Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з даною позовною заявою, мотивуючи тим, 30.04.2011 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №158. За час шлюбу в них народилася донька [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. З початку карантину сімейне життя поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Окрім того відповідач не розуміє та не хоче розуміти сутності проблеми, які виникають в сім`ї, він не здатен підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї, піклуватися про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби взаємодопомоги. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2020 року. Позивач вказує, що донька проживає з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] з квітня 2020 року матеріальну допомогу на утримання доньки надає нерегулярно та у недостатньому обсязі. На даний час вона не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною і їй не вистачає коштів для утримання доньки. В той же час відповідач [PERSON] матеріально забезпечений, працює в УСБУ. Середній дохід за останні шість місяців останнього складає 17842,50 грн., що підтверджує довідкою про доходи від 21.12. 2020 року. Спору щодо місця проживання дитини не має. За таких обставин, позивачка просить шлюб, який був укладений 30.04.2011 року між нею та [PERSON] розірвати та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх доньки [PERSON] , [INFO] у частці від заробітку у розмірі 35 відсотків щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Стягнути з [PERSON] на її користь на її утримання у розмірі 2189,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трьохрічного віку. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи, заяв про відкладення судового розгляду до суду не подали. Відповідач [PERSON] у судовому засідання позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що згідний на стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 25% від заробітку, що стосується стягнення коштів на утримання позивачки, то дружина є дорослою жінкою і сама спроможна заробляти гроші, крім того в неї є постіне місе проживання разом з її батьками. Він не має власного житла, а орендує його, тому не має змоги утримувати дружину. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, виходячи з їх належності, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 30 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано Артемівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції у Луганській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблений відповідний запис за №158. За час шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Позивач звренулася до суду з вимогою про розірвання шлюбу з тих підстав, що спільне життя між ними не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки. Фактично шлюбні відносини між ними припинені з квітня 2020 року. Вказані обставини визнав відповідач [PERSON] в судому засіданні. Приписами\~ст.110 СК України\~визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним з подружжя. Згідно\~ст. 112 СК України\~при розгляді справи про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини й інших обставин життя чоловіка і жінки. Відповідно до ч.3\~ст.105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені у\~ст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 та ч.4\~ст. 56 СК України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно зі\~ст.24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом встановлено, що шлюбні відносини між подружжям [PERSON] та [PERSON] припинені, сімейне життя між ними не склалося, такі проживають окремо, тобто даний шлюб існує тільки формально. Враховуючи вищенаведені обставини справи та аналізуючи наведені вище норми\~СК України, приймаючи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд приходить до висновку, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечитиме їх спільним інтересам, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] слід розірвати. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. У\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч. 2 ст. 6 Конвенції про права дитини). Відповідно до ч.3\~ст.181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно\~ст.182 ЦПК України\~та роз`яснень, що містяться в п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. №3, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що донька [PERSON] , [INFO] , перебуває на утриманні матері, і проживає разом з нею. Позивач вказує на те, що доходи, які вона отримує є недостатніми для повноцінного забезпечення матеріального становища неповнолітньої доньки, її духовного та фізичного розвитку. Також звертає увагу на те, що на даний час перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною та дбає про дитину і з огляду на пондемію не має можливість в цей період забезпечувати субе фінансово, тому ставить вимогу про стягнення з відповідача на її утримання 2189,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання позову і до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів суд враховує відсутність у відповідача інших дітей чи непрацездатних батьків, матеріальне становище відповідача та позивача. Згідно довідки про отримані доходи за №349 від 21.12.2020 року, відповідач [PERSON] за період з червня по листопад 2020 року отримав 113893 грн. 18 коп., що в середньому становить 17842,50 грн. щомісячно. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не має власного житла, а проживає в орендованій квартирі за яку щомісяця платить 4500 грн., що підтверджується договором оренди житлового приміщенні він 10.10.2020 року. Аналізуючи в сукупності всі зібрані та досліджені судом обставини, приймаючи до уваги, що обов`язок щодо утриманні неповнолітніх дітей покладено на обох батьків, а також те, що відповідач заперечує проти стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання їх доньки в розмірі 35 % частини від усіх видів заробітку, та стягнення з нього на утримання позивачки у розмірі 2189 грн., суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволенню та вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі ј частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитини повноліття, починаючи з 31.12.2020 р. Поряд з тим, згідно з положеннями п.1 ч.1\~ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Що ж стосується вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача [PERSON] на її утримання у розмірі 2189 грн. щомісячно, до досягнення дитиною трьохрічного віку, суд приходить до висновку, що в цій частині позовних вимог слід відмовити у звязку з недоведеністю. Що стосується вимоги про залишення позивачу прізвища [PERSON] після розірвання шлюбу, суд звертає увагу на наступне. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем, або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про одруження позивач при реєстрації шлюбу змінила своє прізвище « [PERSON] » на прізвище чоловіка " [PERSON] ", а тому після розірвання шлюбу має право надалі іменуватись цим прізвищем. У відповідності до вимог ч.1\~ст.141 ЦПК України\~з відповідача належить стягнути на користь позивача 840,80 грн. сплаченого судового збору та 6000 грн. витрат на правничу допомогу та на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved