Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову зазначає, що 17.09.2016 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 133, між сторонами був зареєстрований шлюб. [INFO] у подружжя народилась дочка -\~\~ [PERSON] . З 2020 року шлюбні відносини припинено, відповідач проживає окремо. Підставою для розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Неповнолітня дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших утриманців не має. Позивач просить у судовому порядку розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 31.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений на 05.05.2021 року. В судове засідання 05.05.2021 року сторони не з`явились, надали суду письмові заяви від 05.05.2021 року про розгляд справи за їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Відповідач, в свою чергу, позов визнає, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Згідно з ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ з матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 17.09.2016 року Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 133, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 17.09.2016 року (а.с.10). [INFO] у подружжя народилась дочка -\~\~ [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.02.2017 року, виданим Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №83 (а.с.7). Зі змісту позовної заяви вбачається, що дитина мешкає з позивачем та знаходиться на її утриманні, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, інших утриманців не має. Доказів на спростування доводів позивача відповідачем суду не надано. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про розірвання шлбу, суд виходив з наступного: відповідно до ст. 12 ЦПК України,цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 81 ЦПК України,кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Підставою для розірвання шлюбу є втрата взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюбні відносини фактично припинені. Подружжя проживає окремо, спільне господарство не веде. Позивач вважає подальше спільне життя з відповідачем неможливим та таким, що суперечить його інтересам. Суперечки про розподіл майна відсутні. Відповідно до ст.ст.\~16,\~109,\~110-112 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. При цьому, добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Отже, як встановлено судом, сторони сімейних стосунків не підтримують, разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, спір про поділ майна та визначення місця проживання неповнолітньої дитини відсутній, у зв`язку з чим позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. В свою чергу,\~ст. 113 СК України\~передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, суд виходив з наступного: статтею 180\~СК України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В свою чергу, згідно зі\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За п. 17 ч. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен враховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. В свою чергу, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Утримання дитини є рівним обов`язком як матері, так і батька. Отже, з матеріалів справи вбачається, що днем пред`явлення позову позивачем є 10.03.2021 року. Згідно вимог ст.ст.182,183 СК України, відповідач має реальну можливість надавати матеріальну допомогу, адже знаходиться у працездатному віці, не має інших аліментних зобов`язань (докази зворотного у суду відсутні) та, будучи батьком дитини, зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання. З огляду на наведене, суд дійшов висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 10.03.2021 року, до досягнення дитиною повноліття. При цьому, суд враховує визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі до початку розгляду справи по суті, що за ч. 4\~ст. 206 ЦПК України, зважаючи на наявність для того законних підстав (відсутність суперечностей із законом, порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб), є приводом для ухвалення судом рішення про задоволення позову. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з п. 6 ч. 1\~ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема, щодо розподілу між сторонами судових витрат. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~За ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. \~ \~ \~ \~Разом з цим, відповідно до вимог ч. 6 ст.\~141, ч. 1 ст.\~142 ЦПК України, враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, а також, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1\~ст.\~5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» стосовно позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 50 відсотків від передбаченого ст. 4 Закону України "Про судовий збір" судового збору, що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2021 року, тобто 454,00 грн. \~ \~ \~ \~Окрім того, наявним в матеріалах справи оригіналом квитанції № 31 від 01.03.2021 року (ТВБВ 10004/0414) підтверджено факт сплати позивачем судового збору в розмірі 908,00 грн. стосовно позовних вимог про розірвання шлюбу, з огляду на що поверненню позивачеві з державного бюджету України на підставі ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~підлягає 454,00 грн. судового збору. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає решта 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, що становить 454,00 грн.

Outcome: approved