Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-16 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що [INFO] померла його дружина [PERSON] і він є спадкоємцем за законом, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.02.2010 року посвідченого державним нотаріусом Босмановою С.Ц.. Для оформлення спадщини він звернувся до державного нотаріуса, однак йому було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документи на земельну ділянку за адресою [ADDRESS], тому [PERSON] просить визнати за ним право власності на вище вказану земельну ділянку, як на спадкове майно після смерті [INFO] [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте подав до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав та просить їх задовольнити. Представники відповідача Летичівської селищної ради в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій позовні вимоги визнав та не заперечує щодо їх задоволення. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, в порядку ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст.524, 525 ЦК України (1963р.) спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ст. 549 ЦК України спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання права. Відповідно до ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. В п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «По судовий збір», оскільки є інвалідом ІІ групи, то відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати в сумі 640,00 грн. слід стягнути з відповідача - Летичівської селищної ради Летичівського району Хмельницької області. На підставі наведеного ст.ст. 524,525, 549 ЦК України ст.ст. 81, 125 ЗК України,

Outcome: approved