Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

В грудні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Першотравневого районного суду м.Чернівці з позовом до відповідача [PERSON] про повернення суми завдатку. У позові посилався на те, що 09 жовтня 2014 року між ним та відповідачем [PERSON] було укладено договір завдатку для забезпечення укладення в майбутньому договору купівлі-продажу будинку [ADDRESS], який належав на праві власності відповідачу. За умовами договору він (позивач) передав відповідачу у якості авансу 2000 доларів США. У свою чергу, [PERSON] зобов'язувався підготувати всі документи, які були необхідні для укладення договору купівлі-продажу, погасити заборгованість за комунальні послуги, зняти з реєстрації всіх зареєстрованих там осіб. Договір купівлі-продажу будинку повинен був бути укладений та нотаріально посвідчений до 10 листопада 2014 року. Однак відповідач не виконав взяті на себе за договором зобов'язання: не замовив вчасно експертну оцінку майна, не виготовив кадастровий номер на земельну ділянку, не знявся з реєстрації. Таким чином, договір купівлі-продажу так і не укладено. У зв'язку з наведеним вище, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на його користь розмір сплаченого ним авансу в сумі 2000 доларів США, що в еквіваленті на українську валюту становить 42 260 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та просив його задовольнити. Представник позивача - [PERSON] також підтримала позовні вимоги [PERSON] та просила їх задовольнити. Зазначила, що сплачений її довірителем завдаток є авансом, оскільки договір купівлі-продажу нерухомості так і не був укладений. Таким чином, відповідач зобов'язаний повернути кошти, сплачені як аванс, незалежно від того, з чиєї вини не відбулося укладення договору. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити. Відповідач пояснив, що дійсно, восени 2014 року вирішив продати свій будинок [ADDRESS], який йому дістався у спадок. Він звернувся до ріелтера та показав об'єкт нерухомості. Агент з нерухомості пообіцяла допомоги знайти покупця. В подальшому в агентстві нерухомості він склав договір завдатку з [PERSON] Однак кошти на внесення завдатку сплатив не особисто [PERSON], а ріелтер [PERSON] Крім того, вони обумовили, що договір купівлі-продажу зобов'язуються укласти до 10 листопада 2014 року. На виконання умов договору він надав всі необхідні документи, але [PERSON] і [PERSON] договір не поспішали укладати, постійно просили надати ще трохи часу. Оскільки йому терміново необхідні були гроші, він просив не затягувати з купівлею будинку. Однак, незважаючи на те, що строк укладення договору давно минув і був вже майже кінець листопада 2014 року, [PERSON] договір не уклав. Попередивши ще раз [PERSON] та [PERSON] про необхідність укладення договору, він не отримавши відповіді, продав будинок. Вважає, що договір купівлі-продажу не укладено не з його вини, а тому кошти повертати не буде. Просив у задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення, виходячи з наступного: Так, судом встановлено, що 09 жовтня між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено договір завдатку. За умовами вказаного договору сторони домовились про те, що продавець ([PERSON]) продасть, а покупець ([PERSON]) купить будинок за адресою: [ADDRESS]. З метою підтвердження виконання договору і забезпечення його виконання сторони домовились про те, що покупець передає продавцю завдаток в сумі 2000 доларів США. Продавець зобов'язується до 10 листопада 2014 року продати зазначений будинок покупцю на визначених вище умовах, для чого підготувати всі документи, що необхідні для посвідчення договору купівлі-продажу, сплатити боргу за комунальні послуги, зняти з реєстрації всіх осіб. (а.с.7) Правова природа завдатку визначена ст.570 ЦК України, згідно положень якої завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Аналіз цього визначення дозволяє виділити наступні ознаки завдатку: а) як завдаток може передаватися грошова сума або рухоме майно; б) завдатком може бути забезпечено лише зобов'язання, що випливає з договору. Інакше кажучи, позадоговірні зобов'язання завдатком не забезпечуються; в) завдаток виконує три основні функції: - платіжну (завдаток видається в рахунок належних за договором платежів); - підтверджувальну (передачею завдатку боржник підтверджує наявність основного зобов'язання); - забезпечувальну (встановлення негативних наслідків невиконання зобов'язання, забезпеченого завдатком. Як було встановлено судом, договір купівлі-продажу будинку [ADDRESS] так і не було укладено. Окрім цього, умовам договору завдатку було визначено, що кошти в сумі 2000 доларів США передаються покупцем, тобто позивачем [PERSON], з метою підтвердження виконання договору купівлі-продажу і в забезпечення його виконання в майбутньому. Варто зауважити, що судова практика на сьогодні йде по шляху визнання завдатком виключно суми, яка була сплачена після укладення договору з обов'язковим дотриманням його форми. "У тих випадках, коли сторони домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансовими і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися" (ухвала судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 26.02.2004 р.; ухвала судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 21.06.2006 р). Аналогічна правова позиція міститься й у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі за №6-174цс/12, де суд звернув увагу на те, що «внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та часин земельних ділянок. Оскільки договори купівлі-продажу, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами укладені не були, а сторони лише домовились укласти такі договори в майбутньому, передана позивачем грошова сума є авансом, який підлягає поверненню». Таким чином, виходячи з наведених вище норм закону та судової практики, зважаючи на те, що позивач та відповідач, укладаючи договір завдатку, таким чином, домовились у майбутньому укласти договір купівлі-продажу будинку, сплачена за договором сума завдатку в розмірі 2000 доларів США є авансом і підлягає поверненню позивачу [PERSON] Поряд із цим, суд вважає за необхідне спростувати також і доводи відповідача про те, що умовами договору завдатку було визначено, що у разі невиконання договірних зобов'язань покупцем, завдаток в сумі 2000 доларів США залишається у продавця (а.с.8). Так, чинне законодавство не передбачає вимог, за яких, якщо аванс згідно з умовами попереднього договору був переданий, а зобов'язання не виконано, тобто основний договір у визначений попереднім договором строк не укладений, то аванс залишається у сторони, яка його отримала. Така умова попереднього договору суперечить вимогам чинного законодавства. А тому, намагання відповідача [PERSON] довести суду ту обставину, що договір купівлі-продажу не був укладений саме з вини покупця [PERSON], на думку суду, є безпідставним. Крім того, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні й посилання відповідача на те, що кошти за договором завдатку були передані не позивачем [PERSON] особисто, а ріелтером [PERSON] Як пояснила в судовому засіданні свідок [PERSON], кошти у якості завдатку (авансу) передав особисто [PERSON], з яким вона раніше знайома не була. В подальшому, договір купівлі-продажу не було укладено, у зв'язку із тим, що продавець, тобто відповідач [PERSON], не виготовив кадастровий номер на земельну ділянку. Таким чином, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, а також фактичні обставини справи, суд дійшов переконливого висновку про те, що укладений 09 жовтня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] договір, був договором авансу, а не завдатку, у зв'язку з чим сплачені позивачем кошти в сумі 2000 доларів США підлягають стягненню з відповідача. Як роз'яснив пленум Верховного суду України у своїй постанові «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення. Таким чином, вказана сума внесеного авансу, відповідно до курсу Національного банку України, станом на день ухвалення рішення, тобто на 18 червня 2015 року становить 43 300 (сорок три тисячі триста) грн.

Outcome: approved