Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за набувальною давністю, вказуючи на те, що з 1999 року вона стала проживати в житловому будинку, розташованому в [ADDRESS] та була зареєстрована за цією ж адресою. Після одруження та народження дітей (2004 та 2010 р.р.), діти та чоловік також зареєстровані в цьому будинку, де і проживають на даний час. Право власності на вищевказаний житловий будинок ні за ким не зареєстровано, тобто відсутній власник. Також вона зазначає, що на протязі 20 років обслуговує даний будинок, добросовісно та відкрито володіє нерухомим майном, по мірі своїх сил та коштів здійснює поточний ремонт, підтримує подвір`я у належному стані. За весь цей час ніхто не заперечував проти її проживання в даному будинку. Вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником вищевказаного майна за набувальною давністю. В судове засідання позивачка не з`явилася, але в позовній заяві вказала про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Представник Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області в судове засідання не з`явився, але надав заяву про розгляд справи без його участі за наявними в матеріалах справи документами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п.13 Постанови). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Як встановлено в судовому засіданні позивачка [PERSON] з 1999 року і по теперішній час проживає та зареєстрована в житловому будинку, що розташований в [ADDRESS] , разом з чоловіком та дітьми , що підтверджується довідкою Парафіївської селищної ради Ічнянського району Чернігівської області від 07 серпня 2020 року № 1-471 (а.с.6) та копією з домової книги (а.с.12-14). З матеріалів справи вбачається, що позивачка виготовила технічний паспорт на вищевказаний будинок від 13 серпня 2020 року (а.с.9-11). Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5» Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. В ч. 1 ст. 334 ЦК України зазначено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Згідно довідки характеристики ПП «Інвентаризатор Ічнянщини» від 13 серпня 2020 року право власності на вищевказаний житловий будинок, розташований в [ADDRESS] не зареєстровано (а.с.8). Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Отже, враховуючи, що позивачка добросовісно заволоділа чужим майном і понад 20 років продовжує відкрито, безперервно користуватися житловим будинком, розташованим в [ADDRESS] , а відповідачем по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення вищевказаного нерухомого майна не заявлено, а тому суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, підтверджені матеріалами справи, ніким не оспорюють ся, в зв`язку з чим існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за позивачкою [PERSON] .

Outcome: approved