Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-27 00:00:00

До Ладижинського міського суду Вінницької області з цією заявою звернувся [PERSON] і просив встановити, що він за походженням по лінії матері є поляком. Свої вимоги мотивує тим, що він народився в селі Воронівці Хмільницького району Вінницької області, його батьки: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Мати по національності була полькою, розмовляла польською мовою, після народження, [INFO], була хрещена в Римо - католицькому костелі. Батьки [PERSON] - поляки по національності - [PERSON] та [PERSON]. У метричних документах національність [PERSON] та її батьків не зазначена. Також заявник зазначає, що пам'ятає як мати навчала його польській мові, як він ходив із батьками до костелу, у дитинстві святкував польські свята. Незважаючи на смерть батьків не покидає польських традицій, разом із дружиною святкують польські свята, продовжує ходити до костелу, онук навчається в Польщі. У радянський період їх родина не мала змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, так як боялася політичних переслідувань. Встановлення факту національної ідентичності йому необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду, цей факт має юридичне значення, оскільки з 07.08.2007 року згідно із Законом «Про карту поляка», Законом «Про репатріацію» від 9 листопада 2000 року, ухвалених Сеймом Республіки Польща громадянам України польського походження надаються окремі пільги та гарантії, а ситуація що склалась, може позбавити заявника та його нащадків права скористатись вказаними правами. В судове засіданні заявник не з'явився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність, у якій також зазначив, що вимоги заяви підтримує відповідно до викладених обставин. Представник Ладижинського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду від начальника відділу Куцої С.В. надійшла заява, у якій остання, просить суд розгляд справи проводити за відсутності представника відділу та зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви. Ураховуючи те, що сторони, скористались своїми правами, які врегульовані ч.2 ст.158 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Згідно ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Відповідно до ст. 35 Конституції України кожен має право на свободу світогляду і віросповідання. Згідно ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Статті 1 та 3 Закону України "Про національні меншини в Україні" гарантують громадянам республіки незалежно від їх національного походження рівні політичні, соціальні, економічні та культурні права і свободи, підтримує розвиток національної самосвідомості і самовиявлення. Усі громадяни України користуються захистом держави на рівних підставах. При забезпеченні прав осіб, які належать до національних меншин, держава виходить з того, що вони є невід'ємною частиною загальновизнаних прав людини. До національних меншин належать групи громадян країни, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Статтею 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» закріплено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання. Згідно із ст. 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України № 703/97- ВР від 9.12.1997 року), кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно ч.1 статті 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народився в селі Воронівці Хмільницького р. Вінницької обл., батьки якого є [PERSON] та [PERSON] Його мати по національності була полькою, розмовляла польською мовою, після народження, [INFO], була хрещена в Римо - католицькому костелі. Батьки [PERSON] - поляки по національності: [PERSON] та [PERSON]. У метричних документах національність [PERSON] та її батьків не зазначена. Заявник пам'ятає, як мати навчала його польській мові, як він ходив із батьками до костелу, у дитинстві святкував польські свята. Незважаючи на смерть батьків не покидає польських традицій, разом із дружиною святкують польські свята, продовжує ходити до костелу, онук навчається в Польщі. У радянський період їх родина не мала змоги вільно та відкрито виражати своє походження та віросповідання, так як боялася політичних переслідувань. Встановлення факту національної ідентичності заявнику необхідне для впорядкування документів, для реалізації особистих прав - підтвердження польського походження його роду. Ці факти підтверджуються доказами, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із паспорту серії [NUMBER] від 02.07.1976 року, виданого відділом внутрішніх справ районного виконавчого комітету Вінницької області видно, що він виданий на ім'я [PERSON], яка народилася [INFO] у селі Філінці Любарського району Житомирської області. Із довідки № 4-03.3-07-113 від 08.02.2017року, виданої Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що [PERSON] відмовлено у внесенні змін, доповнень до актового запису до свідоцтва про народження № 281 від 24.06.1959(поновлений), складеного Хмільницьким районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області через відсутність підтверджуючих документів. Із відповіді№30-03.3-07-113 від 08.02.2017року, виданої Ладижинським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що у архівах Ладижинського відділу ДРАЦС актовий запис відносно [PERSON] відсутній, однак за відомостями Державного реєстру актів цивільного стану громадян, наявний актовий запис про народження [PERSON], складений Хмільницьким відділом ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області. Із архівної довідки №С/2695 від 09.12.2013року, виданої державним архівом Житомирської області Житомирської обласної державної адміністрації, видно, що костьольній книзі реєстрації народжень м. Любар Новоград - Волинського повіту Волинської губернії (нині Житомирської області) за [INFO] зазначено, що [PERSON] (так в документі) [PERSON] народилася [INFO] в с. Филинці, запис реєстрації №30, дата хрещення в костьолі - 16 травня 1910 року, батько [PERSON], мати [PERSON], уродженка Піотровська. Із пояснень [PERSON], яка є дружиною заявника, видно, що мати її чоловіка була полькою, дід та баба її чоловіка також були поляками, по даний час вони продовжують дотримуватися польських традицій. Із письмових пояснень [PERSON] та [PERSON] від 20.02.2017 року, видно, що вони є рідними братами заявника. Зазначено, що їх мати [PERSON] за національністю була «полькою», незважаючи на те, що у документах значиться національність «українка», те, що їх дід та баба по лінії матері були поляками, і вони дотримувалися польських традицій. Ці докази суд приймає до уваги, оскільки вони зібрані із дотриманням вимог законів, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. За таких обставин, суд приходить до висновку, про те, що [PERSON] за національністю по лінії матері є поляком.

Outcome: approved