Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову в заяві та судовому засіданні зазначила, що 29.09.2012 року вона одружилася із відповідачем. Від шлюбу у них народилася донька Дарина, [INFO]. Позивач вказує, що сімейні відносини з відповідачем погіршились, з вини відповідача, який вчиняє конфлікти, сварки, чим завдає їй психологічного болю, принижує її, ображає, поведінка щодо неї його агресивна. Це все відбувається на очах дитини, що погано впливає на її психологічний стан, від чого дитина плаче, не може заспокоїтися, через що вона змушена з дочкою закриватися в іншій кімнаті. В зв"язку з цим, вони не проживають разом та не підтримують шлюбних відносин, не ведуть спільного господарства. Позивач вважає, що примирення між ними не можливе і просить шлюб розірвати. Наданий термін на примирення нічого не змінив. Відповідач в судовому засіданні підстави до розлучення визнав частково, однак не заперечив, щоб суд шлюб їх розірвав. Пояснив, що шлюбні відносини припинені позивачем в односторонньому порядку в грудні 2017 року, так як її ставлення до нього змінилось. Налагодити відносини з позивачкою за час примирення він не зміг, відносини стали за цей час ще гіршими. Суд, заслухавши сторони, та, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні та доведено матеріалами справи, сторони по справі одружились 29.09.2012 року. Сторони по справі спільно не живуть, спільного господарства не ведуть з грудня 2012 р., подружніх стосунків не підтримують близько року, їх сімя фактично розпалася. Причинами розпаду сімї є різні погляди сторін та життя, шлюб, сімю, відсутність взаєморозуміння, через що між сторонами виникали конфлікти, сварки. За наданий сторонам строк для примирення вони не помирилися. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції, і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Виходячи із положень ст. 112 Сімейного кодексу України, що за обставин, які склалися на даний час між сторонами, приймаючи до уваги пояснення позивача та відповідача, дійсні взаємовідносини, які склалися між сторонами, суд вважає, що сім'я між позивачем та відповідачем фактично розпалася, збереження сім'ї за таких обставин стало неможливим подальше спільне життя подружжя взаємним інтересам сторін, тому шлюб має бути розірвано. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що сім'я фактично розпалась, бажання підтримати подружні відносини обидва з подружжя не мають, наданий термін на прмирення нічого не змінив , сторони не виявили бажання зберегти сімю. Відповідач не надав заперечень на позовні вимоги. Суд з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, беручи до уваги інші обставини життя подружжя, що склалися, вважає, позов таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved