Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-09 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, в якому просить: - визнати договір № 1173 міни нерухомого майна, зареєстрований 30.10.1997 року Товарною біржею «Нерухомість-Південь», укладений між [PERSON] , померлим [INFO] , та [PERSON] , померлою [INFO] , з одного боку і відповідачем [PERSON] , з іншого боку, - дійсним; - визначити, що частки померлих, а саме: [PERSON] , померлого [INFO] , та [PERSON] , померлої [INFO] , у праві спільної сумісної власності в житловому будинку [ADDRESS] , становлять по 1/2 частці за кожним. В обґрунтування вимог позивач посилаються на те, що 30.10.1997 року його батько [PERSON] , разом з його матір`ю [PERSON] , уклали з відповідачем [PERSON] договір міни, відповідно до якого його батьки здійснили обмін належної їм квартири на спірний житловий будинок [ADDRESS] . Вказаний договір був посвідчений 30.10.1997 року на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» під реєстраційним номером 1173 та зареєстрований у ММБТІ 31.10.1997 року під № 1335. [INFO] помер його батько [PERSON] , [INFO] . Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді частки житлового будинку [ADDRESS] . Позивач з наміром прийняти спадщину після смерті батька звернувся до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Жебрак О.В. із заявою про прийняття спадщини, але йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкове майно належить спадкодавцю на підставі договору міни, укладеного на товарній біржі, а також не визначена частка померлого у спільній сумісній власності. Так як при оформленні договору міни не були виконані вимоги статті 220, статті 657 ЦК України, у частині нотаріального оформлення зазначеної угоди. Позивач вказує, що договір міни нерухомого майна був виконаний сторонами належним чином, і до тепер не виникало ніяких претензій і спорів щодо предмету договору. Окрім того, позивач зазначає, що договір міни був укладений між його батьками з одного боку, та відповідачем з іншого боку, без визначення часток, у зв`язку з чим неможливо визначити частку кожного з них у праві спільної сумісної власності для визначення складу спадкового майна. У зв`язку із викладеними обставинами, позивач вимушений звернутися до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджено рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач Миколаївська міська рада в судове засідання свого представника не направила, надала до суду заяву в якій проти заявлених вимог не заперечувала, просить розглянути справу за відсутності їх представника. Треті особи надали заяви, в яких просили розглядати справу без участі їх представників, проти заявлених вимог не заперечували. Враховуючи, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доказам, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 30 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] , з одного боку і [PERSON] , з іншого боку, укладено договір міни № 1173 нерухомого майна, а саме: квартири [ADDRESS] , яка належала батькам позивача за адресою: [ADDRESS] на житловий будинок [ADDRESS] , що належав відповідачу [PERSON] . Згідно із пунктом 3 цього договору грошових розрахунків по даному договору немає. В результаті обміну відповідач [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] , а батьки позивача [PERSON] та [PERSON] набули право власності на житловий будинок [ADDRESS] . У пункті 6 договору зазначено, що на виконанн статті 227 Цивільного кодексу України договір підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації. Відповідно до пункту 9 договір відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» у Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за № 1173 від 30 жовтня 1997 року. На договорі міни № 1173 нерухомого майна від 30 жовтня 1997 року Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації зроблено реєстраційний напис від 31 жовтня 1997 року за № 1335 та зазначено, що цілий житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] та [PERSON] . На вказаний житловий будинок Миколаївським міжміським бюро технічної інвентаризації складено технічний паспорт. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання договору міни дійсним суд зазначає таке. Згідно зі статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі статті 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ провизнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року зазначено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Відповідно до пункту 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно зі статтею 153 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 241 ЦК Української РСР за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Стаття 242 ЦК Української РСР визначає, що до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до частини першої статті 227 Цивільного кодексу УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Частина перша статті 47 Цивільного кодексу УРСР вказує на те, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (частина друга статті 47 Цивільного кодексу УРСР). У пункті 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано на те, що судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Зі змісту договору № 1173 міни нерухомого майна від 30 жовтня 1997 року слідує, що ця угода укладена на Товарній біржі «Нерухомість-Південь» відповідно до вимог статті 15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови №14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року, роз`яснено, що у випадку наявності суперечності між нормами законів (кодексів), що мають юридичну силу, застосуванню підлягає той, що прийнятий пізніше. Цивільний кодекс УРСР, норми якого діяли на час виникнення спірних правовідносин, було прийнято та він набув чинності у 1963 році. Тоді якЗакон України«Про товарнубіржу`прийнятий та набув чинності у 1991 році. Відтак до спірних правовідносин має бути застосовано Закону України «Про товарну біржу». Згідно із частиною першою та другою статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року №1956-ХІІ (в редакції станом на 16 лютого 1993 року), біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. За своїм змістом договір № 1173 від 30 жовтня 1997 року, укладений Товарній Біржі «Нерухомість-Південь» між [PERSON] та [PERSON] , з одного боку і [PERSON] , з іншого боку, відповідає вимогам переліченим у статті 15 Закону України «Про товарну біржу» від 10 грудня 1991 року № 1956-ХІІ. Зважаючи на приписи частини четвертої статті 15 Закону України «Про товарну біржу» означена біржова угода не підлягала нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог статті 227 Цивільного кодексу УРСР (в редакції 1963 року) ця біржова угода підлягала реєстрації у відповідному Бюро технічної інвентаризації за місцезнаходженням нерухомості. Зазначена вимога чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства позивачем була виконана та проведена реєстрація отриманої у власність квартири у Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації, про що свідчить реєстраційний напис від 31.10.1997 року за № 1335. Зі змісту договору №1173 від 30 жовтня 1997 року також слідує, що його сторонами дотримано вимог статті 224 Цивільного кодексу УРСР (які діяли на момент виникнення спірних правовідносин) та досягнуто істотних умов, визначених для договору міни, а саме ініціатори угоди та учасники передали один одному у власність майно. На час розгляду справи житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , є зареєстрованим місцем проживання позивача [PERSON] . Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання договору міни дійсним та про необхідність їх задоволення. Що стосується вимог позивача про визначення часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок [ADDRESS] , то слід зазначити таке. З матеріалів справи слідує, що відповідно до договору міни № 1173 від 30 жовтня 1997 року померлі батьки позивача [PERSON] та [PERSON] набули права власності на житловий будинок [ADDRESS] . Частина перша статті 355 ЦК України вказує на те, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина друга, третя та четверта статті 355 ЦК України). Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України). Зважаючи на викладене вище суд дійшов висновку, що житловий будинок [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності померлих [PERSON] та [PERSON] . Згідно із приписів статті 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (частина перша статті 370 ЦК України). Матеріали справи не містять доказів наявності домовленості між співвласниками щодо визначення щодо визначення розміру їх часток у праві спільної сумісної власності на зазначений вище житловий будинок. Тому суд дійшов висновку, що частки померлих батьки позивача [PERSON] та [PERSON] є рівними та складають по 1/2 на кожного співвласника. Підсумовуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та про необхідність його повного задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved