Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-16 00:00:00

В травні 2021 [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.01.2016 сторони зареєстрували шлюб. Сімейне життя між ними не склалось, через різні погляди на життя. Фактично шлюб припинено та існує формально, що й стало підставою звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 24.05.2021 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Позивач до судового засідання не прибула, однак подала до суду заяву про розгляд справи проводити за її відсутності. Прізвище змінювати не бажала. Відповідач до судового засідання не прибув, про причини неявки до суду не повідомив, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлявся належним чином ( оголошення на сайті суду). Через відсутність адреси місця проживання відповідача та відсутність у нього громадянства суд позбавлений можливості шляхом окремого доручення через дипломатичні і міжнародні звязки України вручити відповідачу документи та опитати його з приводу позову. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 26.01.2016 (на 36 а.с.). Відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Вирішуючи питання про застосування права, суд керується ст. 7 ЗУ "Про міжнародне приватне право", -при визначенні права, що підлягає застосуванню, суд чи інший орган керується тлумаченням норм і понять відповідно до права України, якщо інше не передбачено законом. Так, у суду відсутнні посилання, документи і докази, які свідчать про анатомію права подружжя ( вибір права, що підлягає застосуванню до змісту правових відносин подружжя). Оскільки шлюб було укладено в Україні, подружжя проживало в Україні то сімейні відносини подружжя належить регулювати згідно законодавтсва України. Відповідно до частини першої статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У частині першій статті 55 СК України встановлено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями частин третьої та четвертої статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Виходячи з того, що збереження сім`ї і подальше спільне проживання подружжя є неможливим, сторони спільного господарства не ведуть, не підтримують подружніх відносин, а продовження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягнення на користь позивача 908 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved