Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

\~ \~ \~ \~В жовтні 2018 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. \~ \~ \~ \~В позовній заяві позивачка вказала, що є власником житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Середня, 58 в м. Чорткові Тернопільської області. У вказаному будинку з 16 квітня 1992 року зареєстрований відповідач [PERSON], який за вказаною адресою не проживає біля 5 років, житлом не користується. Його реєстрація позбавляє [PERSON] можливості оформити субсидії, що створює їй незручності як пенсіонеру та власнику житла. Тому вона просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом в житловому будинку № 58 по вул. Середня в м. Чорткові Тернопільської області. Позивачка [PERSON] в судове засіданням не зявилася, подала суду заяву про слухання справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про слухання справи без його участі, позов визнає. Суд, дослідивши докази в справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по вул. Середня, 58 в м. Чорткові Тернопільської області, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10 грудня 2007 року. В будинку позивачки з 27 травня 1992 року значиться зареєстрованим відповідач [PERSON] Актами про встановлення факту непроживання від 10 травня 2017 року, 12 вересня 2017 року, 17 липня 2018 року встановлено, що [PERSON] по місцю прописки не проживає, комунальними послугами не користується, особистих речей та іншого майна в будинку не утримує. В даний час проживає в США. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~За таких обставин, позовні вимоги позивачки підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що [PERSON] без поважних причин не користується житлом понад один рік. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 704,80 гривень згідно квитанції АТ "Ощадбанк" № 129 від 3 жовтня 2018 року, що становить 352 гривні 40 копійок. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved