Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що 01 травня 2009 року з відповідачем було укладено договір оренди жилої кімнати. З січня 2013 року відповідач знаходився на заробітках в м. Києві. 10 вересня 2013 року матір відповідача, [PERSON], приїхала та забрала з кімнати речі відповідача, оскільки з її слів син ще знаходиться на заробітках. Таким чином, відповідач не користується кімнатою з січня 2013 року і по даний час, та не сплачує належні платежі. Зважаючи на це представник позивача просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за наданні послуги з оренди житла; та про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Представник позивача не з'явився в судове засідання. Згідно до поданої заяви позов підтримує та просить справу розглядати без його участі. В разі неявки відповідача не заперечує щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Відповідач не з'явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, 01 травня 2009 року з відповідачем був укладений договір № 43/ГЗ-09 оренди жилої кімнати. Відповідно до договору, наймодавець (позивач) передавав наймачу (відповідачу) для проживання три ліжко-місця в кімнаті [ADDRESS]. Відповідно до умов договору оренди жилої кімнати № 43/ГЗ-09 від 01.05.2009 року відповідач зобов'язаний був вносити плату за займане житло. Станом на 17 квітня 2014 року загальна заборгованість відповідача перед підприємством за надані послуги складає 9 575 (дев'ять тисяч п'ятсот сімдесят п'ять) гривень 91 копійка. Дана заборгованість утворилася в період з грудня 2011 року по вересень 2013 року. З січня 2013 року відповідач знаходився на заробітках в м. Києві. На неодноразові дзвінки з вимогою оплатити заборгованість з оренди кімнати відповідач обіцяв цю заборгованість погасити. 10 вересня 2013 року матір відповідача, [PERSON], приїхала та забрала з кімнати речі відповідача, оскільки з її слів він ще знаходиться на заробітках. Борг, що облікова вся за її сином, залишився не оплаченим. Отже, відповідач не проживає в кімнаті гуртожитку більше шести місяців підряд, що підтверджується актами про відсутність (непроживання) особи за місцем своєї реєстрації від 20.09.2013 року, 24.12.2013 року, 24.02.2014 року та 20.03.2014 року. На усні заяви адміністрації підприємства з вимогою знятися з реєстраційного обліку - не реагує. Відповідно до ч.3 ст. 815 ЦК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити плату за житло. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності положень статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст.72 Житлового Кодексу України, особа може визнаватись такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, і провадиться це в судовому порядку. Згідно норм законодавства України, а саме ст. 71 Житлового Кодексу України строк протягом, якого особа визнається тимчасово відсутньою і за нею зберігається право на користування житловим приміщенням, складає шість місяців. Таким чином відповідач без поважних причин був відсутній у кімнаті гуртожитку, не користувалися кімнатою понад встановлені законом строки. Підстав для збереження за відповідачем житла, що передбачені ст. 71 ЖК України, немає. Позивач не чинить відповідачеві перешкоди в користуванні майном. Відповідно до положень ст. 72 ЖК України та ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", позбавлення права користування житловим приміщенням здійснюється на підставі рішення суду. За таких умов заявлений позов підлягає до задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved