Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду від [PERSON] вказано, що 22 березня 2012 року померла її матір - [PERSON], Після її смерті залишилось спадкове майно, а саме: земельна ділянка площею 5.3875 га кадастровий номер 2323383300:07:007:0007, яка розташована на території Любимівської сільської ради Михайлівського району Запорізької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, право власності на яку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯА №926707 від 2 лютого 2007 року. Вона є єдиною спадкоємицею після смерті матері. При зверненні нею до Михайлівської державної нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва на спадщину, постановою державного їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з підстав відсутності оригіналу державного акту на земельну ділянку. Внаслідок зазначеного, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку, яка залишилося після смерті її матері [PERSON], яка померла 22 березня 2012 року. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, надала заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача у судове засідання не зявився, про розгляд справи належним чином повідомлений, про причини неявки суду не повідомив, письмові пояснення, докази та заперечення на позовну заяву не надав. Відповідно до вимог ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням неявки учасників процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2012 року померла [PERSON] (а.с. 8) Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії IV-УР № 673662 виданого 30 жовтня 1961 року в м. Севастополі Нахимівським райбюро ЗАГС, матірю [PERSON] вказана [PERSON]І.(а.с. 6) Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 липня 2017 року, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті померлої 22 березня 2012 року [PERSON] у звязку з тим, що спадкоємцем не було надано правовстановлюючого документу на спадкове майно( а.с. 7). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 926707 [PERSON] є власником земельної ділянки загальною площею 5,3875 га, розташованої на території Любимвської сільської ради Михайлівського району Запорізької області (а.с. 9). Постановою нотаріуса від 12 липня 2017 року № 364 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, після смерті [PERSON] через відсутність правовстановлюючого документу на земельну ділянку (а.с. 7). Оригінал державного акту був втрачений, що підтверджується відповідною публікацією в газеті «Михайлівські новини» від 26 січня 2013 року (а.с. 10). Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України , право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобовязаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спадкове майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON] Позивач [PERSON] оформити своє право на спадщину не може через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Outcome: approved