Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

В травні 2021 року позивач Гребінківська селищна рада, як орган опіки та піклування звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради, Комунальний заклад Київської обласної ради «Таращанський Навчально-реабілітаційний центр» про відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, посилаючись на наступні обставини. 11.05.2021 року Службою у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради (далі - Служба) було здійснено плановий виїзд для обстеження умов проживання сімей, які мають ризик опинитися в складних життєвих обставинах. За результатами планової перевірки було виявлено сім`ю, де є загроза життю та здоров`ю дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (копія паспорта додається). [PERSON] є матір`ю трьох дітей, а саме: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Працівниками Служби було встановлено, що умови для проживання дітей не задовільні, будинок в якому проживають діти потребує капітального ремонту, дезінфекції. Опалення, водопостачання, електропостачання відсутнє. Відсутні вхідні двері. Для дітей не створені умови для виховання та розвитку. Білизна брудна, речі розкидані, відсутній стіл для виконання домашніх завдань та прийому їжі. Мати дітей має не стабільний емоційний стан, веде замкнутий спосіб життя, ні з ким не спілкується. Не працює, займається бродяжництвом, що може спричинити до бродяжництва самих дітей. Зі слів сусідів та знайомих, [PERSON] коштів на проживання немає. Працівниками Служби з`ясовано, що в селищі проживають повнолітні діти [PERSON] , які не спілкуються з матір`ю, та відмовляються допомагати їй у вихованні дітей та забезпеченні. 11.05.2021 року Службою у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради було прийнято рішення невідкладно повідомити про дану сім`ю голову Гребінківської селищної ради для термінового втручання, як органу опіки та піклування. Розглянувши звернення Служби у справах дітей та сім`ї від 11.05.2021 року № 58, селищним головою Гребінківської селищної ради було прийнято рішення про негайне відібрання дітей із сім`ї у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дітей, відповідно до п.п. 4 п. «б» ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до ч. 2 ст. 170 Сімейного Кодексу України, Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом прав дітей». Вивчаючи сім`ю [PERSON] , було встановлено, що діти навчаються та перебувають на неповному державному утриманні в КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр», [PERSON] (зарахована до НРЦ 07.09.2016 р.), [PERSON] , [PERSON] (зараховані до НРЦ, 26.03.2019 р.). Матір з 2019 року дітей не відвідувала та не телефонувала, не забирала на вихідні та канікулярні дні, що свідчить про не виконання своїх батьківських обов`язків. На сьогодні повне забезпечення дітей одягом, взуттям, канцтоварами для навчання та речами особистої гігієни здійснюється працівниками закладу, де навчаються діти. Зважаючи на вищевикладені обставини та на те, що матір не виконує своїх батьківських обов`язків, передбачених статтею 150 Сімейного кодексу України, Гребінківська селищна рада вважає доцільним відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , без позбавлення її батьківських прав, надавши їй термін для виправлення в один рік. Тому, просили суд відібрати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без позбавлення матері батьківських прав, надавши їй термін для виправлення в один рік ( а. с. 1-4 ). Ухвалою судді від 17 червня 2021 року було прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 15 годину 00 хвилин 19 липня 2021 року ( а. с. 29-30 ). Ухвалою суду від 13 вересня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 10 годину 00 хвилин 06 жовтня 2021 року ( а. с. 53-54 ). В судове засідання позивач свого представника не направив, 06.10.2021 року за вх. № 46987 судом отримано заяву, в якій Гребінківська селищна рада, як орган опіки та піклування як позивач по справі просить розглянути позовну заяву без участі представникам позивача. Не заперечують про заочний розгляд. Позовні вимоги просили задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. З зазначеного поштового повідомлення вбачається, що відповідач [PERSON] отримала судову повістку 28.09.2021 року про слухання справи в Білоцерківському міськрайонному суді 06.10.2021 року. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Треті особи Служба у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради та Комунальний заклад Київської обласної ради «Таращанський Навчально-реабілітаційний центр» в судове засідання представників не направили, повідомлені про дату, час та місце слухання справи належним чином, про що в матеріалах справи свідчать наявні поштові повідомлення про вручення. 06 жовтня 2021 року за вх. № 46861 та за вх. № 46863 судом отримано від третіх осіб заяви про розгляд справи за відсутності їх представників. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Окрім цього, третьою особою Комунальним закладом Київської обласної ради «Таращанський Навчально-реабілітаційний центр» разом із заявою про розгляд справи за відсутності представника, долучено Акт від 11.06.2021 року за № 133/2, від 30.08.2021 року за № 158/2 та від 04.10.2021 року за № 192/2 про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Отже, належно сповіщений відповідач в судове засідання в призначений час судом не з`явилася, заяв та клопотань з боку останньої на адресу суду не надходило, як і не надходило відзиву на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явилася в судове засідання, будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надала відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 06.10.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Гребінківської селищної ради, як орган опіки та піклування підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені наступні обставини та спірні їм правовідносини. Згідно наявних в матеріалах справи свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] вбачається, що батьками зазначених дітей зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 9, 10, 11 ). Встановлено, що відомості про батька у свідоцтвах про народження [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] були записані зі слів матері, що підтверджується витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 СК України ( а. с. 12, 13, 14 ). Встановлено, що 11.05.2021 року Службою у справах дітей та сім`ї Гребінківської селищної ради було здійснено плановий виїзд для обстеження умов проживання сімей, які мають ризик опинитися в складних життєвих обставинах ( а. с. 15 ). За результатами планової перевірки було виявлено сім`ю, де є загроза життю та здоров`ю дітей, а саме [PERSON] , [INFO] , що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Працівниками Служби було встановлено, що умови для проживання дітей не задовільні, будинок в якому проживають діти потребує капітального ремонту, дезінфекції. Опалення, водопостачання, електропостачання відсутнє. Відсутні вхідні двері. Для дітей не створені умови для виховання та розвитку. Білизна брудна, речі розкидані, відсутній стіл для виконання домашніх завдань та прийому їжі. Мати дітей має не стабільний емоційний стан, веде замкнутий спосіб життя, ні з ким не спілкується. Не працює, займається бродяжництвом, що може спричинити до бродяжництва самих дітей ( а. с. 16 ). Встановлено, що розглянувши звернення Служби у справах дітей та сім`ї від 11.05.2021 року № 58, селищним головою Гребінківської селищної ради було прийнято рішення про негайне відібрання дітей із сім`ї у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю дітей, відповідно до п.п. 4 п. «б» ст. 34 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до ч. 2 ст. 170 Сімейного Кодексу України, Закону України «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей», п. 8 постанови Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 р. № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язані із захистом прав дітей». Наразі, діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] навчаються та перебувають на неповному державному утриманні в КЗ КОР «Таращанський навчально-реабілітаційний центр», [PERSON] (зарахована до НРЦ 07.09.2016 р.), [PERSON] , [PERSON] (зараховані до НРЦ, 26.03.2019 р.). Матір з 2019 року дітей не відвідувала та не телефонувала, не забирала на вихідні та канікулярні дні, що свідчить про не виконання своїх батьківських обов`язків, зазначене підтверджується наявними в матеріалах справи Актами про ухилення від виконання батьківських обов`язків. Встановлено, що на сьогодні повне забезпечення дітей одягом, взуттям, канцтоварами для навчання та речами особистої гігієни здійснюється працівниками закладу, де навчаються діти. Звертаючись до суду з вказаним позовом, Гребінківської селищної ради, як орган опіки та піклування порушує питання про відібрання неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без позбавлення матері батьківських прав, надавши їй термін для виправлення в один рік. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно з частиною третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до частини 7 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 2 статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно з частиною 1 статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини 1 статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам-за їх бажанням або органові опіки та піклування. Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Відповідно до пунктів 2-5 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року роз`яснено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконання ним батьківських обов`язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передати органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначити при цьому конкретний заклад. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18.12.2008 у справі «Савіни проти України»). Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України. Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Аналогічної правової позиції дотримується і Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 квітня 2020 року у справі № 473/1555/19-ц, провадження № 61-22786св19. При ухваленні рішення суд також враховує положення частини 1 статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27.02.1991, в якій зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відібрання дитини від батьків тягне за собою припинення таких особистих немайнових прав батьків як право на виховання, право на захист дитини, право на спілкування з нею. Частина друга статті 155 СК України містить спеціальне застереження про те, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Небезпека спілкування дитини з батьками являє собою крайній вид такої суперечності. Отже, як встановлено в судовому засіданні під час розгляду справи, умови для проживання дітей не задовільні, будинок в якому проживають діти потребує капітального ремонту, дезінфекції. Опалення, водопостачання, електропостачання відсутнє. Відсутні вхідні двері. Для дітей не створені умови для виховання та розвитку. Білизна брудна, речі розкидані, відсутній стіл для виконання домашніх завдань та прийому їжі. Мати дітей має не стабільний емоційний стан, веде замкнутий спосіб життя, ні з ким не спілкується. Не працює, займається бродяжництвом, що може спричинити до бродяжництва самих дітей, такі зазначені фактори можна розцінювати як ухилення відповідача від виховання дітей, свідоме нехтування своїми обов`язками. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, жодних пояснень та заперечень стосовно позовних вимог не надала, таким чином розпорядившись своїми правами. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Звертаючись до суду з позовними вимогами позивач просив суд відібрати неповнолітню [PERSON] , [INFO] , та малолітніх [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , без позбавлення матері батьківських прав, надавши [PERSON] термін для виправлення в один рік. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що є всі підстави про відібрання дітей від [PERSON] без позбавлення її батьківських прав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»). Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору, то з відповідача [PERSON] на користь держави підлягає стягненню судового збору у розмірі 908 гривень. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved