Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-24 00:00:00

В позові до суду позивачка зазначила, що будинок [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування від 20.09.2009 року, зареєстрованому в електронному Рееєсті прав власності на нерухоме майно 07 вересня 2009 року. В даний час в будинку зареєстровані вона та відповідачі.Останні в її будинку зареєстровані, але фактично не проживають з 2003 року. Відповідач [PERSON] - одружений, має двох малолітніх дітей та фактично проживає в с.Требухов, Київської області в будинку своєї дружини.Працює на автозаправній станції в м.Києві. Де фактично проживає та працює відповідач [PERSON] їй не відомо.Останній одружений, дітей не має. Буває в неї вдома не більше двох разів на рік.Приходить на дві години, щоб посваритися з нею і знову зникає на декілька місяців. Відповідачі ні яким чином не беруть участі в утриманні будинку і взагалі відносяться до спірного житлового приміщення, не як до свого місця проживання. Ніяких поважних причин відсутності відповідачів в спірному житловому приміщенні не існує.Ніякої домовленості щодо користування житловим приміщенням між нею та відповідачами також не має. Вона в даний час не може реалізувати свої права власника, оскільки реєстрація відповідачів у будинку не дають змоги в повному обсязі розпорядитися будинком.Має бажання продати будинок та купити інший, але всіх покупців цікавить реєстрація в будинку сторонніх осіб і дізнавшись, що відповідачі не бажають добровільно знятися з реєстрації, відмовляються укладати з нею договір купівлі-продажу. В позові до суду просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS]. В судове засідання позивачка надала заяву про розгляд даної справи у її відсутність. Відповідачі до суду не з'явилися, про день та час розгляду справи належно повідомлені, про що свідчать розписки про одержання ними судових повісток.Причин своєї неявки суду не повідомили.Тому, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи суд приходить до слідуючих висновків. З матеріалів справи вбачається, що будинок [ADDRESS] на праві власності належить [PERSON] на підставі договору дарування р.№1527 (20.08.2009), зареєстрованому в електронному Рееєсті прав власності на нерухоме майно 07 вересня 2009 року. Відповідно до даних домової книги будинку [ADDRESS] за даною адресою зареєстровані: з 13.02.1980 року [PERSON], з 18.05.1999 року [PERSON], з 20.09.2003 року [PERSON]. Комісійно складеним актом від 09.07.2014 року підтверджується, що відповідачі на спірній площі вищевказаного будинку не проживають з 2003 року.Ніяких особистих речей, меблів, що належали б вищевказаним особам в будинку немає. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до ч.2 ст. 64 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що відповідачі не проживають на спірній житловій площі понад рік без поважних причин, а тому втратили право на користування цим житлом. Тому, позовні вимоги обгрунтовані і підлягають задоволенню.

Outcome: approved