Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], згідно з якою просить визнати житловий будинок, загальною площею 327,6 кв.м., житловою площею 77,6 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 561 кв.м. за адресою: [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності членів сім'ї та визнати за нею право власності на ? частину зазначеного житлового будинку. Мотивуючи свої позовні вимоги, позивач [PERSON] зазначає, що вищевказаний житловий будинок був збудований на земельній ділянці за адресою : [ADDRESS], яка була придбана її батьками - відповідачами [PERSON] і [PERSON], та на цю земельну ділянку був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача [PERSON] На цій земельній ділянці, за рахунок грошових коштів в сумі 100 000 доларів США, які були подаровані їй, тобто позивачу, її дідусем та бабусею - [PERSON] і [PERSON], був збудований житловий будинок, загальною площею 327,6 кв.м., житловою площею 77,6 кв.м. Також позивач вказує, що подаровані їй дідусем та бабусею грошові кошти в сумі 100000,00 дол.США були використані в процесі будівництва згаданого житлового будинку на підставі домовленості між нею та її батьками - відповідачами [PERSON] і [PERSON], але, незважаючи на це, оформлення права власності на ? частину цього житлового будинку на її ім'я виявилось неможливим у зв'язку з тим, що єдиним власником земельної ділянки, на якій розташований цей житловий будинок, є [PERSON], тому вона змушена звернутись за захистом своїх прав до суду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов ; відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], а також відповідач [PERSON] визнали позов. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд доходить висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2002 р., укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 17159, відповідач [PERSON] набув право власності на 15/100 частин ДБК „Літній відпочинок", що знаходиться [ADDRESS]. На підставі договору купівлі-продажу від 22.10.2002 р., укладеного між [PERSON] та відповідачем [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за р.№ 17158, відповідач [PERSON] набув право власності на земельну ділянку, площею 561 кв.м., розташовану по вулиці [ADDRESS], та на цю земельну ділянку відповідачу [PERSON] був виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії РІ № 465931 від 16.12.2002 р. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 07.08.1986 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.08.1986 р. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У відповідності до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. За таких умов, суд доходить висновку, що набуте за договорами купівлі-продажу від22.10.2002 р. за р.№№ 17159, 17158 нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем [PERSON] було отримано в управлінні архітектури та містобудування Одеської міської ради дозвіл № 187/о від 26.02.2003 р. на замовлення проекту будівництва будинку на зазначеній земельній ділянці. Згідно наданої суду розписки від 28.09.2003 р., відповідач [PERSON] отримав від свого батька [PERSON] грошові кошти в сумі 100000,00 доларів США в якості дарунку для своєї доньки [PERSON] якій після реєстрації шлюбу було присвоєно прізвище „[PERSON]", з метою придбання на її ім'я нерухомого майна у місті Одеса. Вирішуючи дану справу, суд враховує, що сторони не заперечували в суді факт отримання відповідачем [PERSON] від свого батька грошових коштів у розмірі 100000,00 грн. на користь своєї доньки за вищевказаною розпискою від 28.09.2003 р. та те, що в матеріалах справи наявні копії договору купівлі-продажу нерухомого майна у муніципалітеті Кішінеу (Республіка Молдова), а також довідки з міста роботи та про заробіток [PERSON] і [PERSON], які є батьками відповідача [PERSON] та відповідно дідусем і бабусею позивача [PERSON], що підтверджує ту обставину, що бабуся та дідусь позивача мали можливість передати такі грошові кошти, тому суд вважає доведеним факт передачі грошових коштів у дар [PERSON] для придбання на її ім'я нерухомого майна у місті Одесі. Також судом установлено, що 03.11.2003 р. між сторонами було укладено в простій письмовій формі договір, за умовами якого, по-перше, відповідачі [PERSON] і [PERSON] зобов'язались організувати на земельній ділянці, площею 561 кв.м., по вулиці [ADDRESS] будівництво житлового будинку, у тому числі з використанням грошових коштів у сумі 100000 доларів США, які були подаровані позивачу [PERSON]; і, по-друге, після завершення будівництва цього житлового будинку, право власності на цей будинок мало бути оформлене на ім'я позивача [PERSON] (1/2 частина житлового будинку) та відповідачів [PERSON], [PERSON] (по ? частині будинку кожному). В судовому засіданні відповідачі [PERSON] і [PERSON] підтвердили факт укладення між ними і позивачем згаданого договору. Таким чином, суд вважає доведеними доводи позивача стосовно того, що 03.11.2003 року між нею і відповідачами був укладений в простій письмовій формі договір про спільну участь у будівництві будинку. Твердження сторін щодо того, що на теперішній час будинок за адресою : [ADDRESS], є збудованим та придатним до експлуатації, підтверджуються наступними доказами. Так, з наданого суду звіту про проведення технічного обстеження від 12.02.2014 р., виконаного експертом по технічному обстеженню будівель і споруд [PERSON], вбачається, що житловий будинок, загальною площею 327,6 кв.м., житловою площею 77,6 кв.м., розташований на земельній ділянці, площею 561 кв.м., по вулиці [ADDRESS], знаходиться в доброму технічному стані, даний житловий будинок є будівлею капітального типу, призначений для постійного проживання людей цілорічно; встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість його подальшої безпечної експлуатації. Житловий будинок забезпечений водопостачанням та водовідведенням, газопостачанням, електропостачанням, індивідуальним опаленням. Факт експлуатації будинку як самостійного об'єкту нерухомості та підключення його до інженерних мереж також підтверджується наданими позивачем суду копіями проектної документації на газопостачання та водопостачання, договору з енергопостачальною організацією, розрахункових книжок по оплаті за спожиті послуги. З огляду на наведене, суд вважає встановленим факт створення сторонами по справі, як членами сім'ї, за спільні кошти та в результаті спільної праці житлового будинку, загальною площею 327,6 кв.м., житловою площею 77,6 кв.м., розташованого на земельній ділянці, площею 561 кв.м., по [ADDRESS]. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України, майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі, та ця правова норма кореспондується з положеннями ч.1 ст.175 СК України, відповідно до якої майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньою спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відтак житловий будинок по вулиці [ADDRESS] є об'єктом спільної сумісної власності сім'ї [PERSON], [PERSON] і [PERSON] За змістом ч.4 ст.376 ЦК України, діюче законодавство передбачає можливість визнання права власності на нерухоме майно за особою (особами), які здійснили будівництво на чужій земельній ділянці, за умови, якщо проти цього не заперечує власник земельної ділянки. Згідно з ч.1 ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Позивач [PERSON] зазначає, що фактично її право власності не визнається, оскільки відповідно до п.п.3.1., 3.2. Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 р. № 95, прийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно територіальними органами Держархбудінспекції України протягом 10 робочих днів з дня подання заяви власниками (користувачами) земельних ділянок, але так як власником земельної ділянки, площею 561 кв.м., по вулиці [ADDRESS], на якій збудований житловий будинок, є відповідач [PERSON], тому позивач [PERSON] позбавлена можливості подати заяву про введення будинку в експлуатацію та здійснити оформлення права власності на частину житлового будинку на своє ім'я. При цьому, суд відзначає, що позивачка [PERSON] внаслідок вкладення належних їй грошових коштів у будівництво будинку набула майнові права на дане нерухоме майно. Відтак, її права та охоронювані законом інтереси підлягають захисту в судовому порядку. Суд також вважає обґрунтованими позовні вимоги [PERSON] щодо визначення її частки у праві спільної сумісної власності. На підставі ч.2 ст.370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Однак, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, між позивачкою [PERSON] та відповідачами [PERSON] і [PERSON] існує домовленість щодо визначення часток кожного з них у праві спільної сумісної власності на житловий будинок, розташований по вулиці [ADDRESS]. Так, з укладеного між сторонами договору про спільну участь у будівництві будинку від 03.11.2003 р. вбачається, що після завершення будівництво житлового будинку, право власності на ? частину будинку має бути оформлене на ім'я [PERSON], а інша частина житлового будинку має бути оформлена на ім'я [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по ? кожному. На підставі викладеного і

Outcome: approved