Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-14 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 26 листопада 2012 року помер її дідусь [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 13 по вул. Зелений Гай в с. Коханівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, грошового внеску в ПАТ «державний ощадний банк України», права на майновий пай члена КСП ім. «Ватутіна», земельної ділянки площею 5,72 га., розташованої на території [PERSON] сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Зазначає, що за життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті заповів їй у власність. Дружина спадкодавця [PERSON] та донька спадкодавця [PERSON] відмовилися від прийняття своїх часток у спадщині після смерті [PERSON], подавши відповідні заяви про відмову від спадщини. Позивачка вказує, що вона звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. Нотаріусом їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку і свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад та право на майновий пай. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок нотаріусом їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на даний житловий будинок. Зазначає, що за життя [PERSON], на виділеній йому земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1969 році, та після закінчення будівництва проживав в даному будинку разом із сімєю, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивачка не відмовлялася, прийняла її, оскільки звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлого [PERSON] не може оформити спадкове майно на свої ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивачка в судове засідання надала заяву про розгляд справи без її участі. В заяві також вказує, що позов підтримує, просить його задовольнити. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Проти позовних вимог не заперечують. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 26 листопада 2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 487475 від 26.11.2012 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 13 по вул. Зелений Гай в с. Коханівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, грошового внеску в ПАТ «державний ощадний банк України», права на майновий пай члена КСП ім. «Ватутіна», земельної ділянки площею 5,72 га., розташованої на території [PERSON] сільської ради, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все належне йому майно де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обовязки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обовязки, які належатимуть йому на день смерті заповів у власність [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 14.11.2012 року, посвідченого секретарем виконкому [PERSON] сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області зареєстрованого в реєстрі за № 97. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Дружина спадкодавця [PERSON] відмовилася від прийняття обовязкової частки у спадщині після смерті [PERSON], подавши відповідну заяву про відмову від спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії II-АБ № 867961 щодо факту родинних відносин, копією заяви про відмову від спадщини подану нотаріусу 16.05.2013 року. Донька [PERSON] - [PERSON], факт родинних відносин між якими підтверджується копією свідоцтва про народження серії I-АГ № 808474 виданого 11.01.1971 року та свідоцтвом про укладення шлюбу серії IV-КИ № 433447 виданого 24.10.1992 року щодо зміни прізвища з «Савченко» на «Моспанюк», також відмовилася, як спадкоємиця за законом, від своєї частки у спадщині після смерті батька, що підтверджується копією заяви про відмову від спадщини подану нотаріусу 16.05.2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. На час відкриття спадщини, позивачка проживала зі спадкодавцем, що підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради № 231 від 13.05.2013 року, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України строк на прийняття спадщини не пропустила і вважається такою, що прийняла спадщину, оскільки про відмову від прийняття спадщини не заявляла. Відповідно до діючого законодавства позивачка звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. Нотаріусом їй було видано 30.01.2014 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку і 20.08.2013 року свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошовий вклад та право на майновий пай, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 30.01.2014 року зареєстрованого в реєстрі за № 147 та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 20.08.2013 року зареєстрованого в реєстрі за № 1098. У видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок позивачці було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.12.2014 року. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За життя [PERSON], на виділеній йому земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1969 році, що підтверджується копією свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР, копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, проте не отримав правовстановлюючий документ на вказаний житловий будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. До серпня 1992 року оформлення права власності на будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений обєкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво». Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці обєкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію обєктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. До того ж як розяснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради. В даному інформаційному листі також вказано, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради від 15.01.2015 року № 10 [PERSON] на день смерті 26.11.2012 року дійсно був власником будинку за адресою: с. Коханівка, вул. Зелений Гай, 13 Петропавлівського району згідно запису в по господарській книзі № 9, що підтверджується копією даної довідки. Таким чином [PERSON] був належним власником житлового будинку № 13 по вул. Зелений Гай в с. Коханівка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, а отже, даний будинок є предметом спадкування після смерті [PERSON] Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивачка не відмовлялася, прийняла її, оскільки звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, частину спадщини оформила у нотаріуса, отримавши відповідні свідоцтва, проте через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок позивачка позбавлена можливості оформлення права на дану частину спадщини у нотаріальному порядку. Оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду із позовом про визнання права власності на спадкове майно, захистити своє право не може, суд вважає обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав обґрунтованим. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує прав, свобод та інтересів сторін та інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивачки, надані нею на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Також суд дійшов висновку про можливість звільнення відповідача від сплати судових витрат На підставі викладеного,

Outcome: approved