Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [PERSON], яка народилась 23 листопада 1935 року в м. Харцизьк, Донецької області та померла в м. Харцизьк, Донецької області 01.03.2017 року, для подальшої державної реєстрації смерті [PERSON] в Кропивницькому міському відділ державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у Кіровоградські області та отримання свідоцтва про смерть. На обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є дочкою [PERSON], [INFO], яка померла 01.03.2017 року. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть № 58 від 02.03.2017 року, причиною смерті [PERSON] є гостра серцево-судинна недостатність, коронарний атеросклероз. Оскільки місцем проживання та настання смерті померлої [PERSON] є м. Харцизьк, тому родичі померлої не мають права для звернення до органів РАЦС на території України для реєстрації смерті. Встановлення факту смерті необхідно для оформлення державної реєстрації смерті [PERSON] в Кропивницькому міському відділі державної реєстрації смерті [PERSON] територіального управління юстиції у Кіровоградській області та отримати документ свідоцтво про смерть. Заявник в судове засідання не зявилася. Надала заяву про розгляд справи без її участі. Заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник Кропивницького міського відділу державної реєстрації смертей [PERSON] управління юстиції у Кіровоградській області в судове засідання не зявився. Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Судом встановлено, що згідно ксерокопії паспорту громадянина України [PERSON] народилася 23.11.1935 року у м. Харцизьк Донецької області (а.с. 9-10). Згідно свідоцтва про народження ІV-УР № 979935 матірю [PERSON], яка народилася 01.01.1962 року в м. Харцизьк, записана [PERSON] (а.с. 14). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серія І-НО № 257015 від 24.03.1994 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], [INFO], якою після укладення шлюбу було взято прізвище [PERSON] (а.с.14). 01.03.2017 року [PERSON] померла від гострої серцево-судинної недостатності, коронарного атеросклерозу, про що свідчить лікарське свідоцтво про смерть № 58 від 02.03.2017 року (а.с. 7). [PERSON] померла у м. Харцизьк, Донецької області (а.с. 6). Після смерті матері заявник звернулася до Кропивницького міського відділу по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області з метою отримання свідоцтва про смерть, їй було відмовлено через те, що заявником для проведення державної реєстрації смерті не предявлено документ, який би був законною підставою для проведення відповідної державної реєстрації, та те, що для підтвердження факту смерті громадянки [PERSON] заявником предявлено документ, виданий на території,де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження (а.с. 5). Як встановлено, заявник має намір встановити факт смерті матері, оскільки це має юридичне значення. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Згідно до ч. 4 ст. 257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження, або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховної Радою України, підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved