставі розпорядження голови РДА № 374 від 07 листопада 2002 року недійсним. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Також Позивач зазначила, що кадастровий номер земельної ділянки відсутній, та вказала, що на виконання пункту 2 розпорядження від 07 листопада 2002 року голови державної адміністрації, вона замовила в землевпорядній організації проект передачі у власність земельної ділянки в землевпорядній організації але при огляді встановлено, що в наявності земельна ділянка розміром 3 га відсутня. Представник Попільнянської районної державної адміністрації в Житомирській області в судове засідання не зявився надав до суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутність та заперечень проти позовних вимог не мають. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серія IV-ЖТ № 021765 виданого 29 листопада 2002 року Попільнянською районною державною адміністрацією є власником земельної ділянки площею 3,0000 га, яка розташована на території Сокільчанської сільської ради Попільнянського району Житомирської області, цільове призначення для ведення фермерського господарства, яка передана їй на підставі розпорядження голови районної державної адміністрації від 07 листопада 2002 року за № 374. Відповідно до розпорядження голови районної державної адміністрації від 07 листопада 2002 року № 374, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту передачі у власність земельної ділянки площею 3,0 га з земель запасу Сокільчанської сільської ради для ведення фермерського господарства. Рекомендовано замовити проект передачі у власність земельної ділянки в землевпорядній організації. При розробленні проектної документації було виявлено, що вказана ділянка відсутня, так як передана іншим землекористувачам. Як вбачається з листів Попільнянської районної районної державної адміністрації від 03 листопада 2015 року та 08 грудня 2015 року № К-488/02-11(15), оскільки [PERSON] не має змоги присвоїти кадастровий номер, так як земельна ділянка відсутня у звязку зі виділенням в натурі на місцевості її іншим землекористувачем та враховуючи те, що такої підстави припинення права власності на земельну ділянку, як скасування свого попереднього рішення Попільнянською районною державною адміністрацією, на підставі якого було видано державний акт на право власності на земельну ділянку Земельним кодексом не передбачено, рекомендовано вирішити питання в судовому порядку. Статтею 378 Цивільного кодексу України, передбачено, що право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно частини першої статті 125, частини першої статті 126 ЗК України /чинних на час виникнення спірних правовідносин/, право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджується Кабінетом Міністрів України. Згідно приписів статті 193 ЗК України Державний земельний кадастр - це єдина система земельно-кадастрових робіт, що встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку класифікацію земель кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників та землекористувачів. Відповідно до приписів статті 202 ЗК України Державна реєстрація земельних ділянок здійснюється у складі державного реєстру земель. Облік кількості земель відображає відомості, які характеризують кожну земельну ділянку за площею та складом угідь. Згідно наказу Держкомзему України від 15.04.93 N 28 "Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди)", наказу державного комітету України по земельним ресурсам N 43 від 04.05.99 Про затвердження Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі. Порушено наказ Державного комітету України із земельних ресурсів від 18.05.2010 N 376 «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості)та їх закріплення межовими знаками»: 2.8 план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки, на якому відображаються зовнішні межі земельної ділянки із зазначенням власників (користувачів) суміжних земельних ділянок, усі поворотні точки меж земельної ділянки, лінійні проміри між точками по межах земельної ділянки, межі вкраплених земельних ділянок із зазначенням їх власників (користувачів). На бажання замовника замість плат меж земельної ділянки може складатися кадастровий план земельної ділянки; 3.12. Закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач під час розгляду справи, суду такі обставин навів. Відповідно до статті 61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню, а згідно частиною четвертою статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання Відповідачем позову не суперечить закону та інтересам інших осіб.

Outcome: approved