Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-22 00:00:00

В березні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Позов мотивовано тим, що 14 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), та [PERSON] укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 24000 доларів США для придбання квартири, на строк до 13 грудня 2027 року зі сплатою 13,90 % річних. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, цього ж дня між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого стало ПАТ «Укрсиббанк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок із належними до нього надвірними спорудами,загальною площею 92,2 (дев'яносто дві цілих дві десятих) кВ.м., житловою площею -57,2кв.м.,опис об'єкта 1А1 - житловий будинок загальною площею 92,2кв.м., 2Б - хлів загальною площею 40,0кв.м., 3Б-хлів загальною площею 13,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Внаслідок порушення позичальником строку та порядку погашення кредиту станом на 15.02.2018року утворилася заборгованість у розмірі 1355467,97грн. 02 березня 2018року ПАТ «УкрСиббанк» направило відповідачу письмову вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором, а також повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання порушеного зобов'язання, які відповідачем виконані не були. Посилаючись на вказані обставини, ПАТ «УкрСиббанк» просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів предмета іпотеки, у межах процедури виконавчого провадження. 06.04.2018 року ухвалою суду було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 08.05.2018 року. 07.05.2018року надійшло клопотання від [PERSON] про відкладення підготовчого судового засідання у зв'язку з її поганим самопочуттям. 08.05.2018року клопотання задоволено [PERSON] та оголошено перерву до 30.05.2018року. 30.05.2018 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду на 21.06.2018року. 21.06.2018року надійшло клопотання від [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв'язку з її наміром укласти угоду з адвокатом. Клопотання [PERSON] було задоволено та відкладено розгляд справи на 23.08.2018року. 22.08.2018року до суду надійшло клопотання від відповідачки, в якому вона втретє просила відкласти розгляд справи у зв'язку з тим, що вона перебуває на амбулаторному лікуванні. Однак, належних доказів про неможливість прибути в судове засідання відповідачка не надала, а у долученій виписці не вказано тривалості амбулаторного лікування, та причин неможливості прибути в судове засідання, тому таку причину неявки суд не може визнати поважною. Між тим, 21.06.2018 року було задоволено клопотання [PERSON] про відкладення розгляду справи у зв'язку тим, що вона мала намір укласти угоду з адвокатом, тому міг з'явитися її представник. Неявки в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею (ч.1 ст.223ЦПК України). У свою чергу підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено. Водночас [PERSON], у поданій заяві (22.08.2018р.) про відкладення також зазначила, що проти позову заперечує з тих підстав, що законодавством встановлено мараторій на задоволення вимог кредиторів за рахунок іпотечного майна за кредитними договорами в іноземній валюті; також посилалась на те в провадженні Полонського районного суду перебуває цивільна справа № 681/494/18 про стягнення з неї заборгованості на користь позивача по відсотках в сумі 19274,88 долари США, заборгованості по відсотках 30660,50грн.та пені 125849,40грн.- ці суми не є безспірні, однак вони включені до позову у даній справі. Разом з тим, відповідачка вказувала на те, що заочним рішенням Полонського районного суду від 21.06.2011року, з неї стягнуто на користь позивача заборгованість по тілу кредиту та відсотки 199305грн.99 коп., неустойку за порушення зобов'язань в розмірі 500грн., пеню в сумі 1283грн.28 коп. та судові витрати. Однак, зазначене рішення банк не звертав до виконання. А при зверненні позивачем до суду про поновлення строку, йому було відмовлено ухвалою від 23.05.2018 року. Представник позивача Вікторов О.І. в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позивача знайшли своє підтвердження та підлягають до задоволення. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що 14 грудня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» (далі - АКІБ «Укрсиббанк»), правонаступником якого стало публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» (далі - ПАТ «Укрсиббанк»), та [PERSON] укладено кредитний договір, з наступними змінами, шляхом укладання додаткових угод: Додаткової угоди №1 від 14.12.2007року, Додаткової угоди №2 від 03.02.2009року, Додаткової угоди № 3 від 03.02.2009 року за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 24000 доларів США для придбання квартири, на строк до 13 грудня 2027 року зі сплатою 13,90 % річних. На забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором, цього ж дня між АКІБ «Укрсиббанк», правонаступником якого стало ПАТ «Укрсиббанк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки, за умовами якого остання передала в іпотеку банку належний їй на праві власності (на підставі договору дарування житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом полонського нотаріального округу Бондар С.М. 22 липня 2004року по реєстру за №3215) житловий будинок із належними до нього надвірними спорудами,загальною площею 92,2 (дев'яносто дві цілих дві десятих) кв.м., житловою площею -57,2кв.м.,опис об'єкта 1А1 - житловий будинок загальною площею 92,2кв.м., 2Б - хлів загальною площею 40,0кв.м., 3Б-хлів загальною площею 13,2 кв.м., що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Полонського районного суду від 21 червня 2011 року стягнуто з [PERSON] на користь позивача заборгованість за кредитом та відсотками в сумі 199305 грн. 99коп., неустойку за порушення зобов'язань в сумі 500грн., пеню в сумі 1283грн.28коп., а також судові витрати. У квітні 2018 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме заборгованості по відсотках, пені та 3% річних. Справа на даний час не розглянута. Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] належним чином зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим станом на 15.02.2018року утворилася заборгованість у розмірі 1355467,97грн., яка складається з: - 551805,02грн. заборгованість за кредитом, -498876,12грн. заборгованість за процентами, - 120495,63грн. пеня за прострочення сплати кредиту, -184291,20грн. пеня за прострочення сплати процентів. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до статті 1 закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною третьою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. У статті 33 закону України «Про іпотеку» передбачені підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема, частиною першою цієї статті передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.(ч.1 ст.12 Закону України «Про іпотеку») Отже, чинним законодавством передбачено право іпотекодержателя задовольнити забезпечені іпотекою вимоги за рахунок предмета іпотеки у випадку невиконання або неналежного виконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання. Стаття 35 цього ж Закону передбачає, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Відповідно до п.4.1., п.4.2 іпотечного договору іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечене іпотекою за цим договором. Звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду;виконавчого напису нотаріуса;позасудового врегулювання у відповідності до умов цього договору та ЗУ «Про іпотеку»; з інших передбачених законодавством України, підстав. Відповідачка не визнаючи позовні вимоги посилалась на те, що вищезгаданими рішеннями Полонського районного суду з неї вже було стягнуто заборгованість за кредитним договором в розмірі 201089,27грн., а також, що у провадженні суду перебуває справа за позовом позивача про стягнення з неї заборгованості за цим же договором де сума заборгованості є спірною, однак вони включені до даного позову. З цього приводу суд зазначає наступне. Право визначення підстави та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки банк визначив такий, який передбачений ст.41 Закону України «Про іпотеку» у спосіб реалізації предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах, у тому числі у формі електронних торгів, у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог цього закону. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобов'язання на забезпечувальне. Тому задоволення вимог за дійсним основним зобов'язанням одночасно зі зверненням стягнення на предмет іпотеки не зумовлює подвійного стягнення за основним зобов'язанням, оскільки домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобов'язанням відсутня. Отже, стягнення заборгованості за основним зобов'язанням не виключає можливості задоволення вимог кредитора за рахунок забезпечувального зобов'язання. Враховуючи вищевикладене, та факт невиконання позичальником грошових зобов'язань за кредитним договором, суд вважає, що порушені права кредитодавця щодо виконання позичальником грошових зобов'язань, забезпечених іпотекою підлягають захисту. За таких обставин, суд вважає що позов є обґрунтованим, тому підлягає до задоволення. 07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пунктом 2 частини першої статті 263 ЦК України). Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта. Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Виходячи з викладеного, вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки за вказаних обставин задовольняється судом з ухваленням відповідного рішення, а його виконання здійснюється з урахуванням Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно з ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved