Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання у визначеному місці. Свої вимоги заявник мотивує тим, що вона [PERSON] народилася [INFO] . 26 травня 1984 року вона отримала паспорт громадянина СССР. У 1989 року вона повернулася зі своїм чоловіком проживати на територію України в смт Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. 27 листопада 1989 року було зареєстровано місце проживання її чоловіка [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . 23 січня [INFO] було зареєстровано її місце проживання за адресою: [ADDRESS] . Пізніше, в її паспорті зразка СРСР паспортним відділом 05 січня 1993 року поставлено печатку «Громадянин України». Тобто, вона постійно проживає на території України по теперішній час з 1989 року фактично та з 23 січня 1990 року з документальним підтвердженням згідно відміток про реєстрацію проживання. Вказує, що вона звернулась до Управління ДМС України в Херсонській області з заявою про продовження терміну дії посвідки на тимчасове проживання в Україні, але їй було відмовлено у зв`язку з тим, що вона являється громадянином України за фактом проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, що у свою чергу унеможливлює оформлення посвідки на тимчасове проживання. Зазначає, що листом Генічеського районного відділу УДМС їй було повідомлено, що для оформлення паспорта громадянина України їй потрібно звернутися до відділу та отримати довідку. У подальшому їй було видано довідку про встановлення особи та вказано про необхідність звернення до суду за рішенням, яким би підтверджувався юридичний факт її проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року. У зв`язку з вищевикладеним просила встановити факт постійного проживання на території України за адресою: [ADDRESS] станом на [INFO] . У судовому засіданні заявник уточнила позовні вимоги та просила встановити факт її постійного проживання до [INFO] на території України за адресою: [ADDRESS] . Представник заінтересованої особи Риженко В.М. проти задоволення вимог не заперечував. Суд, заслухавши учасників справи, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 26 січня 1948 року [PERSON] народилася [INFO] в село Древині, Іваничівського району, Волинської області. Відповідно до копії паспорта громадянина колишнього СРСР серії [NUMBER] виданого Відділом внутрішніх справ Воркутинського міськвиконкому АРСР Комі від 26 травня 1984 року з 23 січня 1990 року по 29 травня 1997 року [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . [INFO] заявниця була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Також, згідно копії домової книги [PERSON] була зареєстрована з 23 січня 1990 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно копій паспорта Російської Федерації серії № [NUMBER] , виданого відділом УФМС Комі по Республіці Комі у місті Воркуті, копії паспорта громадянина Російської Федерації для виїзду за кордон серії № [NUMBER] , заявник [PERSON] має громадянство Російської Федерації. Звернення заявника обумовлено тим, що остання бажає набути громадянство України та отримати паспорт громадянина України, у зв`язку з чим їй необхідно встановити факт постійного проживання на території України до 24 [INFO] . Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 2 статті 315 ЦПК України встановлено, що суд встановлює юридичні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України є Закон України «Про громадянство України» та Указ Президента України від 27.03.2001 N 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України». Підстави набуття особою громадянства України визначаються індивідуально, залежно від її місця народження, походження, проживання, родинних зв`язків тощо. Згідно статті 3 Закону України «Про громадянство України» (далі- Закон), громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; 3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис «громадянин України», та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; 4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. Відповідно до пункту 124 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 (в редакції Указу Президента України від 27 червня 2006 року № 588/2006) (далі Порядок) особам, які мають у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факт проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, замість паспортів громадян колишнього СРСР видаються залежно від місця проживання паспорти громадянина України або паспорти громадянина України для виїзду за кордон. Пунктом 8 та 9 розділу ІІ Порядку для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1. 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року/ 24 серпня 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року/24 серпня 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону, законодавство України про громадянство ґрунтується принципах, зокрема єдиного громадянства - громадянства держави Україна, що виключає можливість існування громадянства адміністративно-територіальних одиниць України. Якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Якщо іноземець набув громадянство України, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України. Із системного тлумачення вищевказаних норм законодавства слідує висновок, що положення статті 3 Закону та юридичний факт проживання особи станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року стосується виключно осіб, які перебували у громадянстві колишнього СРСР, не документувалися паспортом громадянина України чи паспортом громадянина України для виїзду за кордон та на теперішній час не є громадянами інших держав. Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи заявник [PERSON] є громадянкою Російської Федерації. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до [INFO] на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Тобто, у разі встановлення судом факту постійного проживання заявника на території України до 24 серпня 1991 року, остання матиме підстави для набуття громадянства за територіальним походженням відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону. Враховуючи вищевикладене, з огляду на те, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного проживання заявника до [INFO] року на території України, а тому з огляду на те, що встановлення даного факту необхідне заявнику для набуття громадянства України, суд приходить до висновку, що вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved