Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

До Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що вона є квартиронаймачем вказаної квартири. Свого часу в цій квартирі проживав і був прописаний відповідач. Проте з квітня 2014 року відповідач не проживає разом з позивачкою у спірній квартирі, а виїхав в невідомому напрямку, тобто відповідач відсутній за вказаною адресою понад 6 місяців. В судовому засіданні позивачка підтримала повністю заявлені нею позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, згодна на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи і не повідомив суд про причини неявки в судове засідання, а також не подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS], Козелецького району. В даній квартирі зареєстрованим значиться відповідач по справі [PERSON] Згідно з довідкою Деснянської селищної ради, Козелецького району № 3303 від 05 грудня 2014 року [PERSON] дійсно постійно проживає в [ADDRESS] з 01 березня 1978 року по теперішній час. Відповідно до довідки Остерської КЕЧ Будинкоуправління № 1 від 03 грудня 2014 року за № 758, [PERSON] дійсно прописана в [ADDRESS] і займає 2 кімнати 30 кв. м 2-кімнатної квартири на 2 поверсі 3-х поверхового будинку. На даній житловій площі прописано з правом на площу, в тому числі: [PERSON], дочка [PERSON], брат [PERSON] та колишній чоловік [PERSON] Згідно з актом фіксування факту не проживання від 12 листопада 2014 року за адресою: [ADDRESS], [PERSON] фактично не проживає за даною адресою більше шести місяців, особистих речей його, в даній квартирі не має. В квартирі фактично проживає, сплачує квартплату та комунальні послуги квартиронаймач [PERSON]. В судовому засіданні свідки підтвердили, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] понад 6 місяців. Причини залишення відповідачем квартири свідкам невідомі. Статтею 71 Житлового кодексу УРСР (далі по тексту - ЖК УРСР) встановлено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР суд визнає особу такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" за № 2 від 12 квітня 1985 року роз'яснено судам, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Таким чином, з урахуванням того, що в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] понад 6 місяців, беручи до уваги, що в матеріалах справи відсутні дані про поважність причин його непроживання, суд вважає за необхідне позов задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування спірною квартирою.

Outcome: approved