Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області в якому просить визнати за нею у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , який помер [INFO] право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» на території Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області, розміром 7,4 в умовах кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що [INFO] помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] . Після смерті батька позивача [PERSON] , відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» на території Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області, розміром 7,4 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчено сертифікатом серії ОД № 0199403. 16 січня 2019 року [PERSON] звернулася до Захарівської районної державної нотаріальної контори з наміром оформити спадщину. Однак державний нотаріус Романова І.С. постановою відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За таких обставин, позивач позбавлена можливості оформити в нотаріальному порядку свої спадкові права на земельну ділянку та вимушена звернутися до суду з позовом про визнання за нею права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. Позивач у судове засідання не з`явилася, але попередньо надала до суду клопотання, в якому вказала, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її участі (а.с. 21-22). Представник відповідача Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши суду клопотання в якій вказав, що заявлені вимоги позивача визнає у повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 30). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно із ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] в селі Онилове Фрунзівського району Одеської області помер батько позивача [PERSON] - [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 3 від 07.02.1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Онилівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області 07.02.1997 року (а.с. 10). Факт родинних стосунків позивача та спадкодавця підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис складено 19 вересня 1970 року № 59, в якому батьком позивача вказаний [PERSON] (а.с. 11), а також копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , який укладено 30.12.1989 року між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис складено 30.12.1989 року № 33, після реєстрації шлюбу [PERSON] присвоєне прізвище - [PERSON] (а.с. 12). Після смерті батька позивача [PERSON] , відкрилась спадщина на право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Світанок» на території Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області, розміром 7,4 умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї земельної ділянки в натурі (на місцевості), що посвідчено сертифікатом серії ОД № 0199403. [PERSON] звернулася із відповідною заявою до Захарівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення права на спадщину. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 16 січня 2019 року державний нотаріус Романова Ірина Сергіївна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з тим, що серед поданих документів відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , що належить [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до п. 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України від 01.01.2004 року, норми цього кодексу застосовуються до правовідносин, які виникли після набуття ним чинності. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п. 1 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 року застосуванню підлягає чинне на той час законодавство, зокрема Цивільний кодекс Української РСР, якщо строк на її прийняття закінчився до 01 січня 2004 року. Оскільки, спадкодавець [PERSON] , помер [INFO] , тоді до правовідносин, що стосуються прийняття спадщини після його смерті слід застосовувати положення ЦК УРСР. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно з положеннями ст. ст. 525 та 526 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а місцем її відкриття останнє постійне місце проживання спадкодавця. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ст. 529 ЦК УРСР). Позивач є спадкоємцем за законом першої черги, як донька спадкодавця. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається незалежною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (ст. 548 ЦК УРСР). Згідно ст. 549 ЦК УРСР, спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. При цьому, така дія має бути вчинена протягом шести місяців з моменту смерті спадкодавця. Пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року № 18/5, яка діяла на той час, було визначено, що доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути, зокрема, довідка виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Згідно довідки Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 09.01.2019 року № 17, [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно постійно проживав та був зареєстрований до дня своєї смерті в будинку без номера, по вулиці без назви в селі Онилове Захарівського району Одеської області. У житловому будинку, що розташований за вищевказаною адресою, крім покійного [PERSON] , на день його смерті та до цього часу зареєстровані та постійно проживають такі громадяни: донька - [PERSON] - [INFO] (а.с. 14). Тобто, позивач фактично прийняла спадщину, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР свідчить про прийняття спадщини. Про відмову від спадщини позивач не заявляв, інші спадкоємці, які здійснили дії по прийняттю спадщини спадкодавця відсутні. З листа Захарівської районної нотаріальної контори Одеської області від 22.04.2020 року № 245/01-16 вбачається, що заповіт щодо майна [PERSON] , який помер [INFO] не посвідчувався; спадкоємці із заявами про прийняття спадщини або відмову від неї не зверталися; свідоцтва про право на спадщину не видавалось; спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена (а.с. 31). Відповідно до вимог ст. ст. 46, 69 Закону України «Про нотаріат»; п. п. 4.12, 4.14, 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України визначено, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Чинним законодавством України, зокрема постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 № 801 «Про затвердження форми сертифіката на право на земельну частку (пап) і зразка Книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай)» не передбачена можливість видачі дубліката при втраті сертифіката. Оскільки, вищевказаний сертифікат на право на земельну частку (пай) був втрачений, позивач не має можливості оформити свої спадкові права на дану земельну частку (пай) в позасудовому порядку, тому вимушений звернутися до суду. З письмової інформації міжрайонного управління у Великомихайлівському та Захарівському районах Головного управління Держгеокадастру в Одеській області № 269/155-18 від 21.12.2018 року вбачається, що гр. [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] виданого на підставі розпорядження районної державної адміністрації № 131/97 від 01.04.1997 р.. розміром 7,4 в умовних кадастрових гектарах на території Онилівської сільської ради Захарівського (Фрунзівського) району Одеської області, колишнього КСП «Світанок» (а.с. 15). Згідно довідки Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 17.12.2018 року № 567, за громадянином [PERSON] числиться сертифікат на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданий згідно розпорядження Фрунзівської районної державної адміністрації за № 131/97 від 01.04.1997 року (а.с. 16). Довідкою Онилівської сільської ради Захарівського району Одеської області від 14.04.2020 року № 147 встановлено, що середній розмір земельної частки (паю) на території Онилівської сільської ради по колишньому КСП «Світанок» становить 4,5000 га (а.с. 17). Статтею 328 ЦК передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна відповідно до ст. 1217 ЦК. Відповідно до ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно до положень ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Згідно п. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-1У право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідчену сертифікатом чи Державним актом. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» встановлено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 20 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання прав на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пунктом 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Відповідно до ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 1 ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Пунктом 27 Постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» передбачено, що, виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та, враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів. Аналізуючи досліджені докази, суд вважає є всі підстави для визнання за позивачем права на спадкове майно. Таким чином, враховуючи, що позивач не може реалізувати своє право на спадкування майна спадкодавця та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку, як спадкоємець за законом, тому у відповідності до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права на спадщину за законом.

Outcome: approved