Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку та земельної ділянки. Позивачка та її представник в суді позов підтримали, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Камянець-Подільської міської ради 14.06.1983 року на підставі рішення від 28.04.1983 р. за № 172, зареєстрованого в Камянець-Подільському БТІ в 1983 році за № 14-3082, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16.09.2013 року за № 2745508 [PERSON] належав житловий будинок літера «А-1» з цегляною верандою літера «а», розміром житлової площі 45,2 кв.м., загальною площею 54,2 кв.м., саманний сарай літера «Б» та огорожа літера «N», розташованого по вул. Козіцького, 30 в м. Камянець-Подільському Хмельницької області. Також на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 669380, виданого Камянець-Подільською міською радою 02.03.2010 року зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011074400087, занесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16.09.2013 року за № 2743377 [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована по вул. Козіцького, 30 в м. Камянець-Подільському Хмельницької області, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку. Вона пенсіонерка, особа похилого віку, хворіє. На даний час їй 84 роки, а в 2013 році їй було 80 років, в звязку з цим їй був необхідний сторонній догляд. Її племінниця, відповідачка по справі [PERSON] О,В., знаючи її становище, запропонувала надавати необхідну допомогу, доглядати, забезпечувати їй необхідне медичне обслуговування та харчування, утримувати будинок, прибудинкові споруди та земельну ділянку в належному стані з переходом їй права власності на житловий будинок, господарські споруди та земельну ділянку після її смерті, але для цього необхідно в нотаріуса підписати договір про їх домовленість. Відповідачка проживала в [INFO], але при цьому обіцяла переїхати з м. Коростишів Житомирської області до неї, на постійне проживання в м. Камянець-Подільський для виконання, взятих на себе зобовязань. За таких умов, вона під впливом помилки, помиляючись щодо обставин, підписала 19.10.2013 року договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, тексти яких не читала, в звязку з хворобливим станом та поганим зором, вважаючи, що це договір довічного утримання і в ньому передбачено права та обовязки, про які вони домовлялися з відповідачкою. Про те, що вона підписала договори дарування, а не договір довічного утримання, їй ніхто не пояснив і тому в неї було спотворене уявлення про обставини, що в дійсності мали місце. Вона підписала договори дарування внаслідок помилки та обману відповідачки, вважаючи що це договір довічного утримання, що мало для неї істотне значення, вона фактично позбавлена права власності на належний їй житловий будинок, господарські споруди та земельну ділянку. Про те, що це договори дарування дізналася тільки недавно, влітку 2017 року, після розмови з відповідачкою, яка повідомила їй, що виселить її з будинку і продасть будинок та земельну ділянку. Після оформлення договорів відповідачка надавала їй мінімальну допомогу, а на даний час допомогу не надає. Вона, як може, самостійно себе обслуговує та веде своє домашнє господарство, сплачує житлово-комунальні послуги. Їй постійно надають допомогу сусіди. Вона непрацездатна, проживає одна, за віком і станом здоровя потребує догляду і матеріальної допомоги на придбання ліків та проведення операції для покращення зору, а відповідачка. будь якої допомоги їй не надає, збирається продати житловий будинок № 30 та земельну ділянку по вул. Козіцького в м. Камянець-Подільський Хмельницької області, незважаючи на те, що іншого житла в неї немає. Тому, представник позивача та позивачка в суді просять визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки. Відповідачка [PERSON] О В. в судове засідання не з»явилась, хоча про день і час озгляду справи повідомлена належним чином оголошенням в газеті "Подільські вісті" від 04.01.2018 року за № №1-2. Суд вважає за можливе вирішити справу у відсутності відповідачки на підставі наявних матеріалів з винесенням заочного рішення . Позивачка та її представник не заперечують проти винесеня заочного рішення по справі. Заслухавши позивачку та її представника, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Судом встановлено, що на підставі Договору дарування від 19 жовтня 2013 року [PERSON] подарувала (передала безоплатно у власність) [PERSON] житловий будинок з господарсько-побутовими спорудами за №30 по вул.Козіцького в м.Кам»янець-Подільському Хмельницької області, який належав дарувальнику на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Камянець-Подільської міської ради 14.06.1983 року, на підставі рішення від 28.04.1983 р. за № 172, зареєстрованого в Камянець-Подільському БТІ в 1983 році за № 14-3082, внесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16.09.2013 року за № 2745508. Даний договір посвідчено [PERSON], державним нотаріусом Першої Камянець-Подільської державної нотаріальної контори 19.10.2013р., зареєстрований в реєстрі за № 2-1645. На підставі Договору дарування від 19 жовтня 2013 року [PERSON] подарувала (передала безоплатно у власність) [PERSON] земельну ділянку площею 0,1000 га, що розташована по вул. Козіцького, 30 в м. Камянець-Подільському Хмельницької області, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка належала дарувальнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯК № 669380, виданого Камянець-Подільською міською радою 02.03.2010 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 011074400087, занесеного до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 16.09.2013 року за № 2743377. Крім того, встановлено, що позивачка [PERSON] особа похилого віку, пенсіонерка, непрацездатна, одинока, проживає одна в житловому будинку, який є єдиним її житлом, хворіє, за віком і станом здоровя потребує стороннього догляду і матеріальної допомоги на придбання ліків та проведення операції для покращення зору і в 2013 році їй було 80 років. Її племінниця, відповідачка по справі [PERSON] О,В., знаючи її становище, запропонувала надавати їй необхідну допомогу, доглядати, забезпечувати їй необхідне медичне обслуговування та харчування, утримувати будинок, прибудинкові споруди та земельну ділянку в належному стані з, у зв»язку із переходом до неї права власності на житловий будинок та господарські споруди, земельну ділянку та укласти для цього у нотаріуса договір про їх домовленість. Відповідачка проживала в [INFO], але при цьому обіцяла переїхати з м. Коростишів Житомирської області до неї, на постійне проживання в м. Камянець-Подільський для виконання, взятих на себе зобовязань, але при цьому , в подарований житловий будинок так і не заселилась. За таких умов, позивачка, під впливом помилки, помиляючись щодо обставин або неправильного сприймання фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, підписала 19.10.2013 року договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, вважаючи, що це договір довічного утримання і в ньому передбачено права та обовязки, про які вони домовлялися з відповідачкою, але при цьому в подарований житловий будинок відповідачка не заселилась і фактичної передачі спірного нерухомого майна , за оспорюваним договором дарування, дарувальником обдаровуваному, не відбулося, а позивачка продовжує проживати в спірному житловому будинку, розташованому на подарованій земельній ділянці , після укладення договору дарування. Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір, що встановлює обовязок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язок сторін, інших властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Відповідно до роз`ясень, викладених у п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009р. № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» вбачається, що відповідно до ст.ст. 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини є оспорюваним. Наявність обставин, які вказують на помилку особи, неправильне сприяння фактичних обставин правочину, що вплинуло на волевиявлення, дійсно було і має істотне значення. Такими обставинами є: вік позивача, стан здоров`я, потреба у зв`язку з цим у догляді і сторонній допомозі, наявність у позивача спірного житла як єдиного, відсутність фактичної передачі спірного нерухомого майна за оспорюваним договором дарування дарувальником обдаровуваному та продовження позивачем проживати в спірній квартирі після укладення договору дарування. Відповідно до Правової позиції Верховного Суду України від 21.10.2015 року № 6-202 ЦС 15-Постанови Судової палати у цивільних справах , виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Договір , що встановлює обо`язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь яку дію майнового характеру або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз`яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. Таким чином, суд, встановивши всі обставини справи, а саме, що договори дарування, укладені між сторонами, були вчинені під впливом помилки позивачки, а відповідачка добровільно розірвати договори дарування не бажає, вважає заявлений позов таким, що підлягає задоволенню. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому , підлягає стягненню із відповідачки на користь позивачки понесений нею судовий збір, що підтверджується квитанцією № ПН897478 від 09.10.2017 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved