Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-15 00:00:00

[PERSON] , яка також є законним представником неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, в якій просила визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, а за [PERSON] та [PERSON] право власності по 1/6 частці кожному житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовували тим, що за вказаною адресою [PERSON] (чоловік, батько) дозволено будівництво житлового будинку. [PERSON] (позивач) спільно з чоловіком [PERSON] побудували житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який належить їм на праві спільної сумісної власності. 19.12.2015 року [PERSON] (чоловік, батько) помер. [PERSON] (позивач) та неповнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , як спадкоємці першої черги за законом прийняли спадщину, так як на час її відкриття проживали разом із спадкоємцем. Однак, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (позивачі), в нотаріальному порядку відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння. У зв`язку з вищевказаним, позивачка просила суд визнати за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими за адресою: [ADDRESS] , в т.ч.: за [PERSON] на належну їй 1/2 частину домоволодіння, та 1/6 вказаного домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , за [PERSON] а [PERSON] по 1/6 частці кожному домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] . Позивач [PERSON] , яка також є законним представником неповнолітніх [PERSON] , [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача - Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, до суду подав письмову заяву, у якій вказав, що заперечень проти позову немає та просив справу розглядати без його участі. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Кутищенської сільської ради Народних депутатів від 06.02.1992 року [PERSON] (чоловік, батько) було виділено земельну ділянку в [ADDRESS] ) для будівництва індивідуального житлового будинку та господарських споруд площею 0,25 га. Дозволено будівництво після відведення земельної ділянки в натурі та одержання «Будівельного паспорта на право забудови» у районного архітектора. Зобов`язано [PERSON] розпочати будівництво не пізніше одного року з дня видачі документації та закінчити та протязі п`яти років (а.с. 6). Відповідно до довідки Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 260 від 20.03.2019 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] , побудовані [PERSON] (чоловік, батько) та його дружиною [PERSON] (позивач) у 1992 році (а.с. 5). Згідно копії технічного паспорту від 12.02.2019 року житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані з 1990 року по 1992 рік (а.с. 11-16). Дані відомості також підтверджуються копією будівельного паспорту на забудову земельної ділянки, виділеної індивідуальному забудівнику [PERSON] по [ADDRESS] за 1992 рік (а.с. 17-18). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 160344421 від 20.03.2019 року вбачається, що відомості щодо реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] в реєстрі відсутні (а.с. 10). У п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що вирішуючи спори про право приватної власності на майно, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 13 Закону України «Про власність» об`єктами права приватної власності є жилі будинки, квартири, предмети особистого користування, дачі, садові будинки, предмети домашнього господарства, продуктивна і робоча худоба, земельні ділянки, насадження на земельній ділянці, засоби виробництва, вироблена продукція, транспортні засоби, грошові кошти, акції, цінні папери, а також інше майно споживчого і виробничого призначення, набуті з передбачених законом підстав. [PERSON] (чоловік, батько) та [PERSON] (позивач) з 08.11.1986 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 19). Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім`ю України). Розмір часток у спільній сумісній власності подружжя визначається за нормами Кодекса про шлюб та сім`ю. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Враховуючи те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS] , були побудовані під час перебування у шлюбі [PERSON] (чоловік, батько) та [PERSON] (позивач), він вважається набутим подружжям за час шлюбу, а отже їм належало на праві спільної сумісної власності подружжя, по 1/2 частині кожному, вищевказаного домоволодіння. Відповідно до копій свідоцтв про народження батьками [PERSON] (позивач), [INFO] , та [PERSON] (позивач), [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] (позивач) (а.с. 20, 21). [INFO] [PERSON] (чоловік, батько) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за законом після смерті чоловіка [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем, позивачі [PERSON] та [PERSON] вважаються такими, що прийняли спадщину, оскільки на час відкриття спадщини були малолітніми та проживали разом із спадкодавцем. Дані відомості також підтверджуються довідкою Кутищенської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 156 від 07.02.2019 року, відповідно до якої на день смерті [PERSON] (чоловік, батько) разом з ним постійно проживали та були зареєстровані: дружина [PERSON] , дочка [PERSON] , син [PERSON] Заповіт від імені [PERSON] в сільській раді не посвідчувався (а.с. 4). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 64/2019 від 14.03.2019 року, заведеної приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. після смерті [PERSON] (чоловік, батько) (а.с. 63-74), з якої вбачається, що позивачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є єдиними спадкоємцями в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (чоловік, батько), які бажають прийняти та прийняли спадщину. Отже, на момент звернення до суду позивачі правомірно претендують на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому, розташованими по [ADDRESS] , в т.ч.: [PERSON] (позивач) на належну їй на праві спільної сумісної власності подружжя 1/2 частину домоволодіння та на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] , а [PERSON] та [PERSON] (позивачі) по 1/6 частці кожному домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] Позивачам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на житловий будинок з господарськими буділями та спорудами, розташованими по [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій, виданою приватним нотаріусом Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. за № 223/02-31 від 19.03.2019 року (а.с. 8). Зазначені обставини перешкоджають позивачам належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в цілому. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу [PERSON] слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме в розмірі 1424,86 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 368, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України,

Outcome: approved