Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-25 00:00:00

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернувся позивач [PERSON] з позовом до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку № 80 про визнання права власності на нерухоме майно. На обґрунтування заявлених вимог повідомив, що [PERSON] вступив до житлово-будівельного кооперативу № 80/108 та отримав ордер № 1262 серії К від 18.07.1995 року на вселення в кооперативну квартиру [ADDRESS]. В ордері також вказані дружина [PERSON]І та їх діти [PERSON] та [PERSON]. У вказаній квартирі позивач зареєстрований та проживає з членами сім*ї з 1995 року до цього часу, що підтверджується довідкою № 4 від 08 лютого 2018 року. Ордер на квартиру був виданий на ім»я позивача [PERSON], як члену житлово-будівельного кооперативу на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК від 18.12.1994 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцького міськвиконкому від 13.07.1995 року № 711. Позивачем за рахунок спільних сімейних коштів була сплачена повна вартість вищевказаної кооперативної квартири. Доказом тому є довідка №6 від 12.02.2018 року видана ОСББ № 80 (правонаступником ЖБК№ 80/108). Будь-яких договорів чи угод щодо поділу квартири чи про відступлення часток квартири на користь один одного, позивачі не укладали. Після виплати пайових внесків позивач не реєстрував своє право власності на вказану квартиру. Правовстановлюючий документ у позивача відсутній, а тому прохають суд визнати за ним право власності на квартиру. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав, прохав суд позов задовольнити. В судове засідання представник виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області не з*явився, направив до суду відзив , в якому прохав відмовити позивачу в задоволенні позову.. В судове засіданні представник третьої особа Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку № 80 не з*явився, направив клопотання про розгляд справи без його участі, не заперечує проти задоволення позову, та підтвердив, що позивачами повністю сплачені кошти за квартиру. Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди, суд вважає за можливим проведення розгляду справи. Відповідно до ст.263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] вступив до житлово-будівельного кооперативу № 80/108 та отримав ордер № 1262 серії К від 18.07.1995 року на вселення в кооперативну квартиру [ADDRESS]. В ордері також вказані дружина [PERSON]І та їхні діти - [PERSON] та [PERSON]. У вказаній квартирі позивачі зареєстровані та проживають з 1995 року до цього часу, що підтверджується довідкою № 4 від 08 лютого 2018 року. Ордер на квартиру був виданий на ім»я позивача [PERSON], як члену житлово-будівельного кооперативу на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК від 18.12.1994 року, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцького міськвиконкому від 13.07.1995 року № 711. Позивачем за рахунок спільних сімейних коштів була сплачена повна вартість вищевказаної кооперативної квартири. Доказом тому є довідка №6 від 12.02.2018 року видана ОСББ № 80 (правонаступником ЖБК№ 80/108). Будь-яких договорів чи угод щодо поділу квартири чи про відступлення часток квартири на користь один одного, позивачі не укладали. Після виплати пайових внесків позивач не реєстрував своє право власності на вказану квартиру. Правовстановлюючий документ у позивача відсутній, а тому прохають суд визнати за ним право власності на квартиру. Згідно розпорядження міського голови виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19.12.2001 року № 1433-Р «Про реєстрацію об»єднань співвласників багатоквартирних будинків», правонаступником ЖБК № 80/108 є Обєднання співвласників багатоквартирного будинку № 80 (далі ОСББ № 80). 28.02.2018 року позивач звернувся до Управління державної реєстрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області з заявою про державну реєстрацію прав власності на квартиру [ADDRESS], але державний реєстратор своїм рішенням № 39988306 від 05 березня 2018 року, відмовив у державній реєстрації прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS], у зв»язку з ненаданням довідки ЖБК № 80/108 про повну сплату пайових внесків. Пункт 6-1 постанови Пленум Верховного суду України N 9 від 18.09.87 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» вказує, що відповідно до п.1 ст.17 Закону "Про власність" при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сім'ї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю - квартира є спільною сумісною власністю членів сім'ї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи права власності на пай та квартиру не набувають і можуть претендувати лише на відшкодування членом кооперативу коштів, наданих йому для внесення паю. Аналогічна правова позиція висловлена Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в рішенні по справі № 6-138цс13 від 18.12.2013 р. (реєстраційний номер рішення 36475617). Відповідно до частин 1, 4\~ст.182 Цивільного кодексу України\~(в редакції 2003 року) право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Згідно частини 4\~ст. 334 ЦК України від 2003 року\~права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. За\~ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»\~(в редакції від 1 січня 2013 року) державна реєстрація прав є обов'язковою, права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього\~Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Положення\~статті 328 Цивільного кодексу України від 2003 року\~передбачають, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно\~ст. 128 Цивільного кодексу України\~(в редакції 1963 року) право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речі набувачу. За положеннями\~ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу\~Цивільного кодексу України\~в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у\~ст. 384 ЦК України від 2003 року, де зазначено, що в разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Виникнення права власності на будинки, споруди та нерухоме майно не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності\~Цивільним кодексом України\~від 2003 року та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 2004 року. За змістом\~ст. 392 ЦК України від 2003 року\~власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі пункту 37 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст.\~15\~та ст.\~392 ЦК України, власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. За\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області, третя особа Об»єднання співвласників багатоквартирного будинку № 80 про визнання права власності на нерухоме майно підлягають задоволенню.

Outcome: approved