Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що у шлюбі з [PERSON] , який було розірвано 10.05.2018 року, народився син - [PERSON] . Після розлучення позивачка з сином проживають в будинку її баби, в якому створені всі належні умови для проживання та навчання сина. [PERSON] після розлучення припинив спілкування з сином, не переймається психологічним та фізіологічним життям дитини, не бере участі у його вихованні та матеріальному утриманні. У догляді за сином позивачці допомагають мама - [PERSON] та баба - [PERSON] , так як [PERSON] є учасником бойових дій та приймає участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, у зв`язку з чим періодично відбуває у відрядження. [PERSON] є вихованцем дошкільного навчального закладу. Участь у дошкільному житті дитини батько не бере, його розвитком не цікавиться, з педагогічним колективом жодних зв`язків не підтримує. У судове засідання позивачка та її представниця не з`явилися, проте остання завчасно подала заяву до суду, згідно з якою позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за відсутності сторони позивача, в якій проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.п.71). Відповідач у судове засідання не з`явився з невідомих для суду причин, хоча про дату, час і місце судового засідання був повідомлений завчасно та належним чином (а.п.49,53,61,69), а також не надав заперечень щодо суті позову і не повідомив про поважність причини неявки в судове засідання. У зв`язку з цим суд, відповідно до ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник служби у справах дітей Прилуцької міської ради в судове засідання не з`явився також, проте завчасно подав до суду заяву, згідно з якою просив провести розгляд справи без його участі (а.п.34). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 10.05.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний (а.п.6). Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.06.2018 року, [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.п.7). Відповідно до копії рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 14.09.2018 року з [PERSON] , починаючи з 20.08.2018 року стягнуто аліменти на утримання і до повноліття сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на користь [PERSON] (а.п.11-12), та відповідно до копії розрахунку, станом на січень 2021 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 62801,83 грн (а.п.10). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 25.07.2020 року [PERSON] зареєструвала шлюб та змінила своє дошлюбне прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.п.9). [PERSON] є учасником бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 15.04.2020 року (а.п.9) та копією довідки №1546Д від 05.08.2020 року (а.п.10). Згідно з копією довідки №024/4-09 від 16.08.2019 року, виданої комітетом самоорганізації населення №4 мікрорайону М`ятно-дослідної станції, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але фактично проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] , разом з сином [PERSON] , [INFO] , бабою - [PERSON] , [INFO] , матір`ю - [PERSON] , [INFO] , та братом - [PERSON] , [INFO] (а.п.8). Відповідно до копії довідки-характеристики №024/4-09 від 16.08.2019 року, виданої комітетом самоорганізації населення №4 мікрорайону М`ятно-дослідної станції, [PERSON] за час проживання за адресою: [ADDRESS] , зарекомендувала себе з позитивного боку, алкогольної та наркотичної залежності не має, громадський спокій не порушує. Проживає разом з сином. Із сусідами підтримує дружні стосунки, неконфліктна (а.п.7). Із копії довідки №01-45/7 від 28.01.2021 року, виданої дошкільним навчальним закладом №10, вбачається, що [PERSON] регулярно відвідує ДНЗ. Дитина завжди охайна, доглянута. Мати дитини [PERSON] спілкується з вихователями, відвідує батьківські збори. Батько - [PERSON] контакту з ДНЗ протягом трьох років не підтримував, з вихователями не спілкувався (а.п.5). Згідно з копією довідки №188 від 29.01.2021 року, виданої Прилуцькою міською дитячою поліклінікою, [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою: [ADDRESS] , та знаходиться під наглядом в дитячій поліклініці з 07.04.2015 року. За медичною допомого дитина зверталася з матір`ю або бабою (а.п.4). [PERSON] неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, що підтверджується копіями вироків Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 12.07.2017 року (а.п.13), від 16.05.2018 року (а.п.15-16) та від 19.06.2018 року (а.п.17-18). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради за №02-16/1309 від 23.03.2021 року позбавлення батьківських прав [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.п.36). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Так, відповідно до ст.164, 170 Сімейного Кодексу України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 Сімейного Кодексу України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, саме зважаючи на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] , [INFO] , беззаперечно має бути позбавлений батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від виховання якого він свідомо ухиляється, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не утримує його матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавлення [PERSON] батьківських прав. Відповідно до ст.141 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір. На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved