Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: реєстраційна служба Рахівського районного управління юстиції в Закарпатській області про визнання права власності на спадкове майно. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що після смерті її батьків - [PERSON], [INFO] року та [PERSON], [INFO] року, залишився як спадкове майно житловий будинок [ADDRESS]. Після смерті батьків, вона, як спадкоємець за законом, спадщину прийняла, подавши до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в межах шестимісячного строку. В подальшому, з метою оформлення спадкових прав, вона, як спадкоємець за законом, звернулася до нотаріуса, однак у здійсненні таких дій нотаріусом було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. На підставі наведеного, просить суд визнати за нею право власності у порядку спадкування за законом на житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка [PERSON], в судовому засіданні, заявлені вимоги підтримала, просить позов задовольнити. Представник відповідача - Богданської сільської ради Рахівського району Закарпатської області в особі виконавчого комітету, в судове засідання не з'явився, однак сільський голова Ференц П.П., надав суду заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, на задоволенні позовних вимог не заперечує. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - реєстраційної служби Рахівського РУЮ, в судове засідання не з'явився, однак начальник служби Делятинчук А.І., надав суду заяву про розгляд справи без участі їх представника. Позовні вимоги залишають на розсуд суду. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку. У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1217, 1258 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судом встановлено, що [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON], [INFO] року, помер батько позивачки - [PERSON], після смерті яких відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] являється дочкою померлих - [PERSON] та [PERSON], а отже вона являється спадкоємцем першої черги за законом спадщини, яка відкрилася після смерті її батьків. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на спадковий будинок. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно звертається увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакція закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З матеріалів справи встановлено, що спадковий житловий будинок за життя належав померлим [PERSON] та [PERSON], тому не являється самочинним будівництвом та є об'єктом спадкових прав. Згідно технічного паспорта, виданого КП "БТІ" Рахівської районної ради, спірний будинок побудований у 1977 році, надвірні споруди - сарай - у 1980 році, убиральня - у 1978 році. Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Враховуючи, що позивачка по справі є спадкоємцем першої черги спадкування за законом, вона прийняла спадщину, майнового спору з приводу спадкування не існує, оскільки інші спадкоємці від спадщини відмовилися, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання розподілу судових витрат позивачкою не ставилося. На підставі наведеного, ст.ст. 10, 58, 60, 88, 212, 213, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

Outcome: approved