Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-06 00:00:00

В листопаді 2016 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. На обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що з 16 вересня 2010 року до 06 жовтня 2016 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу під час спільного проживання було придбано житловий будинок [ADDRESS] Оскільки, відповідач [PERSON] перешкоджає йому користуватись житловим будинком, просить визнати за ним право власності на 1/2 частину цього будинку з відповідною частиною господарських будівель та виділити йому в натурі цю 1/2 частину. В січні 2017 року відповідач [PERSON] подала до [PERSON] зустрічний позов, в якому просить визнати за нею право особистої приватної власності на будинок з господарськими будівлями за [ADDRESS], посилаючись на те, що вказаний будинок, хоча й придбаний в період шлюбу з [PERSON], однак він придбаний виключно за рахунок особистих коштів [PERSON], тому не може бути спільним майном подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] просить відмовити. Пояснив, що в 2010 році він зареєстрував шлюб з [PERSON], спочатку вони проживали в с.Веселівка в будинку його батьків, а в 2013 році придбали будинок в смт Теплик. Будинок був придбаний за спільні кошти. Він виїздив на заробітки в м.Москву, його мати працює в Італії, за весь час переслала їм 8 000 євро. Кошти його мати висилала на ім'я [PERSON], бо так було зручніше, оскільки його часто не було в Україні. Будинок вони придбали за 6 000 доларів, під час оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі вони з дружиною були разом. Відповідач [PERSON] заперечує проти позову [PERSON], просить задовольнити зустрічний позов, посилаючись на те, що будинок був придбаний за її особисті кошти, тому має бути визнано за нею право особистої приватної власності на це майно. Пояснила, що проживати в с.Веселівка було незручно через те, що її старша дитина пішла до школи в смт Теплик і кожен день її потрібно було відвозити на навчання. Вона підшукала в Теплику хату. Для придбання будинку вона збирала гроші, для цього міняла гривні на долари. Будинок було придбано за 55 тисяч гривень, з яких 10-15 тисяч складала її заробітна плата, 1 600 доларів(20 000 грн.) дав її батько, який обіцяв допомогти в придбанні будинку, а 30 000 грн. вона отримала як аліменти від батька старшої дитини [PERSON]. Під час їх спільного проживання [PERSON] часто сидів вдома без роботи, з заробітків повертався без грошей, проти придбання будинку заперечував. Також, пояснила, що коли вони проживали в с.Веселівка в будинку батьків позивача, то вона здійснювала догляд за батьком [PERSON], який хворів і потребував сторонньої допомоги. За цей догляд мати позивача платила їй, пересилаючи гроші з Італії. Також, вона витрачала кошти на лікування батька позивача. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснив в суді, що є рідним братом позивача. [PERSON] з дружиною проживали в будинку батьків в с.Веселівка, його батько мав інвалідність, але обходив себе сам, отримував пенсію. Батько оплачував комунальні витрати, а харчувались вони разом. Брат їздив на заробітки в Москву, а мати з Італії висилала гроші на [PERSON], бо вони збирали на будинок. Йому мати розповідала, що висилає гроші їм на будинок. Про те, що [PERSON] доглядала за батьком, а мати їй за це платила, йому нічого не відомо. Батько не потребував сторонньої допомоги, він часто його навідував, допомагав ліками, а коли той помер, то за материні гроші організував його поховання. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила, що в 2010 році [PERSON] з [PERSON] почали проживати в будинку батьків [PERSON] в с.Веселівка. Батько сам себе обходив, а [PERSON] варила їсти, прала. Мати позивача висилала гроші на ім'я [PERSON], казала, що висилає їм гроші на хату. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснила суду, що мати позивача давно працює в Італії, [PERSON] з 2007 року працював в Москві. [PERSON] з сім'єю жив в с.Веселівка до смерті батька. Батько хворів, але не настільки, щоб потребувати сторонньої допомоги. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснив, що він приїхав в 2008 році на заробітки в Москву, то [PERSON] вже там працював, вони проживали в одній квартирі. Було, що він у нього позичив грошей, казав, що на хату. Потім розповідав, що купив хату в Теплику. Яку саме суму грошей позичив, вже не пам'ятає. Приблизно це було в 2012-2013 роках. Свідок [PERSON] у своїх показаннях пояснив суду, що раніше він з [PERSON] були в шлюбі, він є батьком [PERSON]. Він кожен місяць висилав гроші на дитину. Під час зустрічі з [PERSON] вона повідомила, що потрібні гроші на будинок, назвала суму. Він погодився, оскільки в будинку мала проживати його донька. Він приїхав в Теплик і на нейтральній території передав [PERSON] 30 000 грн., а вона написала розписку, що отримала ці кошти як аліменти. Думає, що ці кошти [PERSON] витратила на будинок. Свідок [PERSON] у своїх показаннях повідомив суду, що є батьком - 2 - [PERSON]. Зі слів доньки йому відомо, що мати [PERSON] з Італії пересилала їй гроші за те, що вона доглядала за батьком [PERSON]. [PERSON] підшукувала хату в Теплику, а коли знайшла, то радилась з ним. [PERSON] аліменти не сплачував, дав на хату 30 000 грн.. Він особисто також давав доньці гроші на хату. За свої кошти він поставив вікна в будинку, зробив огорожу. [PERSON] їздив на заробітки в Москву. Хата куплялась для дітей, купили її за 6 900 доларів, з яких він передав доньці 1 500, а ще 1 500 доларів пересилав. Вони робили ремонт в хаті, а проживали в с.Веселівка. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічному позові [PERSON] необхідно відмовити, з огляду на таке. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 16 вересня 2010 року у виконавчому комітеті Веселівської сільської ради Теплицького району, що підтверджується відповідним свідоцтвом(а.с.6). Відповідно договору купівлі-продажу від 11 липня 2013 року [PERSON] було придбано житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в [ADDRESS] продаж було вчинено за 55 200 грн.(а.с.52-53). При укладенні договору купівлі-продажу позивачем [PERSON] було подано приватному нотаріусу Теплицького районного нотаріального округу Марчуку В.М., який посвідчував договір, заяву, за змістом якої він надав згоду дружині [PERSON] на купівлю за ціною та на умовах на її розсуд житлового будинку з господарськими будівлями за спільні кошти(а.с.7). Під час укладення договору купівлі-продажу [PERSON] та [PERSON] своїми підписами підтвердили, що ознайомлені з вимогами ст.60 Сімейного кодексу України щодо підстав набуття права спільної сумісної власності подружжя. За загальним правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми ст. 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Належність майна до об'єктів права спільної сумісної власності визначено ст. 61 СК України, згідно з частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Норма ч. 3 ст. 61 СК України кореспондує ч. 4 ст. 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. За таких обставин за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об'єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім'ї, а не власні, не пов'язані з сім'єю інтереси одного з подружжя. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] вказала, що нерухоме майно було придбане за її особисті кошти, які складались з таких сум: 10 000 грн - 15 000 грн. - її заробітна плата, 20 000 грн. - дав для придбання будинку її батько [PERSON], 30 000 грн. - кошти, які вона отримала від [PERSON] як аліменти на доньку [PERSON]. За змістом ч.2 ст.61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Отже, та частина коштів, яка була вкладена в придбання спірного будинку, а саме 10 000 грн - 15 000 грн заробітної плати [PERSON] є об'єктом права спільної сумісної власності і не можуть вважатись коштами, що належали особисто [PERSON]. Щодо коштів в сумі 20 000 грн., які були надані на придбання будинку батьком позивача за зустрічним позовом [PERSON], суд також вважає, що вони не є особистою власністю [PERSON], оскільки суду не надано договору дарування цих коштів. Крім того, в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що кошти він надавав для придбання будинку для дітей. Відповідно до ч.1 ст.179 СК України(в редакції, яка діяла на квітень 2013 року) аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] надала суду копію розписки, яку вона написала 19 квітня 2013 року для [PERSON], за змістом якої вона отримала від [PERSON] гроші в сумі 30 000 грн. в рахунок отримання аліментів на придбання будинку по [ADDRESS], з метою забезпечення доньки [PERSON] місцем проживання. Обставини передачі коштів та їх призначення для придбання житла для неповнолітньої [PERSON] в судовому засіданні підтвердив свідок [PERSON]. Однак, враховуючи положення ст.177 СК України, які регулюють порядок управління майном дитини, суд вважає, що батько дитини має право оспорити правочин, який був укладений без його згоди і не в інтересах неповнолітньої дитини, оскільки власником нерухомого майна за договором купівлі-продажу, в придбання якого були вкладені ці кошти, стала [PERSON], яка на той час перебувала в шлюбі з іншим чоловіком, що могло порушити майнові права дитини. Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено, що спірний житловий будинок не належить до об'єктів права спільної сумісної власності, тому зустрічний позов задоволенню не підлягає. Відповідно висновку експерта №2-04/2017 судової будівельно-технічної - 3 - експертизи від 11 квітня 2017 року визначено два варіанти розподілу житлового будинку [ADDRESS] з приближеними до ? частками для кожної із сторін з влаштуванням окремих квартир(а.с.103-121). Рішенням виконавчого комітету Теплицької селищної ради Теплицького району Вінницької області №70 від 26 червня 2017 року надано дозвіл на перепланування та переобладнання житлового будинку по [ADDRESS] відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №2-04/2017 від 11 квітня 2017 року(а.с.154). Враховуючи викладене, а також, приймаючи до увагу думку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], з якою проживають двоє малолітніх дітей, суд вважає за необхідне виділити [PERSON] в натурі частку із спільного майна відповідно до варіанту №2 висновку експерта №2-04/2017 від 11 квітня 2017 року, а саме: в частині будинку літера «А» та ганку літера «а1» приміщення загальною площею 33,2 кв.м., в тому числі: житлову 1-4 площею 13,30 кв.м., житлову 1-5 площею 19,90 кв.м., в господарських будівлях 1/2 частину сараю літ. «Б»(приміщення №1 та №2), вартістю 35 724 грн. 50 коп., що становить 48/100 частки; залишити у спільній сумісній власності у загальному користуванні опорні конструкції, дах та горище будинку, огорожу. Витрати, понесені позивачем на оплату за проведення експертизи в сумі 4 500 грн. та сплату судового збору в сумі 551 грн. 20 коп., які документально підтверджені, а всього 5 051 грн. 20 коп., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON]. Щодо витрат на правову допомогу, які позивач просить стягнути в розмірі 10 240 грн., суд враховує наступне. Так, згідно положення частини 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Разом із тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах". Відповідно до статті 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно поданого розрахунку адвокати [PERSON] та [PERSON], які представляли інтереси позивача [PERSON], витратили на підготовку позовної заяви кожен три години та кожен з них витратив п'ять годин, приймаючи участь у судових засіданнях розгляду справи. За наведених обставин розмір компенсації витрат на правову допомогу позивачеві [PERSON] становить 6 400 грн. (1 600 грн. * 40% * 5 год.) * 2 = 6 400 грн.). При цьому суд вважає, що позивачем не подано відповідних доказів того, що представники [PERSON] та [PERSON] кожен витратили по 3 год. на підготовку позовної заяви, тому оплата цього часу компенсації не підлягає. Виходячи із цього, на користь [PERSON] з відповідача підлягають стягненню понесені витрати на загальну суму 11 451 грн. 20 коп.(6 400 грн. + 5 051 грн. 20 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved