Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до Оратівського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права на земельну частку (пай) в спадкування за законом. Позивач [PERSON], будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву, щоб справу розглянули без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON]О, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи без її участі, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Від сторін надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 158 ЦПК України, у звязку з чим в силу ч. 2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 174 і 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст.174 ЦПК України, позивач може відмовитись від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи із слідуючого. Відповідно до свідоцтва про смерть 17.12.1998 року в с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області померла [PERSON], яка проживала та була зареєстрована [INFO]. На день її смерті за вказаною адресою проживав її чоловік [PERSON], який помер 01.07.2003 року, згідно свідоцтва про смерть серії 1-АМ №191230 від 03.07.2003. Відповідно до довідки №70 від 17.03.2015 року виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] після смерті дружини [PERSON], відповідно до ст.549 ЦК УРСР фактично вступив в управління та володіння спадковим майном проте, за життя не встиг його оформити. Спадкувати за правом представлення після смерті [PERSON] має право [PERSON]. [PERSON] залишив заповіт від 24.03.20024 року, посвідчений секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №4 згідно якого все своє майно заповідає [PERSON]. Осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині немає. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.03.2004 року виданого державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] прийняла частину спадкового майна за заповітом після смерті [PERSON], однак іншу частину, яка належала [PERSON] не прийняла. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається із права на земельну частку (пай) площею 3,07 га, посвідчену сертифікатом на земельну частку (пай) серії ВН №0173397 від 10.07.1997 року, що знаходиться на території [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області. Відповідно до виписки №383 від 17.03.2015 року відділу Держземагентства у Оратівському районі Вінницької області із книги реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка затверджена Постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1995 року №801 і видана Оратівською райдержадміністрацією Вінницької області по КСП "1 Травня" с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області. Сертифікат серії ВН №0173397 за порядковим №423 зареєстровано 10.07.1997 року на [PERSON], яка проживала на території с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області. Розмір земельної частки (паю) в умовних кадастрових гектарах становить 3,07 га. Вартість земельної частки (паю) становить 89636 грн. Сертифікат видано на підставі розпорядження голови Оратівської РДА від 23.05.1997 року за №112. Вартість земельної частки (паю) на день смерті [PERSON].Д. 17.12.1998 року становить 12775 грн. Відповідно до довідки №67 від 16.03.2015 року виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області відповідно до запису в погосподарській книзі №3 виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Оратівського району Вінницької області, особовий рахунок №283 померла [PERSON], яка народилася 20.01.1926 року в с. Сологубівка Оратівського району Вінницької області і на день смерті 17.12.1998 року була зареєстрована в [INFO]. на день смерті [PERSON] за вказаною адресою були зареєстровані та проживали слідуючі особи чоловік [PERSON]. Малолітніх та неповнолітніх осіб, які б проживали та були зареєстровані спільно зі спадкодавцем не значиться. Відповідно до оголошення в газеті Обрії Оратівщини №50-51 (909-910) від 23.10.2014 року втрачений сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН №0173397 виданий на імя [PERSON] (с. Сологубівка) вважати недійсним. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Юридично оформити прийняття спадкового майна позивач [PERSON] позбавлена можливості, оскільки за життя спадкодавця був виготовлений сертифікат на земельну частку (пай), який в подальшому було втрачено, однак позивач в порядку спадкової трансмісії фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, тому змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою. До відносин спадкування необхідно застосовувати законодавство чинне на час відкриття спадщини. Спадщина відкрилась 17.12.1998 року в день смерті спадкодавця [PERSON]. В цей час діяв ЦК УРСР (1963 року). Згідно цього, зазначений нормативно-правовий акт потрібно застосувати для вирішення цих спірних правовідносин. Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Момент відкриття спадщини міститься в правилі ст. 525 ЦК УРСР , а саме моментом відкриття спадщини є день смерті спадкодавця. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР (1963 р.), прийняття спадщини це акт, який поширюється на всі обєкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (1963 р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР (1963 року), якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно (п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року (яка діяла на час виникнення спірних правовідносин). Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 85 ЦК України. Спадкування за законом здійснюється почергово. Право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема,в порядку ст. 551 ЦК УРСР в ред. 1963 року до позивача переходить право на спадкування в порядку спадкової трансмісії, тому позов слід задоволити.

Outcome: approved