Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позов [PERSON] до територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом, встановлення факту. Позов обґрунтований тим, що 08 вересня 1977 року [PERSON] та її чоловік [PERSON] отримали ордер на вселення у квартиру за адресою: [ADDRESS]. 05 квітня 1993 року, подружжя [PERSON] приватизували вказану квартиру у рівних частках, кожен по 1/2 частці. [INFO] року, [PERSON] помер. Спадкова справа по смерті [PERSON] не заводилася. На час смерті [PERSON], разом з ним у спірній квартирі проживала та була зареєстрована його дружина - [PERSON]. З часу смерті [PERSON] належна йому 1/2 частка квартири перейшла у власність його дружини, якій вже належала 1/2 в порядку приватизації. [PERSON], стала власником квартири в цілому, з часу смерті її чоловіка. Інших спадкоємців першої черги по смерті [PERSON] не має. 17 листопада 2010 року. [PERSON] склала заповіт на ім'я позивача - [PERSON]. З часу складання заповіту по день смерті, а саме у період з листопада 2010 року по [INFO] року. [PERSON] та [PERSON] проживали разом у спірній квартирі. [INFO] року. [PERSON] померла. 14 вересня 2018 року, приватним нотаріусом Бахматською Т.М. заведена спадкова справа №76/2018. по смерті [PERSON] Постановою нотаріуса від 01 жовтня 2018 року позивачу відмовлено в оформленні спадщини за заповітом, з двох причин - не підтверджено факт постійного проживання з спадкодавцем та відсутні оригінали правовстановлюючих документів. Позивачка просить встановити факт спільного проживання померлої [PERSON] та [PERSON] у період з листопада 2010 року по [INFO] року, та визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка сталася [INFO] року. Позивачка та представник у судове засідання не з'явилися, надали заяву до суду, в якій просять провести розгляд справи без їхньої участі, позивач підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, представник відповідача просить розглянути позов без їхньої участі, у вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про смерть, зареєстрована Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис №4727, [PERSON] померла [INFO] року. [PERSON] 17.11.2010 року було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Корицьким Є.Д., зареєстрований у реєстрі за № 2447, відповідно до якого спадкодавець заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом матиме право, [PERSON] - позивачці по справі. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на все майно, що належало їй на момент смерті, у тому числі на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Ордером № [NUMBER], виданого 23 березня 1977 року виконавчим комітетом Запорізької міської Ради депутатів трудящих, підтверджується, що [PERSON], родина якої складається з 2 осіб, вселилась до квартири [ADDRESS] разом з чоловіком [PERSON] Згідно зі свідоцтвом про шлюб, зареєстроване РАЦС с. Павловщіно Большемуртинського району Красноярського краю, актовий запис 11, між [PERSON] та [PERSON] 05 березня 1963 року зареєстровано шлюб. Розпорядженням Виробничого Енергетичного Об'єднання «Дніпроенерго» Комбінату комунального підприємства від 05 квітня 1993 року за [NUMBER] передано [PERSON] у приватну власність квартиру, в якій вона мешкає за адресою : [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 05 квітня 1993 року та висновку про реєстрацію будинку (домоволодіння), виданого Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації від 14.05.1993 року, вищевказана квартира належала подружжю [PERSON] та [PERSON] на праві спільної часткової власності у розмірі 1/2 кожному. Згідно з довідкою, виданої Запорізьким міським відділом РАЦС ГУЮ у Запорізькій області від 21 серпня 2007 року за № 7665, [PERSON] помер [INFO] року у віці 70 років, про що в книзі реєстрації актів про смерть проведений запис № 7665 від 21 серпня 2007 року. Дружина [PERSON] свої спадкові права на 1/2 частину квартири не оформила. За відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 25.09.2018 року за адресою [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON], [INFO], в період з 09.12.1977 року по 30.08.2007 року (помер [INFO]). Разом з ним на день смерті були зареєстровані [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Згідно з актом про фактичне місце проживання від 01.07.2016 року, комісією у складі [PERSON] та [PERSON] встановлено, що у квартирі [ADDRESS], фактично з листопаду 2010 року по сьогодення проживає [PERSON], [INFO], на постійній основі. [PERSON] 17.11.2010 року склала заповіт на ім'я [PERSON] на все майно. [PERSON] є рідною донькою [PERSON], проживають однією родиною, ведуть спільне господарство, мають спільний бюджет, пов'язані спільним побутом. У зв'язку з похилим віком та тяжким захворюванням, [PERSON] знаходиться на утримані [PERSON], яка її доглядає, піклується, займається лікуванням. Відповідно до ст.ст.1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ст. 1233 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1234, 1235 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю; право на заповіт здійснюється особисто; заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Таким чином, позивачка є спадкоємцем за заповітом. Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину. За ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до глави 10 п. 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання оригіналів правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Ухвалою Ленінського районного суду від 05.03.2019 року, суд витребував у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. спадкову справу №76/2018, заведену після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. Відповідно до матеріалів спадкової справи № 76/2018, позивачка звернулась до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Бахматської Т.М. із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право власності на спадкову квартиру їй було відмовлено через відсутність документа, що підтверджує факт постійного проживання з спадкодавцем, та оригіналів правовстановлюючих документів. У зв'язку із відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], позивачка не може реалізувати своє право на отримання спадщини і тому звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування та встановлення факту. Відповідно до ст. 315 ЦПК України в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Пункт 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" передбачає, що якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ст. 1264 ЦК України четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. „ Про судову практику у справах про спадкування при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкоємцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Дослідивши подані документи, суд вважає встановленим факт, що [PERSON] та [PERSON], яка померла [INFO] року, проживали однією сім'єю більше ніж п'ять років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS]. Встановлення цього факту позивачу необхідно для прийняття спадщини. Враховуючи, що іншим способом, окрім судового порядку, позивач не може захистити своє спадкове майнове право, тому відповідно до ст. 16 ЦК України воно підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. Таким чином, суд вважає позовні вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved