Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаною заявою та просила встановити факт смерті [INFO] своєї прабабусі [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вона померла на тимчасово окупованій території України, а саме: Донецька область, м.Докучаєвськ. Оскільки м.Докучаєвськ являється тимчасово окупованою територією, вона не може здійснити державну реєстрацію смерті та отримати свідоцтво про смерть, зразка встановленого законодавством України, тому і змушена звернутися до суду. Представник заявника - [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, заяву про встановлення факту смерті підтримала. Представник заінтересованої особи з заявами про відкладення розгляду справи не звертався. Згідно з вимогами ч.2 ст.257-1 ЦПК України справи про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження заяви до суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Факт, який просить встановити заявник, потрібен їй для отримання свідоцтва про смерть, зразка встановленого законодавством України. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народилася [INFO] в м.Докучаєвськ Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON]. (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане виконкомом Докучаєвської міської ради Донецької області, актовий запис №151 від 0.12.1998 р). Як видно зі свідоцтва про зміну прізвища , виданого 25.12.2012 року Донецьким міським відділом ДРАЦС ГУЮ у Донецькій області, [PERSON] змінила своє прізвище на «[PERSON]». Матір заявниці [PERSON] народилася [INFO] в м.Докучаєвськ Волновахський район Донецької області, її батьками є [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво серії [NUMBER], видане 07.10.1978 р. виконкомом Докучаєвської міської ради Волновахського району Донецької області, актовий запис №231 від 07.10.1978 р). Дідусь заявниці [PERSON] народився [INFO] в м.Докучаєвськ, Ольчинського району Сталінської області, актовий запис №36 від 11.02.1955 року. Його батьками є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Докучаєвським міськбюрозагс 11.02.1955 р. Отже, [PERSON], яка народилася [INFO], являється прабабусею заявниці [PERSON] Відповідно до представленої копії лікарського свідоцтва про смерть №23 від [INFO], убачається, що [INFO] у м. Докучаєвськ вдома по [ADDRESS] померла [PERSON], причина смерті: хронічна серцево-судинна недостатність. Згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України №1085-р від 07 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Докучаєвськ відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків танайманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Статтею 17 ч.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. За положеннями ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024. Пунктом 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» було роз'яснено, що заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п.7 ст.273 ЦПК України, в редакції яка діяла на той час) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п.4 ст.273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України (абз. 2 ч.1 ст. 257-1 ЦПК України). 31.03.2017 року Приморський районний у місті Одесі відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, відмовив [PERSON] в державній реєстрації смерті особи у зв'язку з тим, що надані документи про смерть [PERSON] не відповідають умовам діючого законодавства та не створюють правових наслідків. Отже, враховуючи вказані норми, оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимога є обґрунтованою і доказаною, тому є всі підстави для встановлення факту смерті [INFO] [PERSON], яка народилася [INFO], місце народження: Україна, Херсонська область, Чаплінський район, с.Преображенка . Згідно з ч.2 ст.259 ЦПК України рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Отже виходячи із вказаної норми дане рішення є підставою для державної реєстрації смерті [PERSON]. Згідно з вимогами ч.4 ст.257-1 ЦПК України дане рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved