Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись з позовом до Майданської сільської ради Вінницького району, за участі третьої особи, яка заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Вінницької районної державної нотаріальної контори про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що 31 березня 2016 року помер їх дідусь, [PERSON]. Після смерті дідуся відкрилась спадщина, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою с. Майдан Вінницького району Вінницької області по вул. Незалежності, 41 та на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, площею 0,5330 га, цільове призначення якої «для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства». Слід зазначити, що за життя померлий дідусь склав два заповіти. Перший заповіт був складений 10 січня 2004 року, відповідно до якого [PERSON] на випадок смерті заповів усе своє майно з чого б воно не складалось і де б не знаходилось своїй невістці, матері позивачів [PERSON]. Другий заповіт був складений 17 травня 2011 року, згідно з яким, [PERSON] на випадок смерті заповів будинок з погосподарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,50 га у с. Майдан Вінницького району Вінницької області, вул. Леніна (тепер -Незалежності), 41, та все інше майно, яке буде належати йому на день смерті, своєму сину, батькові позивачів [PERSON]. Проте, спадкоємець за заповітом [PERSON], помер 02 грудня 2013 року. У відповідності до ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також; у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Слід зазначити, що спадкоємицею за законом першої черги після смерті дідуся позивачів, є його дружина, [PERSON], однак 29.08.2016 року вона відмовилась від спадщини на користь позивачів, подавши до Вінницької районної державної нотаріальної контори відповідну письмову заяву. Окрім дружини дідуся та позивачів, інших родичів у померлого не має, відтак єдиними спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON], тому 30.08.2016 року вони подали заяви про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори. Однак оформити спадщину за законом позивачі не мають можливості, оскільки наявні у них документи, не доводили родинного зв'язку між ними та дідусем при отриманні свідоцтва про право на спадщину. Причиною стало те, що у свідоцтві про народження їх батька, [PERSON], серії ЯЦ №884059 від 27.11.1950 року зазначені наступні відомості: в графі батько зазначено «Франц Константинович», в графі матір зазначено «Лісневич Афрасінія Карлівна», відтак в свідоцтві про народження в даних про батька прізвище батька не вказано. У зв'язку з чим, позивачі звернулись до Вінницького міського суду Вінницької області із заявою про встановлення факту родинних відносин. 10.11.2016 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON], померлого 31.03.2016 року. Отже, після смерті [PERSON] була відкрита спадщина на земельну ділянку площею 0,5380 га, призначена для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства, що розташована по вул. Незалежності, 41 в с. Майдан Вінницького району Вінницької області. Вказують, що наразі відбувається оформлення права на спадщину за законом на земельну ділянку позивачами. У відповідності з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01 листопада 2016 року, домоволодіння за адресою с. Майдан Вінницького району Вінницької області, вул. Незалежності, 41 складається із: житлового будинку площею 53,0 кв. м., зазначений під літерою «А», прибудови «а», ґанку, погребу «п/Б», сараю «Б», убиральні «В», сараю «Г», літньої кухні «Д», сараю, козирка, криниці «№2», огорожі «№3», хвіртки «№4», воріт «№5». Зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння №9 від 20.09.1988 року. У відповідності до відомостей з погосподарських книг Майданської сільською ради з 1977 по 2002 роки, членами господарства рахуються: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, суспільна група двору - колгоспний двір. Проте, згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №177775, [PERSON] померла 11 вересня 2002 року. Відтак, починаючи з 2002 року членами господарства зазначаються [PERSON] - голова двору, [PERSON] - син. Оскільки, [PERSON] помер 02 грудня 2013 року, починаючи з 2013 року головою господарства вказаний лише [PERSON]. Враховуючи вищевикладене, оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами позивачі не можуть, оскільки свідоцтво про право приватної власності на спірне домоволодіння не є документом, що свідчить про перебування його у власності [PERSON], оскільки вказує, що двір є колгоспним, що не дає можливості позивачам реалізувати свої спадкові права. З огляду на вищевикладене позивачі звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності на спадкове майно. В судовому засіданні сторони надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Представник позивачів за довіреністю [PERSON], позов підтримує в повному обсязі та просить його вимоги задовольнити. Змін та доповнень не має. Представник відповідача в особі Майданського сільського голови при вирішенні покладаються на розсуд суду. Представник третьої особи Вінницької районної державної нотаріальної контори при вирішенні покладаються на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 31 березня 2016 року помер спадкодавець дідусь [PERSON] в с. Майдан Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 350869 від 19.05.2016 року виданого повторно (а.с.23). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, а саме на житловий будинок, що розташований за адресою с. Майдан Вінницького району Вінницької області по вул. Незалежності, 41 (43), що належав померлому на підставі свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння № 9 від 20.09.1988 року (а.с.35) та на земельну ділянку, розташовану за тією ж адресою, площею 0,5380 га, цільове призначення якої «для обслуговування жилого будинку та ведення особистого підсобного господарства», що належав померлому на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 05.01.1998 року (а.с.29). За життя 10 січня 2004 року був складений перший заповіт, відповідно до якого [PERSON] на випадок смерті заповів усе своє майно з чого б воно не складалось і де б не знаходилось своїй невістці, матері позивачів [PERSON] (а.с.21). Також за життя 17 травня 2011 року, був складений другий заповіт згідно з яким, [PERSON] на випадок смерті заповів будинок з погосподарськими будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,50 га у с. Майдан Вінницького району Вінницької області, вул. Леніна (тепер -Незалежності), 41, та все інше майно, яке буде належати йому на день смерті, своєму сину, батькові позивачів [PERSON] (а.с.22). Проте, спадкоємець за заповітом [PERSON], помер 02 грудня 2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 279226 від 03.12.2013 року (а.с.19). У відповідності до відомостей з погосподарських книг Майданської сільською ради з 1977 по 2002 роки, членами господарства рахуються: [PERSON] - голова двору, [PERSON] - дружина, [PERSON] - син, суспільна група двору - колгоспний двір. 10.11.2016 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є онуками [PERSON], померлого 31.03.2016 року. справа № 127/19318/16-ц (а.с.27-28). У відповідності з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок від 01 листопада 2016 року, домоволодіння за адресою с. Майдан Вінницького району Вінницької області, вул. Незалежності, 41 складається із: житлового будинку площею 53,0 кв. м., зазначений під літерою «А», прибудови «а», ґанку, погребу «п/Б», сараю «Б», убиральні «В», сараю «Г», літньої кухні «Д», сараю, козирка, криниці «№2», огорожі «№3», хвіртки «№4», воріт «№5». Зазначений вище житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами є колгоспним двором, головою якого є [PERSON] на підставі Свідоцтва про право приватної власності на будинковолодіння №9 від 20.09.1988 року (а.с.36-41). Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ №177775 від 11.09.2002 року дружина спадкодавця [PERSON] - [PERSON] померла 11 вересня 2002 року (а.с.20). Спадкоємиця за законом першої черги після смерті дідуся позивачів, є його дружина, [PERSON], однак 29.08.2016 року вона відмовилась від спадщини на користь позивачів, подавши до Вінницької районної державної нотаріальної контори відповідну письмову заяву (а.с.24). Однак оформити свої спадкові права позивачі не мають можливості в нотаріальному порядку, що підтверджується копією постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії від 08.02.2017 року за вих. № 262/02-31 Вінницької районної державної нотаріальної контори (а.с.56). Спадкоємиці за законом [PERSON] та [PERSON] 30.08.2016 року подали заяви про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори, що підтверджується їхніми відповідними заявами (а.с.25-26). Інших спадкоємців немає. Заповіт не вчинявся. За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до\~ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч.5\~ст.1268 ЦК України\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі\~ст.1217 ЦК України\~спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до вимог статей 123 і 126 ЦК УРСР та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, даних у п. 10 постанови N 3 від 2 березня 1973 р. "Про судову практику в справах про поділ колгоспного двору і виділ з нього", розмір частки колишнього члена колгоспного двору в спільному майні, що належить дворові і збереглося після його перетворення в господарство робітників та службовців (якщо на час припинення існування двору цей член не втратив права на неї), встановлюється згідно зі ст. 123 Цивільного кодексу. Тому при поділі майна, яке є спільною власністю колгоспного двору, суди повинні виходити з принципу рівності часток усіх колишніх членів двору, в тому числі непрацездатних і неповнолітніх. Майно, придбане після перетворення колгоспного двору в господарство робітників чи службовців, підлягає поділу за нормами, що регулюють поділ спільної часткової власності або спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи вищевикладене, оформити свої спадкові права на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами позивачі не можуть, оскільки свідоцтво про право приватної власності на спірне домоволодіння не є документом, що свідчить про перебування його у власності [PERSON], оскільки вказує, що двір є колгоспним, що не дає можливості позивачам реалізувати свої спадкові права. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту б постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. Згідно\~ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За положеннями ст. 1266 ЦК України, спадкування за правом представлення відбувається: Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини; Прабаба, прадід спадкують ту частку спадщини, яка б належала за законом їхнім дітям (бабі, дідові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; Племінники спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (сестрі, братові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; Двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини; Якщо спадкування за правом представлення здійснюється кількома особами, частка їхнього померлого родича ділиться між ними порівну; При спадкуванні по прямій низхідній лінії право представлення діє без обмеження ступеня споріднення. За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивачів на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення та визнання за позивачем право власності, в порядку спадкування. Вищевикладене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved