Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1050,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину певного віку, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду та до його повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини в добровільному порядку не надає. За таких обставин позивач просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні присутньою не була, надала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був завчасно та належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (офіційному сайті суду), про причини неявки суд не повідомив, відзиву із запереченнями проти позову та заяви про розгляд справи без його участі не подав. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що рішенням В.Писарівського районного суду Сумської області від 03.10.2018 у справі № 575/999/18 розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а.с.7). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження якого (а.с.6) в графі «батько» значиться [PERSON]. Сторони проживають окремо, неповнолітня дитина знаходиться на матеріальному утриманні матері - позивача по справі (а.с.8). Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2); сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3). Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька. Згідно з положеннями ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Позивач не працює, проживає за рахунок доходів від особистого підсобного господарства, інших джерел доходів не має, тому не має можливості самостійно надавати неповнолітньому сину належне матеріальне утримання та забезпечувати власні потреби. Відповідач відзиву із запереченнями проти позову не подав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи обставини справи, відсутність інформації щодо працевлаштування відповідача, його доходів та складу сім'ї у зв'язку з неподанням відзиву на позов та необхідних доказів, приймаючи до уваги приписи ст.184 СК України, суд вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 1050 гривень щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову, оскільки навіть відсутність постійного місця роботи та заробітку не звільняє відповідача від аліментного обов'язку, покладеного на нього законом, а також стягнути з нього судовий збір на користь держави відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180,181,182,184,191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved