Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що з 06.02.2011 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому Ялинівською сільською радою шлюбі, у якому у них народилося двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та донька [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що рішенням Летичівського районного суду від 27.12.2016 року їх шлюб з відповідачем розірвано і [PERSON] не надає ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років та сином-інвалідом, який потребує постійного лікування, тому вона звернулася до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дітей у розмірі 1/2 частки його заробітку(доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилася, проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, однак подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 197 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до змісту ст.ст. 180 ч.1, 181 ч.3, 182 ч. 2, 183 ч. 1, 191 ч. 1 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved