Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 18.08.2016 року звернулись позивачі [PERSON], [PERSON] із зазначеним позовом, вказуючи, що в березні 2016 року їм стало відомо, що Комунальний заклад «Одеський обласний театр ляльок» допустив неправомірне використання обєктів авторського права персонажів «Око», «Грай», «Тур» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Як козаки…», а саме серії «Як козаки за сіллю ходили», шляхом публічного показу театральної вистави у театрі, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Пастера, 15, у звязку з чим позивачі звернулись до суду з проханням захистити порушені відповідачем їх авторські права на три самостійні твори персонаж «Грай», персонаж «Тур», персонаж «Око» з аудіовізуального твору мультиплікаційного серіалу «Як козаки…» шляхом стягнення з відповідача на користь позивачів суми компенсації в розмірі по 50 мінімальних заробітних плат, що станом на дату подачі позову становить 72 500,00 грн. на кожного. В судовому засіданні представники позивачів позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача проти задоволення позову заперечували, зазначаючи, що театром були використані ляльки, художні образи яких розроблені автором- головним художником театру [PERSON], образи ляльок-козаків зроблені на основі трьох овочів, а саме: гіркого перчика, цибульки та гарбуза. Автором пєси та режисерського рішення, за якими відбувається публічне виконання вистави «Як козаки за сіллю ходили» є [PERSON], тож відповідач самостійно створив обєкт авторського права - театральну постанову в формі спектаклю. Також відповідач вважає, що твердження позивача про те, що персонажі «Око», «Грай», «Тур» є самостійними обєктами авторського права не відповідає дійсності, оскільки вони є героями аудіовізуального твору «Як козаки за сіллю ходили», отже охороні підлягає лише аудіовізуальний твір, як форма вираження твору, а не окремий персонаж. Дослідивши матеріали справи, вислухавши доводи сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що за [PERSON] зареєстровано авторське право на твір графічне зображення козаків з мультиплікаційного серіалу «Як козаки…», що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір №52994 від 09.01.2014 року. Згідно свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір №5833 від 02.07.2002 року за [PERSON] зареєстровано право на твір опис і зображення головних персонажів аудіовізуальних мультиплікаційних творів із серії «Як козаки…» - трьох запорізьких козаків: Грая, Тура та Ока. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.04.2010 року державним нотаріусом Пятнадцятої київської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] прийняла спадщину, до складу якої увійшло авторське право на твір на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір №5833 від 02.07.2002 року. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 11.12.2014 року у справі №753/19860/14-ц визнано [PERSON] співавтором твору - опис і зображення головних персонажів аудіовізуальних анімаційних (мультиплікаційних) творів із серії «Як козаки…» - трьох запорізьких козаків: Грая, Тура та Ока; визнано за [PERSON] та [PERSON] у рівних частинах право власності на майнові права співавторів на твір опис і зображення головних персонажів аудіовізуальних мультиплікаційних творів із серії «Як козаки…» - трьох запорізьких козаків: Грая, Тура та Ока. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» автор - фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. Нормами частини 2 статті 11 цього ж Закону встановлено, що авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Згідно ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать: виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами. Згідно ст. 13 Закону України «Про авторське право і суміжні права», співавторами є особи, спільною творчою працею яких створено твір. Авторське право на твір, створений у співавторстві, належить всім співавторам незалежно від того, чи утворює такий твір одне нерозривне ціле або складається із частин, кожна з яких має самостійне значення. У разі порушення спільного авторського права кожен співавтор може доводити своє право в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідачем використано персонажі Грая, Тура та Ока в приміщенні Одеського обласного театру ляльок під час демонстрації вистави «Як козаки за сіллю ходили», яка відбулась 25.03.2016 року о 15:00 год., 27.03.2016 року о 11:00 год., 13:00 год., 29.05.2016 року о 11:00 год. та 13:00 год. Афішу, на якій присутні персонажі Грая, Тура та Ока розміщено і в мережі інтернет на веб-сторінці за адресою: http://www.teatr-kukol.od.ua/663.html. 11.05.2016 року позивачі звернулись до відповідача із заявою про припинення порушення авторського права та мирового врегулювання спору, у відповідь на який відповідач листом №69 від 15.06.2016 року повідомив, що ляльки виготовлено в майстерні театру, їх використання не має нічого спільного із графічним зображенням головних персонажів аудіовізуальних анімаційних творів із серії «Як козаки…» та значно відрізняються за своїм особистим графічним описом, тож порушення театром авторських прав відсутнє. Згідно абзацу 4 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.06.2010 року № 5 «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» судам роз'яснено, що відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону України «Про авторське право і суміжні права» при використанні ним об'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (ст. ст.614,1166 ЦК України). З огляду на наведене та вимоги ст. ст.10, 60 ЦПК України виконання вимог закону при використанні ним об'єкта авторського права зобов'язаний довести відповідач. Однак, суд зазначає, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що при використанні об'єкта авторського права не були порушені вимоги Закону України «Про авторське право і суміжні права» та не підтверджено доводи стосовно оригінальності персонажів, виготовлених в майстерні театру та використаних у виставі належними доказами. До того ж, суд, відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, розяснив відповідачу право на призначення судової експертизи, однак останній відмовився від реалізації зазначеного права. Персонажі «Око», «Грай», «Тур» є частинами аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Як козаки…», а тому відповідно до ст. 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права», частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону. Таким чином, суд відхиляє посилання представника відповідача на ту обставину, що зазначені персонажі не підлягають охороні. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає доведеним факт використання персонажів «Око», «Грай», «Тур», які є частинами аудіовізуального твору - мультиплікаційного серіалу «Як козаки…» в виставі «Як козаки за сіллю ходили» без дозволу автора на використання твору, тож суд констатує наявність порушення авторських майнових прав позивачів. Як вказано у п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04.06.2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав», відповідно до пункту "г" частини першої статті 52 Закону N 3792-XII суб'єкт авторського права і (або) суміжних прав має право вимагати виплату компенсації замість відшкодування збитків або стягнення доходу. При цьому суд, згідно п. г ч. 2 ст. 52 ЗУ «Про авторське право і суміжні права» має право постановити рішення про виплату компенсації у розмірі від 10 до 50000 мінімальних заробітних плат. При вирішенні відповідних спорів судам слід мати на увазі, що компенсація підлягає виплаті у разі доведення факту порушення майнових прав суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, а не розміру заподіяних збитків. Таким чином, для задоволення вимоги про виплату компенсації достатньо наявності доказів вчинення особою дій, які визнаються порушенням авторського права і (або) суміжних прав. Для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; об'єктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням об'єкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних об'єктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо. Згідно п. 51.2 Постанови ПВГСУ №12 від 17.10.2012 року «Про деякі питання практики вирішення спорів, повязаних із захистом прав інтелектуальної власності», кожен окремий факт протиправного використання об'єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об'єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації. Вирішуючи питання щодо розміру компенсації, яка підлягає стягненню на користь позивачів, суд враховує, що відповідачем порушено авторське майнове право позивачів шляхом комерційного публічного показу трьох обєктів авторського права зображень персонажів «Око», «Грай», «Тур», які демонструвались пять разів під час вистави в Одеському обласному театрі ляльок, та вважає можливим задовольнити вимоги позивачів щодо стягнення компенсації в розмірі по 72\~500,00 грн. на користь кожного із позивачів, виходячи з розрахунку: 5 (кількість порушень відповідачем авторських прав позивачів) ?14\~500, 00 (10 мінімальних заробітних плат розмір мінімальної компенсації, що передбачена за порушення авторських прав) = 72\~500,00 грн. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що згідно квитанцій від 13.07.2016 року позивачами було сплачено судовий збір в розмірі по 725 грн.. Враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає необхідним стягнути з відповідача на користь позивачів сплачену суму судового збору.

Outcome: approved