Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

В листопаді 2016 року ВПУ № 25 звернулось до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діє також в інтересах неповнолітнього [PERSON] про виселення, в обґрунтування якого вказало, що [PERSON] з серпня 1998 року працювала у ВПУ № 25 на посаді керівника художньої самодіяльності. У зв'язку із роботою у ВПУ № 25 [PERSON] та членам її сім'ї [PERSON], [PERSON], [PERSON] надано кімнату в гуртожитку по [ADDRESS]. В 1999 році було здійснено реєстрацію місця проживання відповідачів. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 05.06.2000р. відповідачам надано кімнати № [NUMBER]. В червні 2000 року [PERSON] була звільнена із ВПУ № 25 у зв'язку із закінченням терміну дії трудового договору. Оскільки ордер на зайняття кімнат у гуртожитку відповідачам не видавався, відповідач припинила трудові відносини із училищем, добровільно звільнити кімнати відповідачі відмовились, а тому позивач просить виселити їх в судовому порядку. В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала суду пояснення, в яких вказала, що Департаментом освіти та науки Хмельницької ОДА, якому підпорядковується ВПУ № 25, було надіслано лист № 03-23/52 від 28.01.2015 р., в якому звернуто увагу на те, що надання кімнат в учнівському гуртожитку для тимчасового проживання стороннім особам не є засобом вирішення житлових проблем регіону, а засобом соціальної підтримки протягом певного періоду часу перш за все працівників навчального закладу. Учнівські гуртожитки відносяться до житлового фонду спеціального призначення і можуть використовуватись виключно як тимчасове житло. На виконання даного листа адміністрацією навчального закладу було проаналізовано контингент сімейних мешканців учнівського гуртожитку, що знаходиться на балансі училища, та встановлено, що сім'я відповідачів без дотримання належного порядку поселена у займані кімнати гуртожитку. Так, відповідачі в трудових відносинах з училищем не перебувають, ордер на заселення їм не видавався і відповідного спільного рішення профкому та адміністрації не приймалося. Відповідачі в судовому засіданні проти позову заперечили, вказуючи, що хоча відповідачі дійсно були поселені в займані ними кімнати гуртожитку не за ордером на вселення і дійсно не перебувають на даний час у трудових відносинах з училищем, проте підстава їхнього проживання законна, іншого житла не мають просять застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи в судовому засіданні проти позову заперечив, оскільки виселенням відповідачів із займаних ними кімнат гуртожитку можуть бути порушені права малолітньої дитини. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. [PERSON] на підставі наказу директора ВПУ № 25 від 25.08.1998р. № 29 призначена на посаду керівника художньої самодіяльності з 25.08.1998р. терміном до 01.07.1999 року. 12.03.1999 року здійснено реєстрацію місця проживання відповідачів в гуртожитку по [ADDRESS] За заявою [PERSON] від 05.06.2000р. відповідачам надано кімнати № [NUMBER]. Наказом № 16 від 29.06.2001 року [PERSON] звільнено з посади керівника художньої самодіяльності на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП по закінченню терміну трудового договору. Ордер на зайняття відповідних кімнат відповідачам не видавався, договір найму житлового приміщення від листопада 2003 року сторонами не підписаний. Вказані обставини визнаються сторонами та ніким не оспорюються. Учнівський гуртожиток на 640 місць по [ADDRESS] належить до державної власності, знаходиться в оперативному управлінні Міністерства освіти та молоді України, перебуває на балансі Хмельницького ВПУ № 25, яке є державним професійно-технічним навчальним закладом. Зазначені обставини підтверджуються довідкою ВПУ № 25 від 08.11.2016 року за вих. № 01-15/752, інвентарною карткою № 127/1 обліку основних засобів в бюджетних установах ВПУ № 25 м. Хмельницького, актом передачі гуртожитку комплексу ВПУ № 25 від 14.07.1997 року, постановою Кабінету Міністрів України від 1.09.1993 року № 689 «Про передачу на баланс професійних навчально-виховних закладів будівель і споруд», статутом ВПУ № 25 м. Хмельницького (пп. 7.9 7.10). Відповідно до ч. 1ст. 127 ЖК Української РСР п. 2 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року № 208 (далі:Положення), для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Відповідачі без надання ордера вселені в 1999 році в к. 253 вище вказаного гуртожитку, з 12.03.1999 року місце їх постійного проживання зареєстровано за зазначеною адресою. Між сторонами в письмовій формі договір найму кімнати [NUMBER] гуртожитку не укладався. Спірні приміщення, які займають відповідачі, є кімнатами у учнівському гуртожитку і призначені для проживання виключно робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], пояснив, що відповідачі в спірних кімнатах гуртожитку проживають не постійно, заборгованості за комунальні послуг немає. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення щодо обставин проживання відповідачів з 2012 року. 01.02.2016 року комісією ВПУ № 25 складено акт про те, що при врученні попередження про розірвання договору найму [PERSON] була відсутня. Згідно ч. 1 ст.109, ч. 3 ст.116 ЖК Української РСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 132 ЖК України сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням. Таким чином, наявні передбачені законом підстави для виселення відповідачів. Не можуть бути взяті до уваги заперечення відповідачів щодо відсутності доцільності їх виселення з займаних ними кімнат з огляду на наступне. Відповідно до ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. На час виникнення спірних правовідносин діяло Примірне положення про гуртожитки, пунктом 10 якого передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку повинен був видаватись лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер був єдиною підставою для вселення у жиле приміщення. Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду УРСР від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про виселення з гуртожитків, судам слід з'ясовувати, крім інших питань, і питання щодо видачі відповідно до примірного положення ордера на зайняття жилої площі в гуртожитку. Під час розгляду справи відповідачами не надано належного підтвердження підстав для свого проживання у кімнатах №253,255 гуртожитку, оскільки ордера, який відповідно до ст. 129 ЖК Української РСР є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу, не надано. Оскільки ордер відповідачами взагалі не отримувався, то є всі правові підстави для виселення відповідачів із займаних ними кімнат, так як вони без достатніх правових підстав проживають у спірних кімнатах учнівського гуртожитку. Щодо порушення строку позовної давності, то із матеріалів справи вбачається та встановлено, що протягом тривалого часу дирекцією ВПУ № 25 приймалися рішення щодо виселення відповідачів з кімнат № [NUMBER] гуртожитку, оскільки останні в них проживають без відповідної правової підстави, так як ордер на проживання у спірних кімнатах не видавався, договір найму не укладався, профспілковим комітетом рішення про надання дозволу на проживання в учнівському гуртожитку не виносилося. Отже, доводи про те, що позивачем пропущено строк позовної давності, є помилковими. У зв'язку з наведеним позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а відповідачі підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення. Судовий збір в сумі 1378,00 грн., сплачений позивачем при поданні позовної заяви до суду, підлягає стягненню на його користь з відповідачів в рівних частках з кожного в силу ст. 88 ЦПК України, тобто по 362,50 грн.

Outcome: approved