Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідач у справі є її колишнім чоловіком, шлюб з яким зареєстровано 07 квітня 2010 року та розірвано рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року. Під час перебування у шлюбі [INFO] у позивачки та відповідача народилася донька [PERSON] , яка в теперішній час проживає з позивачкою. Після розірвання шлюбу відповідач фактично відсторонився від надання дитині утримання, лише іноді надавав гроші та купував одежу, але регулярного щомісячного утримання з боку відповідача не було. Позивачці відомо, що відповідач офіційно не працевлаштований, однак працює без належного оформлення вантажником на ринку в м. Одеса, заробітна плата на час їхнього спільного проживання складала біля 9000 грн. в місяць. На думку позивачки, відповідач [PERSON] зобов`язаний сплачувати аліменти у розмірі 1500 грн. в місяць, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка у судове засідання на розгляд справи не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була повідомлена належним чином про що свідчить в матеріалах справи довідка про доставку на її номер телефону, що зазначений в позовній заяві ссмс-повідомлення у вигляді судової повістки про виклик до суду на 13 січня 2020 року (а.с.61). Представник позивачки [PERSON] , повноваження якої підтверджені ордером серії ОД №312082 від 21 червня 2019 року у судове засідання на розгляд справи не з`явилася. При цьому, 13 січня 2020 року представник позивачки надала через канцелярію суду письмове клопотання про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного розгляду справи не заперечує (а.с.64). Відповідач у судове зсідання на розгляд справи не з`явився, про дату час та місце проведення судового засідання, що призначене на 13 січня 2020 року повідомлений належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про отримання ним 16 листопада 2019 року під розпис рекомендованого листа за вихідним номером 491/601/19/9516/2019, в якому містилася судова повістка про виклик до суду на 13 січня 2020 року (а.с.63). Відповідачем у встановлений строк визначений в ухвалі про відкриття провадження у справі від 11 липня 2019 року, відзив до суду не було подано, що передбачено ч.7 ст. 178 ЦПК України. Тому, з урахуванням вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача та відповідача. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, з урахуванням заяви представника позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , уродженка села Холмське Арцизького району Одеської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту з безконтактним електронним носієм виданого, 10 вересня 2018 року, органом - 5123 та копією довідки №394 про реєстрацію місця проживання особи, виданої 19 квітня 2019 року Авангардською селищною радою (а.с.4-5). Встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований за адресою: с. Точилове, Ананьївського району Одеської області, що підтверджується копією паспорту серії [NUMBER] , виданого 3 квітня 2009 року Ананьївським РВ ГУМВС України в Одеській області та довідкою Ананьївського РС ГУМС України про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с.6,28). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 березня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області, позивачка та відповідач мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Згідно наданої копії довідки №395, виданої 19 квітня 2019 року Авангардською селищною радою вбачається, що неповнолітня [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 08 серпня 2018 року Малиновський районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, вбачається, що шлюб між позивачкою та відповідачем було укладено 08 серпня 2018 року та зроблено відповідний актовий запис №1655 (а.с.7). Відповідно до копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 12 грудня 2017 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано (а.с.10). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до ст.150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні їх від цього обов`язку кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Зі змісту ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Зі змісту ч.2 ст.184 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 26 червня 2019 року. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та вважає необхідним призначити стягнення з відповідача [PERSON] , аліментів на утримання неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1500 гривень 00 копійок, щомісяця, з індексацією відповідно до закону, до повноліття дитини, починаючи з дня пред`явлення позову. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати понесені нею на професійну правничу допомогу в розмірі 700 гривень 00 копійок, згідно наданих до позовної заяви підтверджуючих документів, які відповідають вимогам ст.137 ЦПК України.

Outcome: approved