Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою з вимогою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що є власником [ADDRESS] (далі - Квартира), яка належить їй на праві приватної власності на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Зарічненської державної нотаріальної контори від 20 лютого 2002 року. 23 травня 2005 року позивачка зареєструвала у квартирі відповідача з яким 15 липня 2008 року уклала шлюб. Після розірвання шлюбу, згідно рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 02 жовтня 2012 року відповідач фактично не проживає у вказаній квартирі та не оплачує житлово-комунальних послуг, не бере участі в її утриманні, що перешкоджає позивачці повноцінно користуватись квартирою. Тому позивачка змушена звернутись до суду з відповідним позовом. [PERSON] у судове засідання з'явилась. Надала суду пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Додатково зазначила, що після розірвання шлюбу з відповідачем у неї існувала домовленість, що він добровільно зніметься з реєстраційного обліку у квартирі, проте він цього не зробив, у зв'язку з чим вимушена звернутись до суду із вказаною позовною заявою, яку просила задоволити. Відповідач [PERSON] 30 серпня 2018 року у судове засідання не з'явився, а також не з'явився у судове засідання 11 вересня 2018 року повторно. За інформацією Вичівської сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 377 від 19 липня 2018 року відповідач фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. За цією адресою відповідачу надсиласись повістки про виклик до суду, проте не були отримані ним із зазначенням причини повернення (інші причини, що не дали змоги виконати обов'язки щодо пересилання поштового відправлення). Вказана підстава невручення, оцінюється судом, як така, що згідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України дає підстави вважати, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Відзиву на позовну заяву відповідач не подавав, що є підставою для ухвалення заочного рішення по справі згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України. Суд за результатом повного, всебічного, об'єктивного судового розгляду у результаті дослідження письмових доказів, заслухавши покази свідків, пояснення позивачки прийшов до наступного висновку. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 20 лютого 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Зарічненської державної нотаріальної контори Герман В. М., зареєстрованого у реєстрі за № 332 позивачка у цю дату придбала квартиру [ADDRESS]. У квартирі згідно будинкової книги та згідно довідки Зарічненської селищної ради Зарічненського району Рівненської області № 3811 від 02 липня 2018 року та № 3829 від 02 липня 2018 року зареєстрований також відповідач. У довідці № 3829 від 02 липня 2018 року вказано, що [PERSON] за місцем реєстрації не проживає з 2013 року. Свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивачки у судовому засіданні надали покази у яких повідомили, що не бачили відповідача з червня 2013 року, а також підтвердили, що він не проживав у квартирі разом з позивачкою з 2013 року після розірвання шлюбу. Рішенням Зарічненського районного уду Рівненської області від 02 жовтня 2012 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] шлюб між сторонами. Вирішуючи спір суд виходив з того, що [PERSON] є власником Квартири в якій зареєстрований відповідач. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернути до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Враховуючи, те, що за позивачем зареєстровано право власності на вказану квартиру, відповідач втрачає право на користування нею, а тому підлягає визнанню таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та зняттю з реєстрації в органах реєстрації. Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстрації в органах реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволено повністю з відповідача на користь позивачки повинен бути стягнутий судовий збір.

Outcome: approved