Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 12 квітня 2015 року померла його мати [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 201 по вул. Першотравнева в с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. За життя [PERSON] заповіту не залишила, а тому позивач є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті. Зазначає, що крім нього спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на його користь. Відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на даний житловий будинок на ім'я померлої. Вказує, що за життя [PERSON], на виділеній їй земельній ділянці збудувала вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1961 році, проте на той час вона не мала можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 14.08.2015 року № 1926 року домоволодіння за адресою с. Миколаївка, вул. Першотравнева, 201, Петропавлівського району, Дніпропетровської області дійсно належить [PERSON] згідно запису погосподарської книги № 23 господарського обліку 2156-1. Позивач також вказує, що від спадщини у вигляді житлового будинку він не відмовлявся, фактичного прийняв її, оскільки проживає в спадковому будинку, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлої [PERSON] не може оформити спадкове майно на свої ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання надав заяву про розгляд справи в його відсутність. В заяві також вказує, що позов підтримує, просить його задовольнити. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника. Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 12 квітня 2015 року померла мати позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 201 по вул. Першотравнева в с. Миколаївка, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-КИ № 398659 виданого повторно 31.08.2012 року, копією свідоцтва про смерть серії І-КИ № 614495 від 15.04.2015 року, копією технічного паспорта на житловий будинок. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За життя [PERSON] заповіту не залишила, а тому відповідно позивач є спадкоємцем за законом першої черги після її смерті. Крім позивача спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] серії І-КИ № 400036, копією свідоцтва про одруження [PERSON] серії І-КИ № 037756, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії 1-КИ № 285303, копією свідоцтва про одруження [PERSON] серії І-КИ № 037756, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії І-КИ № 390125, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії І-КИ № 558385, копією витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб [PERSON], копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КИ № 029191, копією свідоцтва про шлюб серії І-КИ № 039765, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії І-КИ № 398660, копією свідоцтва про народження [PERSON] серії V-КИ № 367292, копією свідоцтва про шлюб серії 1-КИ № 039763, копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-Ки № 082663. Проте [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відмовилися від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача, що підтверджується їх письмовими заявами поданими 23.09.2015 року нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Оскільки всі інші спадкоємці відмовилися від прийняття спадщини, тому позивач є єдиним спадкоємцем за законом першої черги після смерті [PERSON]. Відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON]. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на даний житловий будинок на ім'я померлої, що підтверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.10.2015 року. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За життя [PERSON], на виділеній їй земельній ділянці збудувала вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1961 році, проте на той час вона не мала можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. До серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений обєкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво». Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці обєкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію обєктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. До того ж як розяснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради. В даному інформаційному листі також вказано, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень про видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 14.08.2015 року № 1926 року домоволодіння за адресою с. Миколаївка, вул. Першотравнева, 201, Петропавлівського району, Дніпропетровської області дійсно належить [PERSON] згідно запису погосподарської книги № 23 господарського обліку 2156-1. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовлявся, фактично прийняв її, оскільки проживає та зареєстрований в спадковому будинку, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлої [PERSON] не може оформити спадкове майно на свої ім'я. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ним на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved