Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа: Токмацький районний відділ УДМС України в Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 17.06.2011 року. Після укладання договору купівлі-продажу вказаної квартири, продавець обіцяла, що найближчим часом її син, відповідач по справі - [PERSON] напише заяву про зняття з реєстраційного обліку, але по теперішній час він залишається зареєстрованим в її квартирі. Однак в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку [PERSON] відмовляється. На даний момент в квартирі проживає лише сім'я позивачки, що складається з неї та двох дочок, реєстрація чужої особи значно ускладнює життя та обмежує права, крім того, заважає оформленню субсидії. Тому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування квартирою, що знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Токмак, вул. Леніна, 27а/5 та зняти відповідача є реєстраційного обліку. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила його задовольнити з підстав, вказаних у позовній заяві. Також пояснила, що при укладенні договору купівлі-продажу відповідно до усної домовленості з [PERSON], яка була попередньою власницею квартири, та обіцяла, що вона сама та члени її родини знімуться з реєстрації та з в добровільному порядку, проте з реєстрації знялися лише [PERSON] та її чоловік, їхній син [PERSON] з реєстрації не знявся. Відповідач [PERSON], який про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином, відповідно до ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не зявився, про причину своєї неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надав, клопотань про перенесення розгляду справи не надходило. Зі згоди позивача суд вважає за можливе ухвалити про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник третьої особи - Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області до судового засідання не зявився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що з 2011 року, тобто з часу придбання позивачкою квартири [ADDRESS], вони неодноразово бували вдома у позивачки за вищевказаною адресою, та стверджували, що за вказаною адресою мешкає виключно сімя [PERSON], відповідач [PERSON] за вказаною адресою з вказаного часу не проживає, його речі та майно в квартирі відсутні. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши свідків, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 17.06.2011 року, посвідченим державним нотаріусом Токмацької державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованим в реєстрі за № 2064, що також підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів за № 10024371 від 17.06.2011 року та витягом про державну реєстрацію прав за №30465695 від 30.06.2011 року. Відповідно до довідки адресно-довідкового підрозділу Токмацького РВ УДМС України в Запорізькій області, станом на 03.11.2015 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON], [INFO]. Згідно довідки КП «Контакт» від 29.10.2015 року, [PERSON] проживає [INFO], до складу її родини входять доньки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Також, за вказаною адресою зареєстрований [PERSON], [INFO]. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). У відповідності до ст. 317 ЦК України власнику належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні, а у відповідності до ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить. У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України позивачка набула право власності на законних підставах до яких відноситься договір купівлі - продажу та має право розпорядитися своїм правом власності відповідно закону, незалежно від волі інших осіб ( ст.316 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач з 2011 року не проживає в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] з 2011 року, не має права власності на вказану квартиру або на її частку та не є членом сім'ї власника [PERSON] За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач довела ті обставини, на які посилалась, як на підставу своїх позовних вимог, а тому позов в частині визнання відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 5 в будинку № 27-а по вул. Леніна в м. Токмак Запорізької області, підлягає задоволенню. Для зняття відповідача з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідним і достатнім є рішення суду про втрату Відповідачем права користування житловим приміщенням. За таких обставин вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача задоволенню не підлягають, оскільки такі функції здійснюються органами міграційної служби на підставі судового рішення щодо втрати особою права користування житловим приміщенням. Доказів відмови органів державної міграційної служби в задоволенні відповідних вимог позивача суду не представлено, тому, з урахуванням вимог ст.3 ЦПК України, право позивача в цій частині захисту не підлягає. Крім того, відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Відповідно до ст. 217 ЦПК України, суд не позбавлений права на визначення порядку виконання рішення, що дозволить виконати вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 р., відповідно до якої права людини вважаються захищеними лише після повного виконання рішення суду. Невиконання судового рішення є порушенням права особи на суд і стаття 6 Конвенції втрачає свій сенс. Таким чином, оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог про визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом, суд в порядку ст.217 ЦПК України, вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду, зазначивши, що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації. На підставі викладеного,

Outcome: approved