Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та позбавлення батьківських прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета позову Служба у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що вони з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21.03.2011 року було розірвано. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, протягом тривалого часу життям дитини не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати участь у її фізичному, моральному та духовному вихованні. При цьому відповідач взагалі не виявляє бажання зустрітися зі своєю дочкою, не вітає її ні на свята, ні на день народження, не надає матеріальної допомоги на її утримання, аліменти не сплачує, в зв`язку з чим змушена була звернутися до суду з даним позовом, оскільки такі дії відповідача по відношенню до своєї дитини шкодять її інтересам та не сприяють її всебічному та гармонійному розвитку, а також вказують на зловживання відповідачем своїми батьківськими правами. З врахуванням того, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дочки, просила суд позбавити його батьківських прав та стягнути аліменти на її утримання. Ухвалою судді Костопільського районного суду від 27.02.2019 року відкрито провадження у справі та вирішено розглянути справу за правилами загального позовного провадження. Відповідачу було надано 15-ти денний строк з дня вручення ухвали про відкриття провадження подати відзив на позов, однак відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву, тому відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат Стецюк М. Ю. позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на обставини викладені в позовній заяві, просили позов задоволити в повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом вчасно та належним чином, шляхом надсилання судових повісток та розміщення оголошення на офіційному веб порталі судової влади України. Причини неявки суду невідомі. Тому згідно з ст. 223 ЦПК України суд вважає, що неявка у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи по суті. Представник служби у справах дітей Костопільської районної державної адміністрації Волинець В. О. позов підтримала та не заперечувала стосовно його задоволення. Суд, враховуючи згоду позивача та її представника на проведення заочного\~ розгляду справи, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.\~ Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили всі обставини викладені в позовній заяві та зазначили, що проживають в с. Лісопіль по сусідству з позивачем та її дитиною протягом п`яти років, однак за цей час жодного разу відповідача не бачили. Він дочку не навідує, участі у її вихованні не приймає, дитиною взагалі не цікавиться. Дитину утримує та виховує її матір та вітчим. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, свідків та дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21.03.2011 року було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданим 21.03.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Костопільського районного управління юстиції у Рівненській області. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 01.02.2003 року Радгоспненською сільською радою Скадовського району, Херсонської області. В свідоцтві про народження дитини відповідач [PERSON] записаний батьком. Неповнолітня [PERSON] проживає разом із матір`ю [PERSON] та вітчимом [PERSON] , окремо від відповідача та перебуває на повному їх утриманні. Встановлено, що позивач 23.01.2018 року повторно уклала шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданим повторно 30.05.2018 року Костопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. Батько дитини, відповідач по справі, проживає окремо від сім`ї, участі у вихованні дитини не приймає, добровільно необхідних коштів на її утримання не надає, хоча є здоровою, працездатною особою, знаходиться в працездатному віці та має можливість надавати необхідні кошти на її утримання. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. При цьому за змістом ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із положенням ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно приписів ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При цьому, згідно ч.2 статті 182 Сімейного Кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так у відповідності до ст.7 ЗУ "Про Державний бюджет України на 2019 рік" встановлено, що розмір прожиткового мінімуму з 01 липня 2019 року для дiтей вiком до 6 рокiв становить 1699 грн., а для дітей віком від 6 до 18 років - 2118 грн. Виходячи з меж заявлених вимог, враховуючи інтереси дитини, на користь якої стягуються аліменти, визначений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, матеріальне становище відповідача, суд вважає, що стягненню з відповідача підлягають аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 1500 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 11.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, протягом тривалого часу життям дочки не цікавиться, не виявляє бажання спілкуватися з нею та приймати участь у її фізичному, моральному та духовному вихованні, не виявляє бажання зустрітися зі своєю дочкою, не вітає її ні на свята, ні на день народження. Згідно інформації директора Мащанської ЗОШ I-III ступенів Костопільської районної ради Рівненської області О. Сиротинської, батько дитини [PERSON] ніколи не відвідував батьківські збори, не цікавився успішністю та поведінкою дочки в школі та в позаурочний час. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як нехтування своїми обов`язками зі сторони батька та самоусунення від виконання батьківських обов`язків. Відсутність з боку батька піклування про здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток та виховання дитини, відсутність матеріального забезпечення, судом розцінюється як винна поведінка батька. Питання доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно дочки [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації 29.03.2019 року. Комісією було прийнято рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Згідно висновку органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації №1139/01-31/19 від 01.04.2019 року, складеного на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Костопільської районної державної адміністрації від 29.03.2019 року №10 «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] » орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , оскільки він не виконує батьківські обов`язки щодо виховання та утримання дочки, понад 10 років не цікавиться її навчанням, вихованням, життям та здоров`ям, матеріально не допомагає, самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Зібрані матеріали справи, а саме висновок органу опіки та піклування Костопільської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №1139/01-31/19 від 01.04.2019 року, інформація директора Мащанської ЗОШ I-III ступенів Костопільської районної ради Рівненської області О. Сиротинської, акт обстеження матеріально-побутових умов та умов виховання в сім`ї від 14.11.2017 року, вказують на те, що відповідач [PERSON] не цікавиться життям та здоров`ям своєї дитини, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не сплачує аліменти на її утримання. Неналежне виховання батьком неповнолітньої [PERSON] є наслідком безвідповідальності батька та нездатність його у вирішенні життєвих труднощів. Згідно ст.164 Сімейного кодексу України батьки, які ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей можуть бути позбавленні батьківських прав. Тому суд вважає, що ухиляння відповідача від належного виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, її матеріального забезпечення є підставою для позбавлення\~ його батьківських прав. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Із урахуванням наведених обставин, суд приходить до висновку про ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Згідно ч.ч. 1, 4 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. За змістом роз`яснень, викладених у п.п.15, 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усунення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Згідно статтей 9, 18 Конвенції «Про права дитини», ратифікованої Постановою Верховної Ради України 27.02.1991р., № 780-Х11 батьки несуть основну відповідальність за виховання дітей. Найважливіший обов`язок матері і батька це обов`язок виховувати, ростити дитину; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дітей, їх фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечити здобуття повної загальної освіти, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність, в інтересах дитини, позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої [PERSON] та стягнути аліменти на її утримання. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. У відповідності до ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача 768 грн. 40 коп. судового збору та судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. в дохід держави.

Outcome: approved