Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту спільного проживання її з матір`ю до дня смерті матері, яка настала [INFO] . В обґрунтування вимог посилається на те, що її матір являлась власницею 11/100 частин будинковолодінння під [ADDRESS] . Після смерті її матері залишилося спадкове майно та вона прийняла спадщину, користується спадковим майном, тим самим не відмовлялася від прийняття спадкового майна. Однак при зверненні до нотаріальної контори їй було відмовлено у оформленні спадщини, оскільки наданих нею документів неможливо встановити факт своєчастногоприйняття спадщини, тому державний нотаріус радив звернутися до суду, із заяво про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Оскільки заявниця не відмовилася від спадщини і фактично її прийняла, вважала, що спадщину прийняла фактом спільного проживання, просить суд встановити факт проживання разом із спадкодавцем, [PERSON] , на час відкриття спадщини, тобто на [INFO] . Заявниця та її представник в судове засідання не з`явились, представник заявниці надала до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності (а.с.79). Заінтересована особа в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином (а.с. 61), причини неявки не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності не надходила. Судове рішення ухвалено за відсутності учасників справи. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Так встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 02 липня 2002 р., громадяни [PERSON] , та [PERSON] , продали, а громадянка [PERSON] , купила 11/100 частин будинковолодіння , що знаходиться в [ADDRESS] та складається в цілому з чотирьох житлових кам`яних будівель загальною житловою площею, 168,40 кв.м., та надвірних споруд «Е» - вбиральні, «З» - сараю, «Ж» - сараю, №1-3 огорожі, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці розміром 972 кв.м. (а. с. 17). Вказаний договір купівлі-продажу було зареєстровано в КП ОМБТІ та РОН 08.10.202 р., в книзі 140 дод.-51 реєстр 16336, про що свідчить витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно №21755493 від 03.02.2009 р. (а. с. 18) Встановлено, що [PERSON] померла [INFO] (а. с. 10). За життя [PERSON] , належало вищевказане будинковолодіння (а. с. 17)., стосовно якого [PERSON] , 13 серпня 2004 р . склала заповіт посвідчений державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Сімаченко С. Л., в якому [PERSON] належну їй частку будинковолодінння під [ADDRESS] заповіла [PERSON] , (а. с. 20), яка є її донькою відповідно до свідоцтва про народження (а.с. 11), свідоцтва про шлюб [PERSON] , та [PERSON] , (а. с. 12), свідоцтва про шлюб [PERSON] , та [PERSON] , (а. с. 16), в якому зазначено зміну прізвища [PERSON] на [PERSON] . Після смерті [PERSON] , заявниця фактично прийняла спадщину, оскільки з 2016 р., та по день смерті [PERSON] , постійно проживала разом із своєю матір`ю у зазначеній частині будинковолодіння, користувалася нею та побутовими речами, від спадщини не відмовлялася, до теперішнього часу доглядає за будинковолодінням, зробила ремонт, сплачує комунальні послуги. [PERSON] , займалася організацією похорон своєї матері [PERSON] , повністю сплатила всі витрати, що підтверджуєтеся договором-замовленням на організацію та проведення поховання (а. с. 29, 30), та довідкою на одержання та поховання праху (а. с. 28). [PERSON] , звернулася до нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки з наданих нею документів неможливо встановити факт своєчасного прийняття спадщини, тому державний нотаріус радив звернутися до суду, із заяво про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується листом Малиновської державної нотаріальної контори у місті Одеса № 2806/02-14 від 12.06.2019 р. (а. с. 21). Згідно ст. 257 ЦК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. В силу ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. На підставі ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленогостаттею 1270 цього Кодексу(шість місяців), він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. У своїй ухвалі № 505/2085/14-ц від 14.09.2016 року Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшов висновку - «якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З наведених підстав колегія суддів погоджується із висновками апеляційного суду про те, що відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини ч. 3 ст. 1268 ЦК України підтверджуються достатністю інших належних і допустимих доказів.» Місцем проживання фізичної особи згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. За змістом п. п. 3.21., 3.22. глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5 спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст.1221ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно роз`яснень викладених у п.п.2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на те, що в складі спадщини наявне нерухоме майно, в силу вимог ч. 1 ст. 1299 ЦК України спадкоємці зобов`язані зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, для цього заявниці необхідно отримати свідоцтво про право на спадщину. Так як такі документи у заявниці відсутні, то вона звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини, маючи за мету оформлення та видачу нотаріусом свідоцтва про право на спадщину. З положень ч. 2 ст. 1120 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем. Положеннями ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. З огляду на викладене, відсутність реєстрації спадкоємця за останнім місцем проживання спадкодавця сама по собі не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. До спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Таким чином суд приходить до висновку про те, що заява [PERSON] , обґрунтована та підлягає задоволенню. На підставі ст. 315 ЦПК України,

Outcome: approved