Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

Відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог позивача не заперечувала, визнала їх в повному обсязі, про що надала заяву, якою просила суд також розглянути справу у її відсутності. Представник третьої особи - КП «РБТІ» не заперечував проти задоволення позовних вимог позивача, про що надав заяву, в якій просив суд розглянути справу без участі їх представника. Представник третьої особи - Реєстраційної служби Ренійського районного управління юстиції проти задоволення позовних вимог позивача також не заперечував, про що надав заяву, в якій просив суд розглянути справу без участі їх представника. Позивачка у судове засідання на задоволені позовних вимог наполягала, підтримала їх у повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія рішення суду від 29.06.2011 р.; копія свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.1998 р.; копія листу КП «РБТІ» від 12.02.2015 р.; фото матеріали; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS]; Судом в ході судового розгляду справи було встановлено, що на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29.06.2011 р., за позивачем [PERSON] визнано право власності на 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], після смерті брата позивачки [PERSON], померлого [INFO]. Ще 1/3 частин вищевказаного житлового будинку належить відповідачці [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.1998 року, реєстр № 3-5752, успадкованій після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Як стверджувала позивачка, ще під час життя [PERSON], померлої [INFO]. та [PERSON], померлого [INFO]., які на момент смерті були власниками вищевказаного житлового будинку, останні здійснили реальний поділ належних їм у володінні частин вказаного житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS]. Так, у [PERSON] в володінні та користуванні знаходилась літня кухня «Г», [PERSON], володів та користувався житловим будинком літ. «А». Після смерті [PERSON] та прийняття віповідачкою спадщини у вигляді 1/3 частин вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами, фактичний поділ, який існував за домовленністю між попередніми власниками житлового будинку з надвірними спорудами, не змінився, відповідачка прийняла спадщину у вигляді належній їй 1/3 частин вказаного будинку, що підверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, однак фактично вона не приймала участі в утриманні та збереженні своєї частки майна, у зв`язку із чим вона зруйнувалась і від неї на теперішній час залишилась купа каміння та будівельного сміття. Враховуючи ці обставини, 10.10.2011 року КП «Ренійське БТІ» було проведено технічну інвентарізацію вказаного житлого будинку, де фактично не було зазначено наявність літньої кухні «Г». Так, згідно відповіді КП «Ренійське БТІ» від 12.02.2015 року, під час проведення технічної інвентарізації 22.02.2010 року за адресою житлового будинку із надвірними спорудами по [ADDRESS] Одеської області, не була зазначена літня кухня літ. «Г», так як ця будівля була зруйнована. Таким чином, враховуючи що відповідачка фактично не виконувала своїх обов`язків, щодо прийняття участі в утриманні та збереженні належній її 1/3 частин майна, у вигляді літньої кухні літ. «Г» вказаного житлового будинку, надвірна споруда зруйнувалась. Проте, хоча частина майна відповідачки була знищена, юридино наявність в неї права власності на 1/3 частину майна, у вигляді літньої кухні літ. «Г» вищевказаного житлового будинку, яка була зруйнована, закріплено за нею, відмітки містяться в архіві КП «Ренійське БТІ» та реєстраційних книгах про реєстрацію права власності, що робить неможливим в повному обсязі позивачем володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності 2/3 частин вищевказаного житлового будинку, у вигляді житлового будинку літ. «А», оскільки ще 1/3 частин у вигляді фактично зруйнваної літньої кухні «Г» на праві власності зареєстровано за відповідачкою [PERSON], що унеможливлює реєстрацію місця проживання сина позивачки у вказаному будинку, також позивачка не може приватизувати земельну ділянку під будинком, так як необхідно отримати згоду відповідачки на вчинення вказаних дій, як власника спільної часткової власності. На теперішній час існуючі правовідносини між позивачкою та відповідачкою із права спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок, який складається із 2/3 частин належних позивачці житлового будинку літ. «А», та 1/3 частин належної відповідачці, фактично зруйнованої літньої кухні літ. «Г», за такими обставинами, враховуючи що частина майна в праві спільної з позивачкою часткової власності у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] була зруйнована, такі правовідносини можуть бути змінені на правовідносини права приватної власності, шляхом припинення права власності відповідачки на її частину майна, скасування державної реєстрації її права власності та визнання за позивачкою права приватної власності на вказаний житловий будинок. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Як було встановлено судом, на підставі рішення Ренійського районного суду Одеської області від 29.06.2011 р., за позивачем [PERSON] визнано право власності на 2/3 частин житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS], після смерті брата позивачки [PERSON], померлого [INFO]. Ще 1/3 частин вищевказаного житлового будинку належить відповідачці [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.07.1998 року, реєстр № 3-5752, успадкованій після смерті [PERSON], померлої [INFO]. Таким чином, враховуючи вказані обставини судом встановлено, що відповідачка є власником 1/3 частин на праві спільної часткової власності у вигляді вказаного житлового будинку, що підверджується відповідним свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, однак, фактично вона не приймала участі в утриманні та збереженні своєї частки майна. Так, 10.10.2011 року КП «Ренійське БТІ» було проведено технічну інвентарізацію вказаного житлого будинку, де фактично не було зазначено наявність літньої кухні «Г». Так, згідно відповіді КП «Ренійське БТІ» від 12.02.2015 року, під час проведення технічної інвентарізації 22.02.2010 року за адресою житлового будинку із надвірними спорудами по [ADDRESS] Одеської області, не була зазначена літня кухня літ. «Г», так як ця будівля була зруйнована. Таким чином, враховуючи що відповідачка фактично не виконувала своїх обов`язків, щодо прийняття участі в утриманні та збереженні належній її 1/3 частин майна, у вигляді літньої кухні літ. «Г» вказаного житлового будинку, надвірна споруда зруйнувалась. Проте, хоча частина майна відповідачки була знищена, юридино наявність в неї права власності на 1/3 частину майна, у вигляді літньої кухні літ. «Г» вищевказаного житлового будинку, яка була зруйнована, закріплено за нею, відмітки містяться в архіві КП «Ренійське БТІ» та реєстраційних книгах про реєстрацію права власності, що робить неможливим в повному обсязі позивачем володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому на праві власності 2/3 частин вищевказаного житлового будинку, у вигляді житлового будинку літ. «А», оскільки ще 1/3 частин у вигляді фактично зруйнваної літньої кухні «Г» на праві власності зареєстровано за відповідачкою [PERSON], що унеможливлює реєстрацію місця проживання сина позивачки у вказаному будинку, також позивачка не може приватизувати земельну ділянку під будинком, так як необхідно отримати згоду відповідачки на вчинення вказаних дій, як співвласника у праві спільної часткової власності. Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини ігромадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способівзахисту цивільних прав та інтересів є зміна правовідношення. Враховуючи вказану норму права, в судовому порядку може бути змінено правовідношення. Враховуючи те, що існуючі правовідносини між позивачкою та відповідачкою із права спільної часткової власності на вищевказаний житловий будинок, який складається із 2/3 частин належних позивачці житлового будинку літ. «А», та 1/3 частин належної відповідачці, фактично зруйнованої літньої кухні літ. «Г», за такими обставинами, враховуючи що частина майна в праві спільної з позивачкою часткової власності у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами [ADDRESS] була зруйнована, такі правовідносини можуть бути змінені на правовідносини права приватної власності, шляхом припинення права власності відповідачки на її частину майна, скасування державної реєстрації її права власності та визнання за позивачкою права приватної власності на вказаний житловий будинок. Згідно ст. 360 ЦК України, співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном. Відповідно до ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, враховуючи що відповідачка фактично не виконувала своїх обов`язків, щодо прийняття участі в утриманні та збереженні належній її 1/3 частин майна у праві спільної часткової власності, у вигляді літньої кухні літ. «Г» вказаного житлового будинку, надвірна споруда, а саме літня кухня «Г», була знищена. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р., державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно підпункту 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 2.6. «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за № 1429/20167, - для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту, які застосовуються судом, встановлені ст.4 ЦПК України, з положень якої випливає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Враховуючи зазначене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача про припинення права власності відповідача на 1/3 частину майна в праві спільної часткової власності, у вигляді вищевказаного житлового будинку з надвірними спорудами, скасування державної реєстрації речових прав відповідача, та визнання за позивачем права власності на житловий будинок з надвірними спорудми [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved