Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] подала до суду заяву, в якій просила встановити факт смерті її матері [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] на території, тимчасово непідконтрольній Україні у м. Антрацит, Луганської області. В обґрунтування заяви [PERSON] посилалася на те, що отримати свідоцтво про смерть матері - [PERSON] , яка померла [INFO] у м. Антрацит, Луганської області., у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки смерть матері сталася на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, який може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті згідно законодавства України. Ухвалою Печенізького районного суду Харківської області від 03.08.2021 відкрито провадження у справі, в порядку окремого провадження. [PERSON] в судове засідання не прибула, подала до канцелярії суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити у її відсутність. Заявлені вимоги підтримала та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій просив проводити розгляд заяви без участі представника. Не заперечував проти задоволення заяви. Враховуючи, що судове засідання відбувається у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку про задоволення заяви з огляду на наступне. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, в судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди розглядають справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час в разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Особливості провадження у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України визначені ст. 317 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їх представниками до суду за межами такої території України. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (надалі за текстом - ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права, яка викладена у висновках ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «laizidouv. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozerv. theRepublic ofMoldovaandRussia», «IlascuandOthersv. MoldovaandRussia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibiacase), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав передбачених Конвенціє.ю, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих та такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а де становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Судом встановлено, що факт родинних відносин заявника з померлою [PERSON] , підтверджується наданими документами. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 11.02.1960 року, заявник [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON] . Згідно Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження долшлюбного прізвища з якого вбачається, [PERSON] (дівоче прізвище) уклала шлюб 24.12.1977 р. з [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Антрацитівського міськрайонного управління юстиції у Луганській області. Після реєстрації шлюбу [PERSON] взяла прізвище « [PERSON] », який Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] , 26.05.1988 р. був розірваний, актовий запис №192. Як вбачається з Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження долшлюбного прізвища від 08.09.2021 р. [PERSON] уклала шлюб 11.08.2004 р. з [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Печенізького районного управління юстиції у Харківській області. Після реєстрації шлюбу дружина взяла прізвище « [PERSON] », який Згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу, що міститься в матеріалах справи Серії [NUMBER] , 23.08.2008 р. був розірваний, актовий запис №27. Згідно копії паспорту померлої [PERSON] , [INFO] , вбачається, що місце проживання померлої зазначено у м. Антрацит, Луганської області, а саме: [ADDRESS] . Згідно з довідкою № 6323005904 від 09.10.2015 р. про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, [PERSON] , [INFO] , перебувала за адресою: [ADDRESS] . Місце реєстрації заявника [PERSON] : [ADDRESS] що підтверджується копією паспорта. Як вбачається з копії довідки про причину смерті № 267 від 26.12.2020 року, [PERSON] померла [INFO] через хронічну серцево-судинну недостатність, дифузний кардиосклероз. Згідно копії свідоцтва про смерть виданої Відділом реєстрації актів цивільного стану Антрацитівського міськрайонного управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , запис акту смерті № 23, Свідоцтво серії [NUMBER] яке видано 06.01.2021 року у м. Антрацит. На даний час м. Антрацит є тимчасово окупованою та непідконтрольною українській владі територією. Встановлення даного факту заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті, відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 317 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Відповідно п.2 ч.1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Населені пункти, міста, селища і села які визнані тимчасово окупованими територіями в Луганській області та м. Луганськ входять до переліку, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Частиною 4 статті 317 ЦПК України визначено, що рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Таким чином, судом встановлено, що зареєструвати факт смерті [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] в м. Антрцит, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Чугуєву, Чугуївському та Печенізькому районах заявник не в змозі, оскільки видане незаконним органом свідоцтво про смерть не є документом, на підставі якого можливо провести державну реєстрацію смерті особи, а отже не створює жодних юридичних наслідків на території України. Встановлення факту смерті матері [PERSON] має для заявниці юридичне значення, оскільки встановлення даного факту, необхідне заявниці для державної реєстрації смерті [PERSON] проведеної державним органом України. На підставі наведеного, суд приймає в якості доказу надану заявником довідку про причину смерті [PERSON] , свідоцтво про смерть [PERSON] , [INFO] , актовий запис смерті № 23, що виданий 06.01.2021 року у м. Антрацит, та у сукупності з іншими наданими заявником письмовими доказами, суд вважає їх достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. На підставі викладеного,

Outcome: approved