Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-01 00:00:00

В вересні місяці 2017 року позивач, [PERSON], звернувся до суду з позовом до Національного Києво- Печерського історико- культурного заповідника про визнання незаконним та скасування наказу про звілення з посади, поновлення на роботі. Свої вимоги позивач мотивує тим, що він працював на посаді старшого майстра господарського сектору адміністративного господарського відділу Національного Києво- Печерського історико- культурного заповіднику. 10.08.2017 року відповідно до заяви позивача про відпустку йому надано 15 календарних днів відпустки без збереження заробітної плати з 16.08.2017 року з подальшим звільненням за згодою сторін. 25 вересня 2017 року, після лікарняного, його було повідомлено про звільнення з посади у звязку з угодою сторін. Враховуючи те, що звільнення відбулось в період його тимчасової непрацездатності, позивач має переважне право на залишення на роботі, так як є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України, на утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, вважає наказ про звільнення незаконним, оскільки, що при його звільненні не було дотримано норм чинного законодавства. В судове засідання позивач та представник позивач зявилися позовні вимоги просили задовільнити з вищенаведених підстав. Відповідач в судове засідання зявився проти позову заперечував, надав до суду свої письмові заперечення та вказав, що звільнення відбулось на законних підставах, [PERSON], з 02 червня 2015 року перебував у трудових відносинах з Національним Києво- Печерським історико-культурним заповідником і займав посаду старшого майстра господарського сектору адміністративно- господарського відділу. 10 серпня 2017 року до відділу кадрів, Позивачем було подано заяву про надання відпустки терміном 15 календарних днів без збереження заробітної плати починаючи з 16.08.2017 з подальшим звільненням за угодою сторін. На підставі цього, було видано наказ Національного Києво- Печерського історико-культурного заповідника від 15.08.2017 № 334-о «Про надання відпустки з подальшим звільненням [PERSON]С.». Відтак, саме заявою від 10.08.2017 року, про надання відпустки та подальшого звільнення [PERSON], було досягнуто домовленість між працівником і роботодавцем щодо подальшого звільнення та визначено дату такого звільнення - 30.08.2017 р. В позовній заяви, [PERSON] чомусь не згадує вищевказану заяву та робить акцент на тому, що до відділу кадрів Заповідника була подана лише заява про надання відпустки від 23.08.2017 та заява про звільнення із займаної посади від 30.08.2017 р. З матеріалів справи вбачається, що на адресу Заповідника надійшла заява від 23.08.2017 за вх. № 559 на отримання відпустки гр. [PERSON] без збереження заробітної плати в порядку п.п. 1, 6 ст. 25 ЗУ «Про відпустки». Вказана заява підписана [PERSON] - представником Позивача за довіреністю, копія якої була додана до заяви. Але, відповідно до тексту довіреності, [PERSON] уповноважено представляти [PERSON] у судових та правоохоронний органах України, а Заповідник до таких органів не належить, тому у вищевказаного представника відсутні повноваження на складання і подачу від імені [PERSON] заяв про отримання відпустки без збереження заробітної плати. Тому, було повідомлено про залишення вищевказаної заяви без розгляду. Відповідь за підписом в.о. генерального Директора Заповідника була направлена на адресу Позивача і на адресу його представника. Щодо заяви про звільнення із займаної посади від 30.08.2017 р. за вх. № 574, що така заява також була підписана представником Позивача, але подана вже без відповідної довіреності на представництво і була залишена без розгляду про що було повідомлено Позивача та його представника у листі Заповідника. З урахуванням вищевказаного, слід зауважити, що при припиненні трудового договору за власним бажанням допускається відкликання працівником заяви про таке звільнення, а при звільненні за угодою сторін на підставі п.1 ч.І ст.36 КЗпП такої можливості не передбачено ( ухвала Судової палати з цивільних справ Верховного Суду України від 25.02.2004р 31.08.2017 року Позивач з'явився у відділі кадрів Заповідника, де йому було запропоновано ознайомитись з наказом «Про надання відпустки з подальшим звільненням [PERSON]С.» від 15.08.2017 № 334-о, отримати обхідний лист працівника, який звільняється із Заповідника (форма такого обхідного листа затверджена наказом Національного Києво-Печерського історико- культурного заповідника від 07.06.2017 № 04/07-45). Але, Позивач відмовився ознайомлюватися з наказом, отримати обхідний лист та отримати трудову книжку, про що був складений акт про ознайомлення з наказом «Про надання відпустки з подальшим звільненням [PERSON]С.» від 15.08.2017 №334-о підписаний відповідними особами, а також 01.09.2017 на домашню адресу Позивача (вул. Дзержинського, 27, с. Немиринці, Ружинський р., Житомирська обл., 13600) було відправлено повідомлення про його звільнення з проханням отримати трудову книжку у відділі кадрів та надати листи непрацездатності для проведення остаточного розрахунку. На виконання вищевказаного прохання, Позивачем було подано заяву від 25.09.2017 р. вх. № 638 про надання лікарняних листів, які підтверджують період непрацездатності з 14.08.2017 по 23.08.2017 та з 28.08.2017 по 04.09.2017. Відповідно до цього, була створена комісія із соціального страхування Заповідника, яка розглянула звернення і документи про призначення матеріального забезпечення та надання соціальних послуг застрахованим особам та вирішила призначити допомогу по тимчасовій непрацездатності Позивача з урахуванням перебування його у зазначений період у відпустці без збереження заробітної плати (16.08.2017 по 30.08.2017) та звільнення 30.08.2017 за угодою сторін відповідно до п. 1, ч. 1, ст.. 36 КЗпП України, що підтверджується витягом з Протоколу № 24 засідання комісії. Тому, посилання Позивача на те, що його звільнили незаконно, з ініціативи власника, в період його тимчасової непрацездатності, а також в період перебування у відпустці, немає свого підтвердження, адже спростовується доказами по справі. Суд, заслухавши сторони, оглянувши матеріали справу, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] працює на посаді старшого майстра господарського сектору адміністративного господарського відділу Національного Києво- Печерського історико- культурного заповіднику. Відповідно наказу № 334-0 від 15.08. 2017 року виданого Національним Києво- Печерським історико- культурним заповідником [PERSON] звільнено з посади старшого майстра господарського сектору адміністративного господарського відділу з 30.08.2017 року. 15.09.2017 року на адресу Позивача надійшло Повідомлення Національного Києво- Печерського історико-культурного заповідника від 01.09.2017 року № 02/36-117, про те, що на підставі наказу Національного Києво-Печерського історико-культурного заповідника від 15.08.2017 року № 334-0 позивач звільнений з посади за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України з 30 серпня 2017 року. У відповідності до норм ст. 25 ЗУ «Про відпустки», [PERSON] виховує двох дітей віком до 15 років, а також являється інвалідом III групи. Тому Позивач має право на отримання відпустки без збереження заробітної плати на строк до 30 календарних днів щорічно в обов'язковому порядку за власним бажанням. 28.08.2017 року [PERSON] отримав [PERSON] непрацездатності, відповідно до якого не міг приступити до виконання трудової функції з 05.09.2017 року. Суд вважає, що такі дії Відповідача неправомірними та такими, що порушують законні права та інтереси Позивача неправомірними з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1,5 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Відповідно до ч. 3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України, не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення запунктом 5цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Таким чином, [PERSON] було звільнено в період перебування його на лікарняному, через що його звільнення 30.08.2017 року є незаконним. Як зазначається в ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Суд критично відноситься до заяв представника позивача [PERSON] ( за довіреністю ) від 23.07.2017 року зверненням до Відповідача з заявою про надання [PERSON] відпустку без збереження заробітної плати строком з 28.08.2017 року по 11.09.2017 року ( 15 календарних днів ) та заяви від 30.08.2017 року до Відповідача з заявою про звільнення з займаної посади за угодою сторін з 11.09.2017 року. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог позивача в повному обсязі, у звязку з тим що відповідачем по справі звільнення відбулося в період тимчасової непрацездатності позивача та з грубим порушенням процедури звільнення передбаченої трудовим законодавством.

Outcome: approved