Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 08 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 56. Від подружніх стосунків мають малолітнього сина, [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Позивачка посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені майже два роки тому, сторони перестали проживати однією сім'єю та вести спільне господарство. Сімейні відносини суттєво погіршилися, внаслідок чого подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам позивачки та інтересам її малолітнього сина. Позивачка надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судові витрати просить залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, з позовними вимогами згоден. Витрати по справі просить стягнути з позивачки. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідач надав суду письмову заяву в якій визнав позовні вимоги в повному обсязі отже, суд вважає за можливе ухвалити рішенні в підготовчому провадженні. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Матеріалами справи встановлено, що 08 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області зареєстровано шлюб між сторонами у справі, актовий запис № 56. Сторони припинили подружні відносини спільне господарство не ведеться, втрачені фізичні та духовні зв'язки. У відповідності до\~статті 112 СК України\~суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги припинення сімейних стосунків та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Позивачка вказує суду, що сумісне подружнє життя не склалося. Сторони не проживають разом вже два роки, у кожного своє життя, налагоджувати шлюбні відносини не бажає. Відповідно до ч. 2\~ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка та відповідач наполягають на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Таким чином, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення. Відповідно до\~ст. 113 СК України\~особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачка бажає залишити своє шлюбне прізвище "Черкасова".

Outcome: approved