Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Топорівської сільської ради, [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що житловий будинок, розташований по [ADDRESS], належав її матері [PERSON]. Для будівництва та обслуговування житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га. Будівництво житлового будинку, господарських будівель та споруд тривало з 1986 року і було завершено у 1991 році. Проте, свідоцтво про право власності на житлове господарство відсутнє. Згідно довідки про об'єкт нерухомого майна № [NUMBER] від 30.10.2015 року, виданої техніком з інвентаризації нерухомого майна, житловий будинок та надвірні будівлі побудовані до 1992 року та не потребували спеціальної дозвільної документації. У відповідності до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», загальною площею 105.6 м.кв., житловою площею 55.9 м. кв., літньої кухні, позначеної літерою «Ж», комори, позначеної літерою «Е», сараїв, позначених літерами «В», «З», «Д», гаража, позначеного літерою «Б», навісу, позначеного літерою «Є», вбиральні, позначеної літерою «Г», колодязя, воріт та огорожі. Згідно звіту про оцінку майна ТзОВ «Українське бюро приватизації та оцінки майна» житловий будинок по [ADDRESS] перебуває у задовільному стані, його ринкова вартість становить 112 273,92 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації. [PERSON] померла [INFO] року. Заповітного розпорядження вона не залишила. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері є позивачка та її брат [PERSON] Їх батько - [PERSON] помер [INFO] року. На час смерті спадкодавця позивачка проживала з нею однією сім'єю, забезпечувала її догляд, проводила поховання. Після смерті матері позивачка вступила в управління майном, постійно проживає в будинку, несе витрати по його утриманню в належному стані, сплачує комунальні послуги, виготовила технічну документацію за власні кошти, обробляє земельну ділянку. Відповідач [PERSON] не проживав з матір'ю на час її смерті, не звертався в органи нотаріату з приводу прийняття спадщини, на частку у спадковому майні не претендує. 17.08.2005 року позивачка оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на належний матері земельний пай. У грудні 2015 року позивачка звернулася в Городенківську державну нотаріальну контору з приводу оформлення спадщини на житловий будинок. Проте, в.о. державного нотаріуса відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно та рекомендувала звернутися до суду. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з підстав, наведених в ньому, просить задовольнити. Відповідачі: [PERSON] та представник Топорівської сільської ради в судове засідання не з'явилися. [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Топорівська сільська рада не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на спадкове майно, справу просить розглядати без участі представника сільської ради. Суд, заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. За свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Топорівським с/ ЗАГС Городенківського району 3 липня 1958 р., батьками [PERSON], яка народилась [NUMBER] року, є [PERSON] та [PERSON]. Після одруження [PERSON] змінила прізвище [PERSON] на [PERSON], про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER], видане 07.11.1965 р. сільЗАГС с. Торговиця Городенківського району (а.с. 7). Батько позивачки [PERSON] помер [INFO] року в с. Топорівці Городенківського району, що стверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] р. виконкомом Топорівської сільської Ради народних депутатів (а.с. 9). Мати позивачки [PERSON] померла [INFO] р. в с. Топорівці Городенківського району, актовий запис № 7, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане 08.03.1994 р. виконкомом Топорівської сільської Ради (а.с. 8). Внаслідок її смерті відкрилась спадщина. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Згідно з п. 4 Прикінцевих та перехідних положень цього кодексу - Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. За ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно з ст. 529 згаданого кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є її діти: позивачка [PERSON], відповідач [PERSON]. До спадкового майна померлої [PERSON] належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться по [ADDRESS]. На час смерті [PERSON] позивачка проживала разом з нею в будинку по [ADDRESS], що підтверджено Довідкою № 1086 від 23.11.2015 р., виданою Топорівською сільською радою на підставі погосподарської книги № 3-4 за 1991-1995 роки, особовий рахунок № 123 (а.с. 22). Свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Першої Снятинської державної нотаріальної контори 17.08.2005 року свідчить про те, що [PERSON], дочка спадкодавця, є спадкоємцем майнового паю [PERSON] (а.с. 10). Отже, позивачка визнається такою, що прийняла спадщину. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України 2003 р. спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері позивачка зверталася до нотаріуса. В зв'язку з тим, що немає документа, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок по [ADDRESS] Городенківського району, Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок (а.с. 21). Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. З технічного паспорта на садибний житловий будинок [ADDRESS], виготовленого 30.10.2015 р., встановлено, що житловий будинок збудований в 1990 р., господарські будівлі - збудовані в 1957, 1986, 1990-1991 роках (а.с. 11-15). П.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затв. наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України № 127 від 24.05.2001 р., визначає, що індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року, не належать до самочинного будівництва. До часу набрання чинності Цивільним Кодексом України в ред. 2003 року та Законом України від 01.07.2004 р. «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виникнення права власності на збудоване нерухоме майно не залежало від державної реєстрації такого права. Згідно п. 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 № 91, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.1992 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Довідка про об'єкт нерухомого майна № [NUMBER] від 30.10.2015 року, видана техніком з інвентаризації нерухомого майна, стверджує, що житловий будинок та надвірні будівлі по [ADDRESS] побудовані до 1992 року та не потребували спеціальної дозвільної документації (а.с. 16). Із довідки № 1084 від 23.11.2015 р., виданої виконкомом Топорівської сільської ради, встановлено, що в користуванні [PERSON] знаходиться земельна ділянка розміром 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно звіту про оцінку майна [NUMBER] від 04.11.2015 р. ринкова вартість житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою [ADDRESS] становить 112273,92 грн. (а.с. 17-20). Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно індексний № [NUMBER] від 23.02.2016р. свідчить про те, що право власності на будинок [ADDRESS] Городенківського району не зареєстровано (а.с. 43). Через відсутність правовстановлюючих документів про власність спадкодавця на цей будинок позивачка не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за законом першої черги спадкодавця [PERSON], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться [ADDRESS] судом не встановлено, відповідачі не заперечують відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що є підстави для визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходяться в [ADDRESS]. На підставі ст.ст. 86, 524, 525, 527,529, 548,549ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316,317,325,328 ЦК України (2003 р.),

Outcome: approved