Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідачів - [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання особи, такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відповідно до якого просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі договору дарування квартири від 25.07.2002 року, який посвідчений державним нотаріусом ЧасівЯрської державної нотаріальної контори. В зазначеній квартирі також зареєстровані відповідачі донька [PERSON] та онук [PERSON] . Відповідачі квартирою не користуються та не проживають з червня з 10.01.2018 року, вони виїхали та проживають в РФ, утриманням квартири не займаються, участі в оплаті комунальних послуг не беруть, особистих речей відповідачів в квартирі не має. Крім того, факт реєстрації відповідачів перешкоджає позивачу оформити житлову субсидію, що негативно впливає на її майновий стан та розпорядженням їй належним майном. Позивач у судове засідання не з`явилася про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомленою належним чином у встановленому законом порядку. До початку судового засідання до суду від неї надійшла заява, згідно якої вона просила справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи Служба у справах дітей Бахмутської райдержадміністрації у судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутності, проти задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання неповнолітньої особи [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не заперечувала, оскільки з наданих позивачем документів вбачається, що неповнолітній разом з матір`ю проживає в РФ за адресою : [ADDRESS] . Також надана довідка, згідно якої неповнолітній [PERSON] , [INFO] , дійсно відвідує МАДОУ дитячий садок № 158 м.Тюмені. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору дарування квартири від 25.07.2002 року, посвідчений державним нотаріусом Часів - Ярської державної нотаріальної контори Янюк С.В., [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до довідки, яка видана [PERSON] начальником відділу з реєстрації місця проживання фізичних осіб Часовоярською міською радою, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , її донька [PERSON] , [INFO] , та її онук [PERSON] , [INFO] . Актом від 20.08.2019 року, складеним секретарем Виробничого ремонтно-житлового підприємства м. Часів Яр в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та її син [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але не проживають за вказаною адресою з 10.01.2018 року по теперішній час. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником (ч.ч.1, 2 ст.405 Цивільного кодексу України). Частиною 2 ст. 405 Цивільного кодексу України передбачено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] , [INFO] , та її сина [PERSON] , [INFO] , необхідно визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]

Outcome: approved