Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] свої зустрічні позовні вимоги до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності підтримала, первісні позовні вимоги [PERSON] визнала, просила їх задовольнити та розглянути справу у її відсутності. Відповідач за первісним та зустрічним позовом - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнала у повному обсязі, просила розглянути справу за її відсутності, про що надала суду відповідну заяву. [PERSON] свої позовні вимоги до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності підтримала, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнала, на їх задоволення наполягала, просила про розгляд справи без її участі. В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія свідоцтва про право власності від 06.12.2013 р.; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно; копія договору купівлі продажу від 27.12.2005 р.; копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копія звіту про експертну грошову оцінку; копія паспорту гр. України; копія свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 06.12.2013 р.; копія витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно; копія акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання; копія електронної сторінки НБУ з офіційним курсом гривні на 01.06.2016 р.; копія документу з інформацією про земельну ділянку; копія висновку про вартість земельної ділянки; копія технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS]; копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 25.08.2004 р.; копія договору купівлі-продажу від 12.07.2004 р.; копія технічного паспорту на квартиру [ADDRESS]; копія договору міни від 25.06.2015 р. Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що [PERSON] звернулася до суду із вищевказаними вимогами, зазначивши, що [PERSON] та [PERSON] на підставі договору купівлі - продажу від 19.07.2004 р., реєстр № 1863, належить квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності по 1/2 частин кожній з них, згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно серії СВС № 405301. 25.06.2015 р. між [PERSON] (Сторона 1) та [PERSON], [PERSON] (Сторона 2) була досягнута домовленість про обмін належної [PERSON], [PERSON] квартири [ADDRESS] на належний [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 3422 від 27.12.2005 р., житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями розташованого на земельній ділянці (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS]. При цьому [PERSON] передає [PERSON] свою частку квартири та відмовляється від отримання частки в житловому будинку. У той же день Сторони уклали письмово договір міни від 25.06.2015 р. та домовились у подальшому посвідчити його у нотаріальному порядку (п. 6 Договору). Таким чином Сторони договору домовилися про усі суттєві умови договору. Крім того, відбулося повне виконання договору. [PERSON] та [PERSON] (Сторона 2) передали [PERSON] (Сторона 1) у власність обумовлене угодою належне їм нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS], а [PERSON] передала у власність [PERSON] та [PERSON] належне їй нерухоме майно у вигляді житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими будівлями розташованого на земельній ділянці (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS]. Пізніше, зметою нотаріального засвідчення вказаного правочину [PERSON] звернулась до [PERSON] та [PERSON], однак [PERSON] від посвідчення договору ухиляється, мотивуючи тим, що немає вільного часу та те, що [PERSON] не мешкає в м. Рені та немає часу для приїзду. З огляду на вищенаведене, [PERSON] вимушена була звернутися із позовом до суду. Відповідно до ст. 716 ЦК України, до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Згідно ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу повинен бути посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору недійсним. Разом із тим, між Сторонами договору міни була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, [PERSON] передала [PERSON] та [PERSON] (яка фактично відмовилась від своєї частки на користь [PERSON]) обумовлений договором міни об'єкт - житловий будинок [ADDRESS], а останні передали [PERSON] майно у вигляді квартири [ADDRESS]. Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності та зустрічні позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки їх доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні. Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у зв'язку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків. Відповідно до ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсний. Така можливість передбачена законом як одна із форм захисту інтересів добросовісного учасника цивільних правовідносин. Таким чином, по даній справі між Сторонами при укладанні договору міни від 25.06.2015 р. була досягнута угода по всіх істотних умовах: [PERSON] передала [PERSON] та [PERSON]( яка фактично відмовилась від свої частки на нерухоме майно) обумовлений договором міни об'єкт - житловий будинок [ADDRESS] та правовстановлюючі документи, а останні передали [PERSON] нерухоме майно у вигляді квартири [ADDRESS] та правовстановлюючі документи, проте Сторони не змогли домовитися щодо нотаріального посвідчення укладеного договору, що й стало приводом для звернення до суду із відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону виникають з моменту такої реєстрації. Частиною 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це - офіційне визнання та підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р., державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 1 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується. Згідно підпункту 10 п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно. Відповідно до пункту 2.6. «Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затвердженого наказом Міністерства юстиції України 12.12.2011 № 3502/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 12.12.2011 за № 1429/20167, - для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили, та копії документів, визначених у пункті 2.3 цього розділу. Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту, які застосовуються судом, встановлені ст.4 ЦПК України, з положень якої випливає, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Крім того, ч. 3 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов'язки [PERSON] щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у [PERSON], оскільки [PERSON] фактично відмовилась від отримання частки у житловому будинку на користь останньої, та припинені обов'язки [PERSON] та [PERSON] щодо квартири, одночасно встановлені права на вказану нерухомість у [PERSON], тому є правові підстави визнати укладений з порушенням вимоги про нотаріальне посвідчення договір міни від 25.06.2015 року дійсним, визнавши право власності на житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими будівлями, розташованого на земельній ділянці (кадастровий номер [NUMBER]) по [ADDRESS] за [PERSON], одночасно скасувавши державну реєстрацію права власності [PERSON] на вказане нерухоме майно та визнати право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON], одночасно скасувавши державну реєстрацію права власності [PERSON], [PERSON] на вказане нерухоме майно.

Outcome: approved