Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу укладеного 19 січня 2010 року між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрованого у виконавчому комітеті Верхньовизницької сільської ради Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №02, її прізвище залишити без змін. Також, просила стягнути аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з відповідачем уклали шлюб 19 січня 2010 року. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя не склалося, через різні погляди на сімейне життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Тривалий час подружжя проживає окремо. Спільного господарства не ведуть, з наведених підстав, між ними повністю зникли почуття поваги та любові. [PERSON] зазначає, що відповідач ухиляється від свого обовязку утримання дитини, незважаючи на те, що дитина є інвалідом і потребує спеціального догляду та лікування. Постійного місця роботи [PERSON] не має, часто виїжджає на заробітки. Таким чином позивач просить шлюб, укладений 19 січня 2010 року у виконавчому комітеті Верхньовизницької сільської ради Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №02, її прізвище залишити без змін. Також, просила стягнути аліменти на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 2500 гривень щомісячно до досягнення повноліття. Позивач в судове засідання не зявилася, але в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задоволити. Відповідач, також не зявився в судове засідання, звернувся до суду з клопотанням про розгляд справи в його відсутності, не заперечив проти розірвання шлюбу. Щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини зазначив, що сума є завеликою За таких обставин, на підставі частини 4 статті 169 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Враховуючи, що розгляд справи відбувається у відсутність сторін, відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Судом встановлено, що між сторонами укладено шлюб 19 січня 2010 року у виконавчому комітеті Верхньовизницької сільської ради Закарпатській області, про що зроблено відповідний актовий запис за №02. Від даного шлюбу народилася дочка [PERSON], [INFO]. 2 із 4 Судом встановлено, що сімейні стосунки між сторонами припинені, внаслідок непорозумінь, що призвело до того, що тривалий час вони не проживають як подружжя, спільне господарство не ведуть, тому шлюб носить лише формальний характер. Згідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У відповідності до статті 111 Сімейного кодексу України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Судом вжито заходів щодо примирення, сторони не примирилися, бажають розірвати шлюб. Відповідно до статті 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Як встановлено судом, подальше спільне життя подружжя і збереження сімї неможливе, оскільки сторони втратили один до одного почуття любові та поваги. Подальше вжиття заходів щодо примирення подружжя є безпідставним, виходячи із тих обставин у справі, що шлюб між сторонами існує лише юридично, без паритетних засад про почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, підтримання стосунків та не бажанням сторін щодо надання такого строку, який вони вважають лише відтягуванням вирішення спору. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти його розірвання також не заперечує, а отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. В силу вищенаведеного, суд, вбачає відсутньою морально-правову основу шлюбу і приходить до висновку про наявність підстав для розірвання шлюбу. Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін або одного з них, що мають істотне значення, або їх дітей. В силу вимог статті 113 Сімейного кодексу України, особа, що змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. За вищенаведених обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін та дитини, оскільки поновлення шлюбних відносин неможливе, шлюб існує формально, сім'я розпалась остаточно та відновлена бути не може. Суд задовольняє позовні вимоги позивача про розірвання шлюбу, оскільки побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. Щодо стягнення аліментів на утримання дитини суд приходить до наступного. Наданими суду доказами підтверджується, що відповідач є батьком [PERSON], [INFO], яка проживає з матірю. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідач, як встановлено в судовому засіданні, ухиляється від 3 із 4 матеріальної допомоги дитині, в звязку з чим така допомога підлягає до стягнення в примусовому порядку. Сукупність вищенаведених фактів утворює юридичний склад, необхідний і достатній для виникнення у відповідача аліментного зобовязання. За відсутності домовленості між батьками щодо утримання дитини, стягнення аліментів проводиться в судовому порядку, з урахуванням основних правил це захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів необхідних для її життєдіяльності , збереження по можливості того рівня життя, який дитина мала тоді, коли проживала з батьками. Так, згідно з частиною 1 статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка дружини, батьків, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім'ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено частина 2 статті 182 СК України Згідно із статтею 184 СК України, розмір аліментів може бути визначений у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Як випливає зі змісту даної норми, нерегулярним доходом вважається дохід, що надходить із різною періодичністю, перервами. Дохід може бути нерегулярним, у випадку, якщо оплата праці відбувається по завершенні її виконання в частині або повністю. Таким чином, судом встановлено, що відповідач має нерегулярний заробіток, тому згідно з діючим законодавством, повинен утримувати дітей. Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, відповідно до статті 184 СК України, суд враховує установлений прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років станом на січень 2017 року. Беручи до уваги встановлені судом факти та відповідні правовідносини суд приходить до переконання, що заявлений позов в частині стягнення аліментів на утримання дитини підлягає до часткового задоволення. Судові витрати по справі покласти на відповідача.

Outcome: approved