Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

В травні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 16 червня 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в с. Косів Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 3. Від шлюбу у них народилася дитина [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є те, що чоловік почав часто вживати спиртні напої, приходить додому в нетверезому стані, влаштовує скандали. Тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, просить дитину залишити проживати з нею, витрати по сплаті судового збору покласти на чоловіка. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 16 червня 2001 року сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від подружнього життя в них є дочка [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є зловживання відповідачем спиртних напоїв, внаслідок чого між сторонами в присутності їх дитини часто виникають скандали та конфлікти, під час яких відповідач погрожує позивачці фізичною розправою. Сторони не мають спільного бюджету, не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та неповнолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. У відповідності з вимогами ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь позивачки 551 гривню 20 копійок сплаченого нею судового збору.

Outcome: approved