Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. У позовній заяві зазначено, що [PERSON] та [PERSON] 20 липня 2009 року уклали шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Пробіжнянської сільської ради. [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO].З 2011 року шлюбні відносини між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] фактично припинилися, шлюб було розірвано. На даний час відповідач проживає окремо в с. Пробіжна Чортківського району Тернопільської області, вихованням сина не займається, ухиляється від утримання дитини та матеріально його не забезпечує. Просила позов задовольнити повністю. Вирішити питання про позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав та стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн. щомісячно. У судовому засіданні представник позивачкипозовні вимоги підтримав повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Крім того, пояснив, що відповідач не спілкується із сином, не надає коштів на утримання дитини. Просив позовні вимоги його довірительки задовільнити повністю. Не заперечував щодо ухвалення заочного рішення у справі. Представник служби у справах дітей позовні вимоги [PERSON] підтримала. Просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився повторно, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомив, хоча про день, час і місце судового засідання був повідомлений належний чином та у встановленому законом порядку. Небажання відповідача надавати докази для обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судовому засіданні, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачкою, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Відповідно до вимог, встановлених ч.1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши доводи представника позивача, представника служби у справах дітей, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 20 липня 2009 року виконавчим комітетом Пробіжнянської сільської ради Чортківського району Тернопільської області. Рішенням Рогатинського районного суду від 14 березня 2011 року шлюб, зареєстрований 20 липня 2009 року у виконавчому комітеті Пробіжнянської сільської ради Чортківського району, актовий запис №04 між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про зміну імені серії [NUMBER] від 03 квітня 2013 року [PERSON] змінила прізвище на [PERSON]. Відповідно до довідки №219 від 27 квітня 2016 року, виданої виконавчим комітетом Фразької сільської ради Рогатинського району [PERSON] зареєстрована в с. Фрага Рогатинського району, в склад її сім'ї входять: син - [PERSON], 2009 року народження, батько - [PERSON], 1966 року народження, мати [PERSON], 1966 року народження, брат - [PERSON], 1991 року народження. Рішенням комісії з питань захисту прав дитини Рогатинської районної державної адміністрації №08 від 06 травня 2016 року визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний і моральний розвиток. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про розгляд справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 дано роз'яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують тощо), які дані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім способом дії на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. За наведених вище в рішенні обставин і доказів суд приходить до висновку, що відповідач, як батько, ухиляється від виконання свого обов'язку по вихованню дитини, не проявляє щодо дитини батьківської турботи. Не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечуює необхідного харчування, медичного догляду, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання. [PERSON] не надає синові доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, хоч має таку можливість. Батько свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками через що його слід позбавити батьківських прав. Судом встановлено, що позбавлення [PERSON] батьківських прав не буде суперечити інтересам дитини, а тому позов підлягає до задоволення. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. за ч.3 ст.166 Сімейного кодексу України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. При ухиленні від його виконання необхідні кошти можуть бути стягнуті за рішенням суду. За частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.182 Сімейного кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено (зі слів представника позивачки), що [PERSON] не працює та постійного заробітку не має, заробляє на життя тимчасовими роботами. За ст.184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим за наявності певних обставин, що унеможливлюють сплату аліментів у частці від заробітку (доходу). Необхідність встановлення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може виникнути за наявності у платника аліментів нерегулярного або мінливого доходу, або отримання частини доходу в натурі. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є можливим і в інших випадках, якщо суд прийде до висновку, що визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) платника є неможливим, ускладненим або суттєво порушує інтереси однієї із сторін. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для визначення твердої щомісячної суми на утримання дитини, а саме - матеріальне становище відповідача по справі, стан здоров'я. За Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 р. № 966-XI прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Сума прожиткового мінімуму на 2016 рік, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII для дітей віком від 6 до 18 років становить з 01 травня 2016 року 1531 грн., з 01.12.2016 року по 31.12.2016 року - становитиме 1637 грн. Заявлена позивачкою тверда грошова сума по 1500 грн. щомісячно з врахуванням стрімкого зростання цін на продукти харчування, ліки, засоби гігієни, одяг забезпечуватиме мінімальні потреби дитини. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved