Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

В травні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться у шлюбі з відповідачем, що зареєстрований 27.01.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №15. За час перебування в шлюбі у них народилось троє дітей: 17.05.2002 року син - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №311160, видане Відділом реєстрації актів громадянського м.Дзержинська Донецькій області, актовий запис №122; 06.05.2007 року донька - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №626698, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №122; 12.09.2014 року донька - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №626699, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №245. У 2016 році подружжя припинило спільно проживати та вести господарство. Відповідач припинив матеріально забезпечувати позивача та малолітніх дітей, у зв'язку з чим позивач звернулась до Дзержинського міського суду Донецької області з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на їх утримання. 24.11.2016 року Дзержинський міський суд Донецької області постановив рішення про стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі 1/3 від доходу відповідача щомісячно, починаючи з 19 вересня до досягнення ними повноліття. На час подання позовної заяви про стягнення аліментів, позовна заява про розірвання шлюбу подана сторонами не була. До теперішнього часу позивач з відповідачем мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, відповідач участі у вихованні дітей не приймає. Згідно довідки Торецького МВДВС ГТУЮ від 15.03.2017 року №53236633, аліменти на утримання дітей відповідач не сплачує. Тобто, спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обов'язки, на підставі чого в сім'ї відбувалися сварки, які поступово призвели до того, шо сторони поступово стали чужими людьми. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе, та суперечитиме інтересам позивача і дітей. Спір про проживання неповнолітніх дітей та про поділ сумісного майна у подружжя відсутній. Позивач у судове засідання не зявилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, заявлені позовні вимоги підтримує, наполягає на їх задоволенні. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище "Собко". Відповідач в судове засідання також не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених вимог, з огляду на викладене нижче. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України), позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи відсутність з боку обох сторін заперечень проти задоволення позову, небажання подружжя зберегти шлюб, відсутність спору щодо проживання неповнолітньої дитини, майнового спору, а також, спору про поділ сумісного майна, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше збереження шлюбу інтересам подружжя та малолітніх дітей не відповідатиме. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Наведене свідчить про право позивача після розірвання шлюбу залишити прізвище «Собко». 08.06.2017 року ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області позивача було звільнено від сплати судового збору. Таким чином, відповідно до ч.3\~ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на викладене, враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі, стягненню з відповідача на користь держави підлягає 640 грн. судового збору.

Outcome: approved