Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 26.05.2021 року надійшла позовна заява [PERSON] до Оратівської селищної ради Вінницького району Вінницької області про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] , [INFO] , уродженка с. Сологубівка, Оратівського району, Вінницької області, яка до дня смерті проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] . На день її смерті за вказаною адресою осіб, які були зареєстровані та спільно проживали разом зі спадкодавцем, у по господарській книзі виконавчого комітету Сологубівської сільської ради за № 2 , номер об`єкта по господарського обліку 108, - не значиться, проте прізвище, ім`я та по батькові померлої записано як [PERSON] . Після смерті матері залишилось спадкове майно, що складається з земельної ділянки загальною площею 3,0539 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а саме земельної ділянки кадастровий номер: 0523185200:02:005:0166 площею 2,0071 га та земельної ділянки кадастровий номер: 0523185200:02:003:0074 площею 1,0468 га, розташованих на території Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області за межами населеного пункту, належних померлій на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 175 виданого 27.02.2001 року Сологубівською сільською Радою народних депутатів Оратівського району Вінницької області, проте в правовстановлюючому документі прізвище, ім`я та по батькові матері записано як [PERSON] . Позивач в усній формі 21.05.2021 року звернувся до державного нотаріуса Манус В.В. Оратівської державної нотаріальної контори Вінницької області з проханням роз`яснити порядок оформлення спадщини після смерті матері, проте позивачу було повідомлено, що пропущено термін для подачі заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду. Після смерті [PERSON] позивачем з поважних причин було пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини, а саме через часті хвороби, всі кошти спрямовані на лікування. Внаслідок пропущення строку для прийняття спадщини та допущених помилок у написанні ім`я спадкодавця « [PERSON] » - « [PERSON] » - « [PERSON] » - « [PERSON] », для подальшого переоформлення спадкових прав виникла необхідність для усунення вищевказаної помилки, що й стало підставою звернення до суду. Ухвалою суду від 27.05.2021 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання на 06.07.2021 року. Судове засідання, призначене на 06.07.2021 року, не відбулось та було відкладено на 26.07.2021 року, у зв`язку з відпусткою судді. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. При цьому, у позові просив розглядати справу без його участі. Оратівська селищна рада Вінницької області будучи належним чином повідомленою про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 31.05.2021 року до суду надійшла заява селищного голови Г. Лошак про розгляд справи без участі представника селищної ради, позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Як вбачається із матеріалів справи, від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 211 ЦПК України, у зв`язку з чим в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Розглянувши подані документи і матеріали даної справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , матір`ю записана [PERSON] . Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області 14.04.2004 року, [PERSON] померла [INFO] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку cepiї ВН № 175 [PERSON] була власником земельної ділянки 3.0539 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Вказана земельна ділянка розташована на території Сологубівської сільської ради. Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0521589762021 від 24.03.2021 року земельна ділянка кадастровий номер 0523185200:02:005:0166 площею 2.0071 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, на праві приватної власності належить [PERSON] . Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-0521589762021 від 24.03.2021 року земельна ділянка кадастровий номер 0523185200:02:003:0074 площею 1.0468 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Сологубівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, на праві приватної власності належить [PERSON] . В довідці № 41 від 21.05.2021 року, виданій Оратівською селищною радою Сологубівського старостинського округу Вінницького району Вінницької області, зазначено, що відповідно до запису в по господарській книзі виконавчого комітету Сологубівської сільської ради за № 2, номер об`єкта по господарського обліку 108, померла [PERSON] , яка народилась [INFO] в селі Сологубівка Оратівського району Вінницької області на день смерті [INFO] була зареєстрована в [ADDRESS] . На день смерті [PERSON] за вказаною адресою осіб, які були зареєстровані та спільно проживали з спадкодавцем, не значиться. Як вбачається з виписок з погосподарських книг станом на 1958-1966 роки, виданої старостою Сологубівського старостинського округу 25.05.2021 року, до складу сім`ї входили: голова сім`ї [PERSON] , дружина [PERSON] , сини [PERSON] , [PERSON] та дочка [PERSON] . Згідно повідомлення в.о. завідувача Оратівською державною нотаріальною конторою Манус В.В. № 206/01-16 від 28.05.2021 року та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 64946214 від 28.05.2021 року спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON] не заводилася. Відповідно листа № 197/01-16 від 27.05.2018 року в.о. державного нотаріуса Оратівської ДНК Манус В.В., в зв`язку з тим, що пропущено встановлений законодавством шестимісячний строк для подачі заяви про прийняття спадщини, відсутній факт прийняття спадщини, родинні стосунки з померлою не підтверджуються наданими документами [PERSON] рекомендовано звернутися до суду. Як вбачається з письмових свідчень [PERSON] [INFO] , жителя [ADDRESS] та [PERSON] [INFO] , жительки [ADDRESS] , від 25.05.2021 року [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , яка померла [INFO] та до дня смерті постійно проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] дійсно є матір`ю [PERSON] , [INFO] , жителю [ADDRESS] . Визначаючись щодо встановлених правовідносин та заявлених позовних вимог, суд керується наступним. Щодо позовної вимоги про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Приписами п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-яку заяву, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 у справі "Голден проти Сполученого королівства") та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно п. 6 ч.1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998 р., в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Як вбачається з п. 7 зазначеної Постанови суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника. Також згідно з п. 12 вищевказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об`єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж На підставі викладеного, з урахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи та перевірки їх доказами, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту належності [PERSON] правовстановлюючих документів у зв`язку з розбіжністю в написанні імені та надані докази є достатніми для встановлення й підтвердження факту родинних відносин між позивачем та його померлою матір`ю. Встановлення даних фактів має для позивача юридичне значення, від їх встановлення залежить реалізація його права на оформлення спадщини. Щодо позовної вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи (частина перша та друга статті 1220 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти. За змістом частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною першою та другою статті 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України). Наслідки пропуску строку для прийняття спадщини визначені статтею 1272 ЦК України. Згідно ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Враховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини визнані судом поважними. За диспозицією вказаної норми закону у разі встановлення поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини, суд визначає додатковий строк спадкоємцю, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Як стверджує позивач, причиною пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини були його часті тривалі хвороби та відсутність коштів у період шести місяців з часу відкриття спадщини. У постанові Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17 зроблено висновок, що «право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними». Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», при розгляді справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому, необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 зауважив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Метою доказування є з`ясування дійсних обставин справи. Обов`язок доказування покладається на сторін, суд не може збирати докази за власною ініціативою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно зі ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України). Відповідно до статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Враховуючи наведене, саме на позивача покладений обов`язок доказування факту поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини належними, достовірними, достатніми та допустимими доказами. Таким чином, із аналізу чинного законодавства, що регулює спірні правовідносини у співвідношенні із наданими позивачем доказами на обґрунтування своїх позовних вимог, які містяться у матеріалах справи, суд приходить до висновку про доведеність позивачем поважності причин пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , у зв`язку з частими тривалими хворобами спадкоємця у період шести місяців з часу відкриття спадщини. За вказаних обставин, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та той факт, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved