Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

До суду 09.11.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , згідно якого просила: -Виділити в натурі 72/100 частки квартири по [ADDRESS] , яка належить їй, [PERSON] , а саме : житлову кімнату №2 - пл.15,6 кв.м., житлову кімнату №3 - пл.7,1 кв.м., кухню №7 - пл.8,9 кв.м., туалет №9 - 0,8 кв.м.; -Приміщення у квартирі по [ADDRESS] , а саме коридор №1 - пл.3,8 кв.м., залишити у загальному користуванні. Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що вона, [PERSON] , 21 грудня 1994 року за договором купівлі продажу №94/01016 придбала на Одеській товарній біржі квартиру [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2008 року по справі №2-3880/08 вказаний договір був визнаний дійсним. Вказувала, що їй належать 72/100 частки квартири та згідно технічного паспорту на квартиру та журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ та приміщень літ. «А» по [ADDRESS] , їй належать наступні приміщення: житлова кімната №2 - пл.15,6 кв.м., житлова кімната №3 - пл.7,1 кв.м., кухня №7 - пл.8,9 кв.м., туалет №9 - 0,8 кв.м.. Відповідачці згідно технічного паспорту на квартиру та журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ та приміщень літ. «А» по [ADDRESS] , належать : житлова кімнат №4 - пл.11,1 кв.м., туалет №5 - пл.4,6 кв.м., кухня №6 - пл.13,0 кв.м., коридор №7 - пл.1,8кв.м.. Посилалась на те, що вказані жилі приміщення є ізольованими та можуть використовуватись як окремі квартири. При цьому коридор №1, пл.3,8 кв.м., є приміщення загального користування. За викладеного, з посилання на положення ст.15, 355, 356, 358, 360 ЦК України, а також на те, що сторони не можуть дійти домовленості щодо користування квартирою, відповідачка чинить перешкоди у користуванні квартирою, просила розглянути її позов. Ухвалою суду від 16.11.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено до розгляду в підготовчому засіданні на 18.01.2021 року. Через неявку сторін, розгляд справи 18.01.2021 року був відкладений на 01.03.2021 року. Ухвалою суду від 22.02.2021 року було розглянуто клопотання представника позивача та вирішено питання про витребування з КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради належним чином звірених відомостей щодо реєстрації права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , та належним чином засвідчені копії документів, на підставі яких воно було оформлене, а також копії технічного паспорту на вказану квартиру. Через відсутність доказів виконання ухвали суду від 22.02.2021 року, підготовче засідання 01.03.2021 року було відкладено на 01.04.2021 року. Витребувані докази були надані до суду 01.04.2021 року (а.с.41-47) У підготовче засідання призначене на 01.04.2021 року з`явилися [PERSON] та її представник - адвокат Пелентяган М.А. просили відкласти розгляд справи, оскільки з відповіді КП «БТІ» ОМР вбачається, що [PERSON] не є співвласником квартири, а є [PERSON] , у зв`язку з чим необхідно замінити неналежного відповідача належним. Розгляд справи відкладено на 05.05.2021 року. До суду 28.04.2021р. представник [PERSON] - адвокат Пелентяган М.А. надала заяву про заміну неналежного відповідача, в якій просила замінити первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] (а.с.52-53), також надано позов у новій редакції (а.с.54-57). Згідно прохальної частини, позивачка просила: - виділити у користування [PERSON] приміщення, відмічені в технічному паспорті квартири, а саме: житлову кімнату №2 - пл.15,6 кв.м., житлову кімнату №3 - пл.7,1 кв.м., кухню №8 - пл.8,9 кв.м., туалет №9 - 0,8 кв.м, що відповідає 72/100 частки квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності; - виділити у користування [PERSON] приміщення, відмічені в технічному паспорті квартири, а саме житлову кімнату №4 - пл.11, 1 кв., туалет №5 - пл.4,6 кв.м., кухня №6 - пл. 13.0 кв.м., коридор №7 - пл. 1,8.кв.м.; - у спільному користуванні залишити коридор, відмічений в технічному паспорті квартири, а саме коридор №1 - пл.3,8 кв.м.. У підготовчому засіданні 05.05.2021 року суд протокольною ухвалою задовольнив клопотання представника позивачки та згідно ст.51 ЦПК України замінив первісного відповідача [PERSON] на належного відповідача - [PERSON] прийняв позов у новій редакції. Розгляд справи відкладено 14.06.2021 року, згідно ст.ст.44, 49, 190 ЦПК України надано відповідачу строк на подачу відзиву. У підготовче засідання 14.06.2021 року з`явилися [PERSON] та її представник - адвокат Пелентяган М.А., позов підтримали, просили його задовольнити. Проти закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті не заперечували. Інші учасники процесу у засідання не з`явились, про час, дату та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Заяв, клопотань та відзиву на позов суду не надали. Заяв, клопотань щодо розгляду справи за її відсутністю суду також не було надано. Ухвалою суду від 14.06.2021 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 14.07.2021 року. Судове засідання 14.07.2021 року було відкладено після заслухання пояснень позивачки на 06.10.2021 року для повторного сповіщення відповідачки та третьої особи. У судове засідання 06.10.2021 року з`явилась представник позивача - адв. [PERSON] , яка позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Посилалась на те, що позивачка відповідача ніколи не бачила в квартирі, між тим вимушена нести додаткові витрати по сплаті комунальних послуг не лише за свою частину квартири. Представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Інші учасники процесу у судове засідання не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Заяв по суті справи та будь-яких клопотань до суду не подавали. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом №475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди сторони позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку. За розглядом справи судом встановлено, що згідно договору №5336 купівлі-продажу нерухомого майна від 21.12.1994 року позивачка придбала 72/100 частини квартири [ADDRESS] . Зазначений договір був оформлений на Одеській універсальній товарній біржі GIP, а 09.11.1999 року зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН». Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.06.2008 року (справа №2-3880/08) за позовом [PERSON] вказаний договір №5336 купівлі-продажу нерухомого майна від 21.12.1994 року був визнаний дійсним (а.с.46). На підставі договору дарування, посвідченому Першою Одеською державною нотаріальною конторою 12.06.2001 року за р. №6-1662, відповідачка [PERSON] є власником 280/1000 часток квартири [ADDRESS] ; дата реєстрації права власності 11.07.2001 року (запис у реєстровій книзі 402пр. на стор.100, р.№274). Зазначене підтверджено листом КП «БТІ» Одеської міської ради від 23.03.2021 року (а.с.41). Згідно технічного паспорту на квартиру, виготовленого 11.10.2018 року на ім`я позивача, загальна площа квартири становить 66, 7 кв.м., та в користуванні позивача відмічені наступні приміщення: житлова кімната №2 - пл.15,6 кв.м., житлова кімната №3 - пл.7,1 кв.м., кухня №8 - пл.8,9 кв.м., туалет №9 - 0,8 кв.м, а в користуванні сусіда, тобто [PERSON] , відмічені приміщення : житлова кімната пл.11, 1 кв., туалет пл.4,6 кв.м., кухня пл. 13.0 кв.м., коридор пл. 1,8.кв.м.; - у спільному користуванні сторін відмічений коридор пл.3,8 кв.м.. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За правилами частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Поняття спільної часткової власності визначено у частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Спільна часткова власність є специфічною конструкцією оскільки, існує: (а) множинність суб`єктів. Для права власності характерна наявність одного суб`єкта, якому належить відповідне майно (наприклад, один будинок - один власник). Навпаки, спільна часткова власність завжди відзначається множинністю суб`єктів (наприклад, один будинок - два співвласники); (б) єдність об`єкта. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності (частина перша статті 364 ЦК України). За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно до його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Виділ часток (поділ) будинку, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або в разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Відповідно до частини другої статті 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто становити окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 грудня 2010 року № 1117 "Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них". Так, згідно з пунктами 1.2, 2.2, 2.4 цієї Інструкції поділ та виділ частки в натурі здійснюється відповідно до законодавства з наданням висновку щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна або висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна провадиться відповідно до законодавства з наданням кожному об`єкту поштової адреси. Поділ на самостійні об`єкти нерухомого майна повинен відповідати умовам, що передбачені чинними будівельними нормами. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20 «Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95 року № 20» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Згідно з п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. Відповідно до п. 7 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України в спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на нього може бути виділено відокремлену його частину, яка відповідає розміру їхніх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з урахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась. Крім того, відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-12цс13 виходячи з аналізу ст. 358 ЦК України слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема при встановленні порядку користування будинком кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку, виходячи із його частки в праві спільної власності на будинок. Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно. Встановлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень в натурі, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них. При цьому згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-1500цс15 від 17 лютого 2016 року . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи спір, суд визначає порядок користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , виділивши у користування позивача приміщення, відмічені в технічному паспорті квартири, а саме: житлову кімнату №2 - пл.15,6 кв.м., житлову кімнату №3 - пл.7,1 кв.м., кухню №8 - пл.8,9 кв.м., туалет №9 - 0,8 кв.м, що відповідає 72/100 частки квартири, яка належить їй на праві спільної часткової власності; у користування [PERSON] приміщення, відмічені в технічному паспорті квартири, а саме житлову кімнату №4 - пл.11, 1 кв., туалет №5 - пл.4,6 кв.м., кухня №6 - пл. 13.0 кв.м., коридор №7 - пл. 1,8.кв.м.; у спільному користуванні залишити коридор, відмічений в технічному паспорті квартири, а саме коридор №1 - пл.3,8 кв.м.. Суд вважав за можливе визначити порядок користування спірною квартирою, запропонований позивачем, а відповідач іншого варіанту не запропонував. Ураховуючи викладене, суд на підставі належним чином оцінених доказів дійшов висновку про задоволення позову. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачка у справі звільнена від сплати судового збору, суд вважає за необхідне покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 908 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: approved