Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

ДП «Придніпровська залізниця» звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, спричиненої злочином. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що [PERSON], перебуваючи на посаді майстра ремонтно-будівельних робіт ВСП «Запорізьке моторвагонне депо», в період часу з вересня 2008 року по січень 2014 року надавав незаконні вказівки розподілювачу робіт будівельної групи ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» [PERSON] вносити завідомо неправдиві відомості в табеля обліку використання робочого часу щодо відпрацьованого часу сторожем ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» [PERSON], достовірно знаючи про те, що [PERSON] за вказаний період часу трудову діяльність у ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» не здійснювала. На підставі вказаних табелів обліку використаного робочого часу [PERSON] безпідставно були нараховані та виплачені грошові кошти у сумі 95051,42 грн. за період часу з вересня 2008 року по січень 2014 року у вигляді заробітної плати за роботу на посаді сторожа ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця», що спричинило істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2014 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 364 ч. 1 КК України та передано на поруки трудовому колективу ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця». Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з відповідача суму відшкодування шкоди, спричиненої злочином у розмірі 95051,42 грн. Сторони в судове засідання не з'явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх присутності. Відповідач позовні вимоги визнає, не заперечує проти задоволення позову. Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відшкодування збитків, відповідно до положень ч. 2 ст. 16 ЦК України, є одним із способів захисту прав. Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Судом встановлено, що згідно з ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2014 року [PERSON] відповідно до наказу начальника ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця» від 02:01.2008 №120/ос призначений на посаду майстра дільниці ремонтно-будівельних робіт ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця». 04.04.2014 згідно наказу №56/ос переведений на посаду сторожа дільниці ремонтно-будівельних робіт ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця». [PERSON], перебуваючи на посаді майстра ремонтно-будівельних робіт ВСП «Запорізьке моторвагонне депо», в період часу з вересня 2008 року по січень 2014 року надавав незаконні вказівки розподілювачу робіт будівельної групи ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» [PERSON] вносити завідомо неправдиві відомості в табеля обліку використання робочого часу щодо відпрацьованого часу сторожем ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» [PERSON], достовірно знаючи про те, що [PERSON] за вказаний період часу трудову діяльність у ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» не здійснювала. На підставі вказаних табелів обліку використаного робочого часу [PERSON] безпідставно були нараховані та виплачені грошові кошти у сумі 95051,42 грн. за період часу з вересня 2008 року по січень 2014 року у вигляді заробітної плати за роботу на посаді сторожа ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця», що спричинило істотну шкоду охоронюваним законом державним інтересам. Свою винуватість [PERSON] у скоєні злочину визнав в повному обсязі. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2014 року, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ст. 364 ч. 1 КК України та передано на поруки трудовому колективу ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця». Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ті обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Із змісту названої статті вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, тобто формально зазначаються в тексті судового рішення словом "встановив" і перераховуються ті обставини, які суд бере за основу при задоволенні або відмові у задоволенні позовних вимог. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За змістом ч.1 ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» роз'яснено, що під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов'язків, грошові виплати. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку. Відповідно до абз. 2 п. 9 Постанови ПВСУ від 29.12.1992 №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», матеріальна відповідальність у повному розмірі шкоди покладається і в тих випадках, коли шкода заподіяна діями працівника, що мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку, але він був звільнений від кримінальної відповідальності у зв'язку зі спливом строку давності для притягнення до кримінальної відповідальності, або з інших підстав, передбачених законом. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], перебуваючи на посаді майстра ремонтно-будівеельних робіт ВСП «Запорізьке моторвагонне депо» ДП «Придніпровська залізниця», скоїв злочин, у зв'язку з чим спричинив матеріальну шкоду ДП «Придніпровська залізниця» в розмірі 95051, 42, що підтверджується довідками нарахованої заробітної плати, ухвалою Жовтневого районного суду від 19.09.2014 року. Дії [PERSON] складаються з протиправної поведінки, заподіянням шкоди та причинного зв'язку між шкодою та поведінкою, вини, і є юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок шкоди, спричиненої злочином. Як встановлено судом, цивільний позов ДП «Придніпровська залізниця» у кримінальному провадженні не заявлявся. Відповідно до ч. 7 ст. 128 КК України, особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Крім того, відповідно до 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з заяви [PERSON], проти задоволення позовних вимог відповідач не заперечує, що свідчить про письмове волевиявлення відповідача спрямоване на припинення спору з позивачем. Суд, встановивши, що визнання позову відповідачем відповідає дійсним обставинам справи, не порушує будь-чиїх прав та законних інтересів, не зроблено під впливом протиправної поведінки щодо нього інших осіб або з метою приховати інші обставини, вважає позов визнаним, оскільки у нього не виникає сумніву у наявності для того законних підстав. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ДП «Придніпровська залізниця» є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved