Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

В червні 2016 року [PERSON], [PERSON] звернулися до суду з позовом до Ізюмської міської ради Харківської області про визнання права власності на 2/3 магазину "[INFO]" у порядку спадкування. Просили визнати право власності за [PERSON] на 1/3 частку магазину «[INFO]», за [PERSON] на 1/3 частку магазину «[INFO]», розташованого по [ADDRESS], як спадкоємицями за законом. Ухвалою Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 19 квітня 2017 року залучено [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS], в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача. 17 березня 2017 року [PERSON] надала заяву про відмову від позовних вимог. (т.1 а.с.153,154). 17 березня 2017 року [PERSON] надала заяву про збільшення позовних вимог та просила визнати за нею право власності на 2\\3 частини магазину «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS] у порядку спадкування за законом. (т.1 а.с.155,156). В судовому засіданні [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник Ізюмської міської ради в судове засідання не з'явився, згідно письмової заяви, наданої в матеріалах справи, просили справу розглянути без їхньої участі. Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення, наявне в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 130 Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи строки розгляду справи суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи, оскільки вона належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи та без поважних причин повторно не з'явилася в судове засідання, заперечень проти позову не надала, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, котрим ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.п. 9 п.1 Розділу ХШ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи в судах першої та апеляційної інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувався за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом становлено, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується актовим записом № 282 серія [NUMBER], виданим 02.04.2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Ізюмського міського управління юстиції Харківської області. (т.1 а.с.15). Після його смерті відкрилась спадщина, яку [PERSON] - жінка померлого та [PERSON] - донька померлого, прийняли в Ізюмській державній нотаріальній конторі, що підтверджується спадковою справою. (т.1 а.с.49-63). Крім того, на даний час відкрилася спадщина після смерті [PERSON], що складається з 2/3 частин магазину «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS]. Оскільки 01 березня 1999 року між ЗАТ «Гарант» та [PERSON], [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу відповідно до умов якого останні придбали приміщення магазину «[INFO]» в наступних частках: [PERSON] - 2/3 частки, [PERSON] - 1/3 частки. (т.1 а.с.29). Позивач зазначає, що організацією оформлення вказаного договору купівлі-продажу займалася [PERSON], використовуючи дружні стосунки з сім'єю [PERSON], зловживаючи їх довірою, в порушення попередньої домовленості, шляхом надання нотаріусу недостовірних даних щодо домовленості між покупцями, оформила на [PERSON] - 2/3 частки магазину. Позичені грошові кошти у сім'ї [PERSON] в розмірі 15700 доларів США для придбання магазину «[INFO]» [PERSON] повертати відмовилась. Постановою Ізюмської міжрайонної прокуратури від 12 квітня 2013 року встановлено, що [PERSON] отримала від доньки - [PERSON] кошти за умови виконання зобов'язань, які в подальшому не виконала, оскільки не мала на це наміру, а переслідувала лише мету заволодіти майном потерпілих у зв'язку з чим в її діях вбачається склад кримінального правопорушення - шахрайство. Кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв'язку з її смертю. (т.1 а.с.25). Зазначена постанова Ізюмської міжрайонної прокуратури Харківської області оскаржена не була, набрала законної сили. Вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2015 року [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.190 КК України, стягнуто на користь [PERSON] 5000 грн. відшкодування моральної шкоди. (т.1 а.с.21-23). Згідно рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області від 01.06.2016 року договір купівлі-продажу магазину «[INFO]», розташований за адресою [ADDRESS], укладений 01 березня 1995 року між закритим акціонерним товариством «Гарант» та [PERSON] та [PERSON] визнаний частково недійсним в частині покупця [PERSON], яка придбала 2\\3 частки цього нежилого приміщення. Анульована державна реєстрація 2\\3 часток цього нежитлового приміщення, а саме магазину «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS], здійснена на ім'я [PERSON]. (т.1 а.с.16-20). Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції достовірно встановлено, що при укладенні договору купівлі-продажу нежилого приміщення, який оспорюється, в спільну часткову власність покупців [PERSON] та [PERSON] було придбано вищевказане нерухоме майно за кошти [PERSON] та [PERSON] Дані обставини підтверджуються вищевказаним вироком Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 16 січня 2015 року, яким встановлено злочинний намір [PERSON] на заволодіння грошовими коштами в сумі 38 666,60 грн., які належали родині [PERSON] та були внесені [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу на ім'я [PERSON] Крім того, в розписці, яку було власноруч видано [PERSON] на ім'я [PERSON], вона визнала факт отримання від [PERSON] грошових коштів в сумі, еквівалентній 9 700,00 доларів США, на придбання 2/3 часток вищевказаного нежитлового приміщення, які вона зобов'язалась повернути продовж 5 років, а у випадку неможливості повернення - передати у власність останнього зазначену частку магазину. Факт складення [PERSON] власноруч зазначеної розписки та викладені в ній умови, остання, не оспорювала. Позичені грошові кошти повернуто [PERSON] не було, а її дії та дії померлої [PERSON], визнані вищевказаною постановою прокуратури та вироком суду як шахрайські. ЗАТ «Гарант», яке згідно договору купівлі-продажу від 01.03.1999 року магазину «[INFO]» було продавцем, ліквідовано 25 серпня 2004 року та виключено з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, правонаступники відсутні. ЗАТ «Гарант» - власник нежилого приміщення магазину «[INFO]», мав намір на продаж цього нерухомого майна, про що свідчить той факт, що до моменту ліквідації цієї юридичної особи - 25 серпня 2004 року, воно не оскаржувало даний правочин. Також в рішенні апеляційного суду Харківської області 01.06.2016 року по справі № 623/3836/15-ц зазначено, що під час розгляду справи було встановлено, що 2/3 частини цього приміщення були придбані за грошові кошти [PERSON], зважаючи на що є правові підстави для визнання його покупцем зазначених 2/3 часток нежилого приміщення. [PERSON] на час розгляду справи судами помер. В матеріалах справи відсутні будь-які письмові дані, з яких вбачається факт прийняття після смерті спадщини, та даних про осіб, які її прийняли». [PERSON] позовні вимоги з підстав визнання права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] не заявлялися. У зв'язку з чим, колегія суддів вважала за необхідне зазначити, що покупцем 2/3 частин спірного нежилого приміщення був [PERSON], а правові підстави для визнання права власності на цю частку нежилого приміщення за [PERSON] відсутні. Верховний суд по даній справ зазначив, що при розгляді справи про цивільно-правові наслідки дій особи, відносно якої є вирок суду або постанова суду, що набрали законної сили, дві обставини цього вироку або постанови обов'язкові для суду: чи мали місце ці дії і чи вчинені вони даною особою. Ці обставини належать до преюдиційних, тобто вирішених. Сторона, що обґрунтовує свої вимоги цими обставинами, звільняється від обов'язку їх доводити. Зазначені обставини мають преюдиційне значення незалежно від того, чи містяться вони у обвинувальному, чи у виправдувальному вироку, тому що винесення виправдувального вироку свідчить про відсутність у діях особи складу злочину, але ці дії можуть мати протиправний характер з погляду цивільного права. Преюдиційне значення вироку та постанови для суду, що розглядає цивільну справу, суворо обмежене зазначеними у частині четвертій статті 61 ЦПК України 2004 року двома групами фактів і не підлягає розширювальному розумінню і застосуванню. Також встановлено й це вбачалось з матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Постановою Верховного Суду від 23 травня 2018 року касаційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Рішення Апеляційного суду Харківської області від 01 червня 2016 року залишено без змін. Таким чином, преюдиціально встановленим фактом є визнання [PERSON] покупцем 2\\3 частин магазину «[INFO]», які до 01.06.2016 року належали [PERSON] згідно ч.4 ст.61 ЦГЖ України. Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Отже, на даний час додатково відкрилась спадщина після смерті [PERSON], що складається із 2/3 часток магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно договору купівлі-продажу від 01.03.1999 року вартість магазину «[INFO]» складала-60000 грн. Спадкоємцями даного спадкового майна, як спадкоємці першої черги за законом є [PERSON] - дружина померлого, та донька - [PERSON], в рівних долях, по 1/3 частки магазину «[INFO]» кожній. [PERSON] відмовилась від позовних вимог на користь матері - [PERSON] Згідно копії спадкової справи, наданої Ізюмською державною нотаріальною конторою, спадок після смерті [PERSON], який помер [INFO] року прийняли: дружина [PERSON] та син від першого шлюбу - [PERSON]. Згідно копії актового запису про смерть № 491 від 10 липня 2012 року [PERSON] помер [INFO] року в м. Ізюм Харківської області. (т.1 а.с.169). Донька [PERSON] - [PERSON] спадок не приймала - заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини не подавала. Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Незаконність набуття права власності позивачем на майно яке є предметом спору не встановлено. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Ст.ст. 60,70 СК України, презюмують, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, їх частки в цьому майні є рівними. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із частиною 1 ст. 61 СК України, може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентовано статтями 63, 65 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно з ст. 1258 ЦК України - спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року Про судову практику в справах про спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до судової практики розгляду цивільних справ про спадкування, узагальненої в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» позови щодо права спадкування за загальними правилами підсудності подаються до суду за місцем проживання (знаходження) відповідача, за винятком позовів щодо нерухомого спадкового майна, які подаються до суду за місцезнаходженням цього майна. Позивач, у зв'язку, з тим, що померлим за життя на своє на ім'я не було зареєстровано як вже встановлено Апеляційним судом Харківської області та Верховним Судом належне йому нерухоме майно, позбавлена можливості іншим чином отримати документ, що засвідчує її право власності на це майно, і неотримання цього документу заважає їй володіти, користуватись та розпоряджатись майном, яке належить їй як спадок на власний розсуд, а отже її право оспорюється, і таким чином, на думку суду, повинна бути визнана власником зазначеного майна в судовому порядку, бо в судовому засіданні встановлено дійсну належність померлому [PERSON] майна, що є предметом спору. Таким чином суд вважає, що позовна заява[PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved