Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] ( [ADDRESS] ) звернулась до суду з позовом, та, відповідно до заяви про уточнення позовних вимог від 01.04.2019 року, просить визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] грошові кошти з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201; грошові кошти з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501; 2 700 кілограмів меду; 20 вуликів лежаків; бджолосім`ї в кількості 20 сімей; та визнати за [PERSON] право власності на: 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201; 1/2 частину грошових коштів з нарахованими відсотками, які знаходяться на вкладі «Стандарт» строковий на 12 місяців» в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПриватБанк» на підставі договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501; 10 вуликів лежаків; 10 бджолосімей. Виділити [PERSON] із спільного майна подружжя 10 вуликів лежаків та бджолосім`ї в кількості 10 сімей, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію вартості 1/2 частини спільного майна - 2 700 кілограмів меду в розмірі 54 000, 00 грн. Уточнені позовні вимоги мотивовані тим, що з 14.04.1979 року позивач з відповідачем перебувала у шлюбі, від якого народилось двоє дітей. За період перебування у шлюбі вони вели спільне господарство, будували міцні сімейні відносини, піклувалися про спільне майбутнє та майбутнє своїх дітей, в результаті чого було спільно накопичено з відповідачем грошові кошти, які на даний час знаходяться на строкових вкладах в ПАТ КБ «ПриватБанк». Крім того, позивач зазначає, що останні роки вони стали займатися виробництвом меду, в результаті чого було придбано вулики лежаки, бджолосім`ї, грошові кошти від реалізації якого відповідачем покладались на рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання відсотків, які планувались витратити на своє життя та добробут дітей. Між тим, останні два роки стосунки між позивачем та відповідачем значно погіршились, спільно проживати стало неможливо, в результаті чого шлюб було розірвано та прийнято рішення про поділ майна. Між тим позивач зазначила, що майно, яке є предметом спору, добровільно поділити не вдалося, оскільки відповідач не вважає його спільно набутим, що і зумовило її звернутися до суду. В судовому засіданні представник позивача та позивач повністю підтримали змінені позовні вимоги та просили їх задовольнити з підстав, викладених в позові. Відповідач в судовому засіданні повністю заперечував проти задоволення позовних вимог, пославшись на ті обставини, що вони добровільно з позивачем розділили все спільне майно, що підтверджується написаними розписками про отримання позивачем від відповідача в рахунок вартості спільного майна 5 000 доларів США, в результаті чого позивач не повинна мати будь-яких матеріальних претензій до відповідача. Дослідивши матеріали справи, заслухавши в судовому засіданні сторони, свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 14.04.1979 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] , виданого Димитрівським міськвиконкомом Донецької області (а.с. 10). Згідно договору від 21.09.2015 року № SAMDNWFD0070820821201 [PERSON] було передано грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі на початкову суму 79 515, 76 грн. (а.с. 127). Відповідно до договору від 28.10.2017 року № SAMDNWFD00701747676501 [PERSON] було передано грошові кошти для розміщення на депозитному вкладі на початкову суму 3 000, 00 доларів (а.с. 126). Відповідно до доданих до позову фотокарток судом встановлено, що на за адресою: [ADDRESS] , мається в наявності 20 вуликів лежаків, в яких мешкають бджолосім`ї в кількості 20 сімей. Також вбачається наявність декількох 200 літрових бочок із медом. (а.с. 21-24). Правовідносини між сторонами по справі є цивільно-правовими та урегульовані положеннями ЦК України та СК України. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей) приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися „обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007р. N 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї. Зазначені вище норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. При цьому, тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Так, відповідачем заперечуються обставини спільного набуття спірного майна, зокрема з тих обставин, що пасікою він почав займатися лише з 2016 року, позивач йому взагалі ніяк не допомагала, бджолосімей у нього лише 10 штук, решта вуликів стоять поламані та у непридатному для експлуатації стану. Крім того відповідач зазначає, що меду в наявності у нього немає, в березні 2019 року ним було продано весь мед, а грошові кошти на вкладах складають виключно пенсію його мати, яку він знімає за її дорученням та зберігає на вкладах. З метою встановлення фактичних обставин справи в судовому засіданні в якості свідків були допитані [PERSON] і [PERSON] , які повідомили, що позивач та відповідач є їх батьками. За період їх спільного проживання всіма грошовими коштами завжди розпоряджався виключно батько, збирав їх у себе, нікому не давав нічого купувати, вони завжди на всьому економили. Пасікою вони почали займатися десь років 8 потому. Всі вони приймали участь в утриманні пасіки, качали мед. Всі отримані кошти від продажу меду батько також збирав та клав на депозит. В березні 2019 року без їх відома батько продав 10 бочок меду по 200 літрів кожна. На сьогоднішній день батько ні з ким не спілкується, після розлучення з мамою стосунки погіршилися з ним остаточно, робить всім на зло. Свідок [PERSON] також пояснив, що він був свідком того, як півтора місяця потому [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти в сумі 5 000 доларів, але за що, йому невідомо. Також свідок пояснив, що 8 років потому він продав [PERSON] три бджолосім`ї і з того часу останній почав займатися пасікою, на сьогоднішній день [PERSON] має близько 10-15 бджолосімей, продає мед, бачив, як дружина та діти завжди допомагали качати мед. Також йому відомо, що в березні 2019 року [PERSON] здавав на продаж мед, оскільки він і сам тоді продавав. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є рідним братом [PERSON] і йому відомо, що брат почав займатися пасікою ще до 2013 року і продовжує по сьогоднішній день. Чому брат з дружиною почали розподіл майна і яка між ними була домовленість йому невідомо. Також свідок підтвердив, що останній час з ним проживає їх спільна мати, за дорученням якої відповідач знімає її пенсію, але всю її віддає на утриманні матері, оскільки необхідна велика кількість ліків, так як мати важко хворіє, решта, що залишається, витрачається на годування та утримання матері. Отже, заперечення відповідача щодо уточнених позовних вимог спростовані дослідженими в судовому засіданні доказами, і свідченнями допитаних в судовому засіданні свідків. Вирішуючи питання щодо розподілу кількості спільного меду судом враховано, що відповідачем за період розгляду справи було здійснено продаж 2 700 кг меду, що було встановлено в судовому засіданні, підтверджено свідками і не заперечувалось особисто відповідачем. Так, довідкою Громадської організації «Обласна асоціація «Бджолярі Донбасу» від 18.12.2018р. підтверджується вартість 1 кг меду, заявленої в позові, що становить 40, 00 грн., яка береться судом в якості розрахунку компенсації вартості продажу меду, як спільного майна подружжя (а.с. 11). Іншого відповідачем в судовому засіданні не доведено. У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, враховуючи, що спірне майно набуте сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, отже є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаного майна. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно задоволеним позовним вимогам. Тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 2 344, 19 грн., що становить розмір сплаченого судового збору, та витрат на правову допомогу в сумі 3 000, 00 грн. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ст. 263 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, ухвалене судом відповідно до норма матеріального права із дотриманням норм процесуального права та на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved