Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 08.10.2005 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у Геронимівській сільській раді Черкаського району Черкаської області, актовий запис № 19 від 08.10.2005 р., серія [NUMBER] .Від спільного подружнього життя мають двох дітей: доньку - [PERSON] [INFO] та сина - [PERSON] [INFO] . Протягом останніх років стосунки з відповідачем поступово погіршувались, між ними зникло взаєморозуміння. Будь-які спроби у свій час примиритись не дали бажаних результатів, оскільки у них з відповідачем різні погляди на сімейне життя, моральні цінності та обов`язки, у результаті чого, вони втратили почуття любові та поваги один до одного. Подружні відносини між ними повністю припинились у серпні 2020 року, з того часу вони проживають окремо, їх нічого не пов`язує окрім дітей, спільного господарства не ведуть. З підстав наведених вище, збереження сім`ї та подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Подальше життя як подружжя є неможливим, а збереження шлюбу суперечить як її інтересам, так і інтересам дітей. З моменту фактичного припинення шлюбних відносин, діти проживають разом з позивачем та перебувають на повному її утриманні. Відповідач на утримання дітей надає кошти у незначній кількості, яких не вистачає для належного забезпечення рівня життя дітей, повноцінного та гармонійного розвитку. Аліменти відповідач нікому не сплачує, інших неповнолітніх дітей не має, має дохід, оскільки працює у Полтавській області майстром з виготовлення меблів на замовлення, а тому має можливість сплачувати аліменти, а заробітної плати позивача, яка працює медичною сестрою не вистачає на забезпечення повноцінного матеріального та духовного розвитку дітей. У зв`язку з вищевикладеним, просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з нього на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частки від всіх доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття. У судове засідання позивач не з`явилась, подавши до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, строк на примирення не надавати, після розірвання шлюбу прізвище просить не змінювати, судові витрати покласти на відповідача, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою реєстрації, про що свідчить роздруківка із сайту Укрпошти, відзив на позовну заяву не надходив, а тому суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтва про шлюб від 08.10.2005 року серія [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] 08.10.2005 року уклали шлюб. Прізвище позивача після укладення шлюбу змінено на " [PERSON] ". Відповідач відповідно до свідоцтва про народження від 28.02.2006 року серії [NUMBER] , є батьком неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO] та відповідно до свідоцтва про народження від 11.12.2014 року серії [NUMBER] малолітнього сина [PERSON] [INFO] . Згідно довідки, виданої виконавчим комітетом Руськополянської сільської ради Черкаського району Черкаської області від 30.03.2021 року № 729, [PERSON] [INFO] та її діти [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , які зареєстровані по [ADDRESS] фактично проживають без реєстрації з вересня 2020 року по теперішній час по [ADDRESS] у домоволодінні свого батька [PERSON] . Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно чинного законодавства, ЦПК України, СК України встановлений розмір для стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей - одна третя з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 2 статті 182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд вважає, що позовна вимога про стягнення аліментів підлягає до задоволення та з відповідача на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі 1/3 частки від всіх доходів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з моменту звернення до суду з позовом до досягнення дітьми повноліття. Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини, як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні». Отже принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Оскільки сімейні стосунки між сторонами не склалися, подружні відносини сторонами не підтримуються, збереження шлюбу суперечитиме інтересам кожного з них, тому шлюб необхідно розірвати. При подачі позовної заяви до суду, позивач [PERSON] була звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу щодо стягнення аліментів у розмірі 908,00 грн., тому у відповідності до ст. 141 ЦПК України, дані витрати підлягають до стягнення з відповідача [PERSON] на користь держави. Відповідно до ст. 141 ЦПК сплачений позивачем судовий збір у сумі 908,00 грн. за позовну вимогу про розірвання шлюбу підлягає до стягнення з відповідача на її користь, Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved