Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

В січні 2017 року позивач ПАТ «Сбербанк» звернувся до суду з позовом, в якому, просить стягнути солідарно з відповідачів [PERSON] (відповідач-1) та [PERSON] (відповдач-2) заборгованість за кредитним договором № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року та договором поруки № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року в розмірі 122 170 (сто двадцять дві тисячі сто сімдесят) гривень 05 копійок. Позов обґрунтовує тим, що 28.11.2011 року між Публічним акціонерним товариством «Дочірній банк Сбербанку Росії», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сбербанк» та [PERSON] був укладений Кредитний договір № 2565-ФО/2011/95, відповідно до якого банк надав, а відповідач -1 отримав кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі 40 000,00 (сорок тисяч гривень) під 31% річних. Відповідно до п.1.1. відповідач -1 зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати Банку проценти за користування кредитом, використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови Кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти в порядку, передбаченому графіком повернення кредиту. Пунктом 8.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно 28 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього договору, здійснювати погашення Кредиту та сплачувати нараховані Банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1 329,89 гривень. Згідно Додатку № 1 до кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є 27 листопада 2016 року. Таким чином, строк виконання зобов`язання відповідача - 1 перед Банком є таким, що настав. Банк виконав свої зобов`язання, передбачені кредитним договором, надавши відповідачу - 1 кредитні кошти. В той же час, в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач -1 кредитні кошти не повернув та не сплатив проценти нараховані за користування кредитом. Станом на 29.11.2016 року загальна заборгованість відповідача -1 по Кредитному договору становить 122 170 (сто двадцять дві тисячі сто сімдесят) гривень 05 копійок. 28.11.2011 року між Банком та [PERSON] був укладений договір поруки № 2565-ФО/2011/95, відповідно до якого відповідач -2 зобов`язався перед Банком відповідати за виконання позичальником в повному обсязі зобов`язань, що виникають із Кредитного договору. Таким чином, позивач має право звернутись до суду з позовом про стягнення у солідарному порядку суми заборгованості за кредитом. Ухвалою від 01.02.2017 р. відкрито провадження за вищевказаним позовом. В березні 2017 р. відповідачем-1 подано заява про застосування строку позовної давності, посилаючись на те, що борг відповідача перед позивачем виник більш 3 років назад. В березні 2017 р. відповідачем-1 подано зустрічний позовом до ПАТ «Сбербанк», в якому [PERSON] просить визнати недійсним кредитний договір від 28.11.2011 р., посилаючись на те, що він був введений в оману працівниками Банку щодо порядку розрахунків внаслідок тяжкого морального стану через смерть близького родича. 09.03.2017 р. відповідачем-1 подана апеляційна скарга на вищевказану ухвалу про відкриття провадження у справі. 01.06.2017 року ухвалою Апеляційного суду міста Києва відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою [PERSON] на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року. 17.10.2017 року представником відповідача [PERSON] подано апеляційну скаргу на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 01.02.2017 року про відкриття провадження у справі, щодо недотримання правил підсудності. Ухвалою 06.11.2017 року Апеляційним судом міста Києва відмовлено у відкритті апеляційного провадження. Відповідно п.9 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України (2017 р.) застосуванню при розгляді даної справи підлягають норми чинного з 15.12.2017 р. ЦПК України (2017 р.). В зв`язку з чим розгляд справи проведений в порядку загального позовного провадження. Представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, в якій, просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року та договором поруки № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року в розмірі 132 740,58 (сто тридцять дві тисячі сімсот сорок) гривень 58 копійок. Представником відповідача-1 [PERSON] подано відзив на позовну заяву, в якому сторона відповідача заперечує проти задоволення позову та вважає вимоги необґрунтованими виходячи з наступного. 28.11.2011 року між Позивачем та Відповідачем - 1 було укладено кредитний договір № 2565-ФО/2011/95, за яким Відповідач-1 мав отримати кредит у сумі 40 000 грн. 00 коп. під 31% річних із процентною ставкою на поточні потреби, без обмеження цільового використання кредитних коштів у строк до 27.11.2016 року. Згідно умов кредитного договору Відповідач -1 щомісячно вносить необхідну суму платежу, відповідно до Додатку № 1 до кредитного договору. Позивачем до суду на підтвердження та обґрунтування позовних вимог надано розрахунок заборгованості та виписку по особовим рахункам з 28.11.2011 року по 29.11.2016 року. В позовній заяві Позивача не вказано яким чином видався кредит та не наведено жодного доказу про отримання вищевказаної суми кредиту саме в такому розмірі. Відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику поточний рахунок № [NUMBER] , з метою зарахування на нього суми Кредиту. Як вбачається з наданої виписки Банку на вищевказаний рахунок було зараховано 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп., але відсутні будь-які докази про видачу кредиту клієнтові. Відповідно до п. 1 глави 1 розділу III Інструкції «Про касові операції в банках України» зазначено, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені - відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі. Таким чином, єдиним допустимим доказом отримання готівки Позичальником та факт виконання умов договору є касовий документ - Заява на видачу готівки. В позовній заяві відсутні будь які належні та допустимі докази отримання кредитних коштів у розмірі 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп.. Відповідно до норм ЦПК України, - Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Розрахунок заборгованості не можна вважати доказом виходячи з того, що у Позивача відсутні підтверджуючі документи про заборгованість Відповідача-1, в сумі 28547,64 грн. на яку нараховується відсоток 31 % за певний період, оскільки Позивачем не надається та не вказується з якого моменту виникла прострочка виконання зобов`язання та не вказано які суми та в які періоди Відповідач-1 вносив кошти. Також як зазначалось вище факт отримання кредитний коштів саме в такій сумі не доведений Позивачем, що унеможливлює розрахувати правильний розрахунок. Окрім цього, не сплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню в межах позовної давності за кожним платежем. Представником позивача подано відповідь на відзив відповідача -1, в якому сторона позивача зазначає про необґрунтованість тверджень відповідача виходячи з такого. Кредитним договором не передбачено отримання кредитних коштів готівкою. Відповідачем - 1 було надано заяву від 28.11.2011р. з проханням надати кредитні кошти відповідно до Кредитного договору в сумі 40 000 грн. на власний поточний рахунок № [NUMBER] (заява додається). З наданої Позивачем Виписки по вищевказаному рахунку вбачається, що на поточний рахунок Відповідача -1 було зараховано 40 000,00 гривень, після подачі ним відповідної заяви. Отже, це і є підтвердженням надання кредиту Позичальнику на його поточний рахунок. Додатково надано заяву на видачу готівки №26849621, яка підтверджує отримання коштів з поточного рахунку в сумі 38 000,00 гривень готівкою, використання залишку коштів підтверджується випискою по поточному рахунку. Отримання коштів з рахунку це є використанням/розпорядженням коштами на власному поточному рахунку. Оскільки кредит відповідно до умов Кредитного договору не отримувався безпосередньо готівкою, а кредитні кошти були перераховані у безготівковому порядку на поточний рахунок Позичальника, надавати касові документи не має підстав. Надання касових документів вже підтверджує отримання коштів з власного поточного рахунку. Таким чином, єдиним допустимим доказом отримання кредиту в даному випадку є документ, що підтверджує зарахування на рахунок клієнта грошових коштів, а саме виписка по рахунку. Позивачем на підтвердження надання коштів та обліковування сум, що є предметом стягнення у цьому спорі, надані банківські виписки з рахунків боржника, які підтверджують наявність заборгованості Відповідача - 1 перед Позивачем. Щодо розрахунку заборгованості та відсутності підтверджуючих документів щодо погашення боргу Позивачем надано виписки по рахункам в яких відображені всі погашення та винесення на рахунку простроченої заборгованості. Відповідно Відповідач-1 не позбавлений можливості проаналізувати погашення та надати свій контррозрахунок, якщо у нього виникають сумніви щодо розміру заборгованості. З якого періоду нараховується пеня і на яку суму чітко зазначено в розрахунку штрафних санкцій. Позивачем на підтвердження обліковування сум, що є предметом стягнення у цьому спорі, надані банківські виписки з рахунків боржника, які підтверджують наявність заборгованості відповідача перед позивачем. Щодо позовної давності то Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три року. Цивільний кодекс дійсно передбачає спеціальну позовну давність в один рік, що застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу або пені), але наголошуємо, що відповідно до ст. 259 ЦК України позовна давність встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін, шляхом укладення договору у письмовій формі. Відповідно до п. 11.6 Кредитного договору за будь- якими вимогами сторін, які випливають з цього договору, встановлюється позовна давність тривалістю у три роки. Отже, з урахуванням норм Цивільного Кодексу України та умов договору звернення до суду, в тому числі щодо стягнення штрафних санкцій, відбулось в межах строку позовної давності, встановленої за домовленістю сторін. Щодо застосування Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» відповідно до Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР обмеження пені у грошових зобов`язаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, суб`єктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності (підприємці).Відповідно вказаний Закон не поширюється на фізичних осіб. Щодо нарахування штрафних санкцій відповідно до п. 10.1 Кредитного договору за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань за цим Договором, Позичальник зобов`язаний сплачувати Банку пеню у розмірі 0,2 відсотка від простроченої суми за кожний день прострочення будь - якого платежу, передбаченого цим Договором. Відповідно до розділу 9 Кредитного договору категорія «Платежі» вміщує в себе повернення кредиту, сплату процентів та інше. З урахування вищенаведеного позиція Відповідача 1 стосовно подвійної цивільно- правової відповідальності, що, на думку Відповідача 1, виникла у зв`язку з нарахуванням Позивачем штрафних санкцій, а саме пені, по тілу та відсотках, є хибною. Представником відповідача-1 подано письмові заперечення щодо відповіді на відзив позивача, в яких сторона відповідача -1 просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач надав у своєї відповіді виписку з особового рахунка Відповідача -1 за 28.11.2011 року та Заяву на видачу готівки №26849621 про видачу готівки. Позивач вказує на те, що відповідно до п. 4.4 Кредитного договору, Банк відкриває Позичальнику поточний рахунок № [NUMBER] , з метою зарахування на нього суми Кредиту 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп, але натомість суму коштів яку Відповідач - 1 знімає становить 38 600 (тридцять вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп. Сума в розмірі 1600 (одна тисяча шістсот) грн. була сплачена Відповідачем -1 за документом №26840554 від 28.11.2011 року згідно виписки по особовим рахункам за 28.11.2011 року, як комісія за управляння кредитом згідно кредитного договору 2565- фо/2011 від 28.11.2011 року. Відповідно до п. 1.4 Кредитного договору «Детальний розпис загальної вартості платежів за цим договором, що включає в себе суму щомісячних платежів по поверненню Кредиту, процентів, комісійних винагород, інших супутніх платежів та розрахунку сукупної вартості Кредиту і реальної процентної ставки, а також графік повернення Кредиту визначається у цьому договорі та у додатку №1 до Договору. Відповідно до графіку щомісячних платежів Позичальник погашає (тіло, проценти та комісію). Відповідно до діючого законодавства України, а саме: Закону України «Про захист прав споживачів» Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. Виходячи з вищевикладеного чітко вбачається, що всупереч чинного законодавства Позивач встановив Відповідачу - 1 комісію у 1600 грн., яка була сплачена року. Отже, вбачається, що розмір кредитних коштів які були отриманні Відповідачем 1 становить 38 400 (тридцять вісім тисяч чотириста) 00 коп. грн., а не 40 000 (сорок тисяч) грн. 00 коп. як стверджує Позивач. У відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, ціна позову визначається у позовах про строкові платежі і видачі-сукупністю всіх платежів або видач, але не більше ніж за три роки. 06.11.2013 року, перебіг позовної давності за вимогами кредиторів, які випливають з порушенням боржником умов договору про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. Загальна позовна давність встановлюється встановлюється тривалістю З роки ст. 257 ЦК України. Виходячи з тих доказів які надані Позивачем вбачається, що згідно згідно Відповіді Позивача на відзив на позовну заяву вбачається, що доказом правильності розрахунку заборгованості є надані банком виписки з рахунків боржника, які підтверджують наявність заборгованості, в той же час при огляді даних виписок вбачається що вони мають різні за змістом проведенні банківські операції. У виписки по особовому рахунку яка додана до позовної заяви не вбачається сплати позичальником платежів згідно до Додатку № 1 до кредитного договору, а саме за проведеними документами в призначенні платежу відображається операція (сплачення траншу, або віднесення простроченого кредиту), натомість: У виписки по особовому рахунку наданому Позивачем в якості доказу отримання кредитних коштів на рахунок № [NUMBER] , вбачається що Відповідач 1 здійснив оплату 28.11.2011 року у розмірі 1600 грн. 00 коп. (в призначені платежу вказано платник [PERSON] ) З урахуванням таких обставин та надання таких доказів Позивачем щодо оплати щомісячних платежів згідно до Додатку № 1 до кредитного договору зобов`язання по кредитному договору припинилися 28.11.2014 року, а позовна заява була подана 21.12.2016 року, тобто немає підстав для стягнення щомісячних платежів поза межами стооку позовної давності. Отже, поряд з установленням строку дії договору , сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Отже, поряд з установленням строку дії договору, сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватися позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов`язань. Щодо недоведеності розміру заборгованості то розрахунок заборгованості не можна вважати доказом виходячи з того, що у Позивача відсутні підтверджуючі документи про сплату кредитної заборгованості виписки по особовим рахункам які надані до суду містять інформацію щодо останньої проплати за кредитним договором 28.11.2011 року. Оскільки Позивачем не надається та не вказується з якого моменту виникла прострочка виконання зобов`язання та не вказано які суми та в які періоди Відповідач-1 вносив кошти. Щодо нарахування штрафних санкцій то Відповідно до вимог ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається від дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 19листопада 2014р. у справі №6-160цс14). У відповідності до ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», у договорах про споживчий кредит пеня за невиконання зобов`язання щодо повернення кредиту та процентів за ним не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, та не може бути більшою за 15 відсотків суми простроченого платежу. Сукупна сума неустойки (штраф, пеня), нарахована за порушення зобов`язань споживачем на підставі договору про споживчий кредит, не може перевищувати половини суми, одержаної споживачем за таким договором, і не може бути збільшена за домовленістю сторін. Отже, на думку відповідача, в будь-якому випадку, в силу ст. 21 Закону України «Про споживче кредитування», позивач не мав права нараховувати 46 899,67 грн. на тіло кредиту та пені в розмірі 22 705,51 грн. на проценти. Та Згідно ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», такі умови кредитного договору - є явно несправедливими по відношенню до споживача. Ухвалою від 04.09.2019 р. зустрічний позов [PERSON] до ПАТ «Сбербанк» про визнання кредитного договору недійсним на підставі ст.257 ч.1 п.3 ЦПК України залишений без розгляду в зв`язку з повторною неявкою позивача за зустрічним позовом. Представник позивача, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву, в якій просить розглянути без його присутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідачі та представник відповідач-1, будучі повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи не подавали. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст. ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свободи чи інтересів. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ч.3, ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2011 року між АТ «Сбербанк Росії», правонаступником якого є Акціонерне товариство «Сбербанк», та [PERSON] (відповідач-1) був укладений кредитний договір № 2565-ФО/2011/95, відповідно до якого банк надав, а відповідач -1 отримав кредитні кошти на поточні потреби у загальній сумі 40 000, 00 (сорок тисяч гривень) під 31% річних. Відповідно до пункту 1.1. відповідач -1 зобов`язався своєчасно та у повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, використовувати його за цільовим призначенням, виконати інші умови кредитного договору і своєчасно повернути кредит та сплатити нараховані проценти в порядку, передбаченому графіком певернення кредиту. (Додаток №1 до кредитного договору). Пунктом 8.1 Кредитного договору передбачено, що позичальник зобов`язується щомісячно 28 числа, яке є розрахунковою датою, кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення цього Договору, здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані банком проценти ануїтетними платежами в сумі не менше 1 329,89 грн. Згідно з додатком № 1 до Кредитного договору, кінцевим терміном повернення кредиту є 27.11.2016 року. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року, між позивачем та [PERSON] (відповідач - 2) було укладено договір поруки № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року, згідно з яким поручитель зобов`язалась перед кредитором в повному обсязі нести солідарну відповідальність за виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року. Пунктом 4.1. Договору поруки передбачено, що боржник і поручитель відповідають перед Кредитором, як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник. Поручитель та боржник залишаються зобов`язаними перед Кредитором до того моменту, поки усі зобов`язання за основним договором не будуть виконані повністю. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. АТ «СБЕРБАНК» свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В той же час, в порушення взятих на себе зобов`язань, відповідач-1 кредитні кошти не повернув та не сплатив проценти нараховані за користування кредитом. Згідно розрахунку заборгованості [PERSON] перед банком за кредитним договором № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року, станом на 02.02.2018 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку з чим заборгованість відповідача перед банком становить 132 740,58 грн сто тридцять дві тисячі сімсот сорок) гривень 58 копійок, яка складається: заборгованості за кредитом в розмірі - 28 547,64 гривень; процентів за користування кредитом в розмірі -34 587,76 грн; пеня за прострочення повернення заборгованості за кредитом - 46 899,67 грн; пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 22 705,51 грн. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтями 525, 526, ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та умов Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На спростування доказів позивача відповідачами не надано жодного доказу. Наданий позивачем розрахунок відповідає вимогам закону та умовам договору. З позовом позивач звернувся до суду у встановлений законом строк, що підтверджено випискою по особовому рахунку відповідача, а тому суд не бере до уваги заяву про застосування строку позовної давності, оскільки вона є безпідставною. Заперечення відповідача щодо позовних вимог суд вважає безпідставними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, а тому не приймає їх до уваги. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та такими, що знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. А відтак, на підставі наведеного суд вважає, що позов підлягає задоволенню повністю та з відповідачів слід стягнути солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 року та договором поруки № 2565-ФО/2011/95 від 28.11.2011 в розмірі 132 740, 58 (сто тридцять дві тисячі сімсот сорок) гривень 58 копійок. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір, сплачений позивачем при подачі позову в розмірі 1 832,55 грн., підтверджений платіжним дорученням № 104302116 від 21.12.2016 р., та доплачений позивачем за заяву про збільшення позовних вимог в розмірі 158,56 грн., що підтверджено платіжним дорученням № 8203170 від 12.02.2018 р., а всього у розмірі 1 991,11 грн., який підлягає стягненню на користь позивача, тобто по 995,56 грн. з кожного з відповідачів. На підставі вищевикладеного, ст.ст.530, 536, 611, 629, 1054ЦК України; ст.ст.4, 10, 12, 13,76, 81, 89, 141, 258, 263, 264, 265, 268, 273 280-283ЦПК України, п.15.5 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України , -

Outcome: approved