Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

В липні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину вказуючи, що з 17.07.2010 року по 15.09.2015 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , яка після розлучення батьків залишилися проживати з матір`ю [PERSON] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.07.2018 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1000 гривень щомісячно. Позивачка посилається на те, що її майновий стан змінився, оскільки вона звільнилася з роботи в м.Бердянську, почала працювати в селі за місцем свого мешкання, зазначених коштів на теперішній час не достатньо для забезпечення дитині належного та необхідного утримання, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років значно збільшився та не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тоді як призначені судом аліменти на теперішній час складають суму, що менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та вона не може нести всі витрати по утриманню дитини самостійно. Окрім того вказує, що відповідач працевлаштований, має регулярний дохід, інших аліментів не сплачує, стягнень по виконавчим листам не має, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому вважає, що є підстави для стягнення аліментів у частці від заробітку відповідача. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладених в позовній заяві та наполягала на їх задоволенні. Відповідач позов не визнав, заперечує щодо зміни розміру аліментів з 1000 грн. щомісячно на 1\\4 частину від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку пояснюючи, що на його утриманні знаходиться малолітня дитина його дружини від першого шлюбу. Заслухавши думку сторін та дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи та підтверджується представником позивача та відповідачем, сторони зареєстрували шлюб 17 липня 2010 року Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що вчинено актовий запис №188 ( а.с.6). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 15.09.2015 року шлюб між позивачем та відповідачем розірваний. Від шлюбу мають одну дитину: доньку [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 572 від 09.11.2010 року відповідно до свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER] , місцем реєстрації є Орджонікідзевський відділ реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції ( а.с.10), яка після розлучення батьків залишилися проживати з матір`ю [PERSON] . Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30.07.2018 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з 14 грудня 2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою, де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. У частині другій\~статті 51 основного Закону України\~зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України\~ «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.18 Конвенції « Про захист прав дитини»,прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікованої\~Постановою Верховної\~Ради України № 789-XII від 27лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 180 СК\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ, було внесено зміни у\~Сімейний кодекс України. Так відповідно до частини 3\~статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~статті 182 СК України, так і положень ст. ст.\~183,\~184 СК України. В силу ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.3 ст.181 СК\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3\~статті 181 СК України). Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Висновки суду повністю узгоджуються з роз`ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначених норми матеріального права у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-1143цс13, правовий висновок якого в силу\~ст.263ч.4\~ЦПК України\~є обов`язковим для застосування у подібних правовідносинах. Європейський суд з прав людини у рішенні «М.С. проти України» повторює, що існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї того, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси (див. справу «Neulinger and Shuruk проти Швейцарії», №41615/07, §135, 6 липня 2010 року, і «X проти Латвії», заява №27853/09, §96, ЄСПЛ 2013 р.). Найкращі інтереси дитини, залежно від їхнього характеру і серйозності, можуть переважати інтереси батьків (див.справу «Sahin проти Німеччини», заява № 30943/96, §66, ЄСПЛ 2003VIII). При визначені розміру аліментів, які підлягають зміні, суд враховує наявність для цього об`єктивних підстав, таких як відповідач постійно працює у ПАТ «Южспецатомменегомонтаж», отримує заробітну плату більше 10000 гривень, інших виплат не має, малолітня дочка відповідача віком 9 років потребує належного розвитку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років встановлений 2118 грн., тобто 50 процентів складає сума 1059 грн., що є більшим ніж призначені позивачці аліменти в твердій грошовій сумі. З урахуванням того, що відповідач працює та отримує заробітну плату, яка є достатньою , він спроможний сплачувати аліменти в розмірі ј у частці від заробітку. Суми 1000 грн. щомісячно, яка повинна сплачуватися відповідачем, як аліменти на одну дитину, очевидно замало для задоволення її щоденних найнеобхідніших потреб, при тому що із збільшенням віку дитини виникають нові потреби у навчанні, розвитку здібностей,соціальних навиків та належного медичного лікування. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, імперативну норму про можливість зміни саме способу стягнення аліментів, суд дійшов висновку, що заявлені позивачем вимоги ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дитини, її рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, необхідного медичного лікування, не погіршать її матеріального становища і визначення указаного позивачем способу та розміру стягнення аліментів призведе до дотримання прав дитини на утримання від батька відповідно до положень Закону. За таких обставин, доцільним в інтересах дитини для забезпечення їй матеріальної підтримки від батька є визначення аліментів у частці від доходу відповідача, що з урахуванням коштів від матері дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. Доказів про наявність у відповідача інших утриманців,стягнень по виконавчим листам, обмеженість у можливості отримувати доходи за станом здоров`я,сплати аліментів у більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням,суду не надано. З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку про задоволення позову як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Відповідно до ч.1\~ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно зі\~ст. 141 ЦПК України\~слід стягнути з [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.

Outcome: approved