Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, у якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог вказує, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом є власницею 2/3 частки [ADDRESS], 1/3 належить її старшій доньці [PERSON]. В даній квартирі постійно проживає та зареєстровані вона, її молодша донька [PERSON] [INFO] та старша дочка [PERSON], яка тимчасово проживає за кордоном. Влітку 2013 року, їй стало відомо про те, що в квартирі значиться зареєстрованим колишній чоловік [PERSON], з яким розлучилась у 1999 році. За яких обставин він зареєструвався у квартирі їй не відомо. З часу розлучення в квартирі відповідач не проживає, право власності на квартиру не має. Реєстрація відповідача чинить перешкоди в користуванні і розпорядженні власністю, оскільки змушує нести додаткові витрати за комунальні послуги, які нараховуються відповідно до кількості зареєстрованих осіб. Покликаючись на наведене просить позов задоволити. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, просила їх задоволити повністю. У зв'язку з неявкою відповідача проти заочного розгляду справи Відповідач, будучи у встановленому порядку повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчить оголошення в газеті "Вільне слово" № 20 (14810) від 18 березня 2014 року, в судове засідання не з'явився. Суд, зі згоди позивача, вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення у справі, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею 2/3 частки [ADDRESS], 1/3 належить її старшій доньці [PERSON]. Вказане стверджується Свідоцтвом про право власності на житло видане Департаментом міського господарства Рівненської міської ради 26 лютого 1998 року, Свідоцтвом про право на спадщину за законом виданим державним нотаріусом Другої рівненської державної нотаріальної контори Ільчук Н.О., реєстровий № 3-317. Згідно довідки Рівненського МВ УДМС України в Рівненській області, за адресою [ADDRESS] значаться зареєстрованими позивач [PERSON], її доньки [PERSON], неповнолітня [PERSON] [INFO] та відповідач [PERSON] В даній квартирі постійно проживає позивач та її неповнолітня донька [PERSON] [INFO] та старша дочка [PERSON], яка тимчасово проживає за кордоном. Відповідач є колишнім чоловіком позивача, з яким розлучилась у 1999 році. З цього часу останній в квартирі не проживає. Факт непроживання відповідача у вказаному помешканні підтверджується актом, складеним комісією мешканців будинку [ADDRESS], затверджений начальником ЖКП «Галицьке» Хорхолюком А.В. 14 січня 2014 року, а також показаннями допитаних в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON], які вказали, що відповідач в [ADDRESS] тривалий час не проживає, місце його проживання не відомо. На підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що відповідач з 1999 року за місцем реєстрації не проживає, за наведених обставин є всі підстави для визнання його таким, що втратив право користування в [ADDRESS]. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнення від сплати судового збору у відповідності до ст. 5 Закону України «Про судовий збір», як інвалід 2 групи, що стверджується пенсійним посвідченням № [NUMBER] виданим 23 липня 2013 року. Таким чином підлягають до стягнення з відповідача в прибуток держави 243,60 грн. судового збору. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved