Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Володимир-Волинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області про визнання батьківства про внесення змін до актового запису про народження дитини та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. В позовній заяві посилається на те, що з 12.02.2008 року з відповідачем по справі вони проживали однією сім'єю. За цей час у них народився син [PERSON], [INFO], про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області було зроблено відповідний актовий запис, в якому запис про батька дитини був зроблений відповідно до\~ст.135 СК України. В свідоцтві про народження дитини зазначено по-батькові »Володимирович», що підтверджує факт наявної кровної спорідненості. Після народження дитини відповідач постійно проводив з сином час, цікавився його життям, брав участь у навчанні та вихованні, надавав матеріальну допомогу. З січня 2017 року відповідач перестав відвідувати дитину, надавати будь-яку допомогу, що стало причиною подачі даного позову. Просить визнати [PERSON] [INFO] батьком дитини, зобов'язати Володимир-Волинський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Волинської області внести зміни до актового запису № 267 від 08 липня 2010 року про народження дитини [PERSON], у графі батько замість «Єгоров Володимир Сергійович» зазначити «[PERSON] та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання дитини в розмірі\~ 1/4 частини всіх його видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з\~ 01 березня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. В підготовчому судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги пітримали, в своїх поясненнях суду зіслались на обставини, викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити. В підготовчому судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнав повністю, не заперечує щодо його задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Володимир-Волинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області в підготовче судове засідання не зявився, від начальника відділу [PERSON] надійшла письмова заява, згідно якої не заперечує проти задоволення позову та просить розгляд справи у відсутність їх представника. Відповідно до ч.ч. 3, 4\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого\~ст. 206 цього Кодексу. Згідно\~ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України\~ позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд вважає за можливе ухвалити рішення по суті заявлених вимог у підготовчому засіданні. Як стверджується свідоцтвом про народження серія 1-ЕГ № 116064, 04 липня 2010 року народився [PERSON], згідно даних свідоцтва матір'ю дитини значиться - [PERSON], батьком [PERSON]. Як вбачається з витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Згідно ч.1\~ст.135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. \~Відповідно до п.3 ч.2\~ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за рішенням суду. Згідно\~ст.128 Сімейного Кодексу України\~за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями\~126\~і\~127\~цього\~Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до\~Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої\~статті 135 цього Кодексу. Відповідно до п. 5 Постанови\~Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 року № 3, спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідач в підготовчому судовому засіданні визнав, що дійсно є батьком сина [PERSON], який народився 08 липня 2010 року. Виходячи з вищенаведених обставин суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про визнання батьківства. \~Згідно\~ст. 134 СК України\~на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження а тому, відомості про батька дитини мають бути внесені до актового запису про народження дитини. Відповідно до ст. 51 Конституції України батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. В силу ч. 3\~ст. 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено\~статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, відсутність інших неповнолітніх дітей чи утриманців, інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи матеріальне становище позивача, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який має стабільний дохід, стан його здоров'я, відсутність на його утриманні інших дітей та непрацездатних батьків, встановлений прожитковий мінімум для дитини даного віку, приймаючи визнання позову відповідачем, суд приходить до висновку, що слід стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно. Згідно\~ст.430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень, зокрема у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Крім того, відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., виходячи з положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, ч. 3\~ст. 7 Закону України «Про судовий збір»\~, позивачу [PERSON] підлягає поверненню 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову, а саме 352, 40 грн. Решта суми судового збору в розмірі 352, 40 грн., котрі понесені позивачем і документально підтвердженні підлягають стягненню з відповідача в її користь. Окрім того, позивач від сплати судового збору за подання позовної вимоги про стягнення аліментів звільнена на підставі п.3 ч.1\~ст.5 Закону України «Про судовий збір», відтак, відповідно до положень частини 6\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір в сумі 704 грн.80 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved