Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-02 00:00:00

В провадження судді Печерського районного суду м. Києва Остапчук Т.В. перебувала цивільна справа за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 29.04.2021 позов задоволено. Визнано незаконним та скасовано наказ Акціонерного товариства «Українська залізниця» № 1897/ос від 18.09.2020 року про звільнення [PERSON] з посади головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020 на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Поновлено [PERSON] на посаді головного фахівця відділу економічної безпеки та запобігання корупції Одеського регіонального управління Департаменту економічної та інформаційної безпеки AT «Укрзалізниця» з 23.09.2020. 31.05.2021 позивач звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення суду посилаючись на те, що судом при ухваленні рішення суду від 29.04.2021 не було враховано позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Заявник просить ухвалити додаткове рішення у справі № 757/46673/20-ц з урахуванням позовних вимог які були заявлені в позовній заяві - стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Заявник в судове засідання не з`явився, надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви просить задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти ухвалення додаткового судового рішення заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку про ухвалення додаткового рішення. Згідно із ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд зазначає, відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно із ст.2 Закону України «Про оплату праці» до структури заробітної плати входить основна заробітна плата (винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців), додаткова заробітна плата (винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій) та інші заохочувальні та компенсаційні виплати до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці», порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Для обчислення пенсій середня заробітна плата визначається відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення". Згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За практикою Європейського суду з прав людини (справа «Будченко проти України», заява №38677/06) концепція «майна» не обмежується існуючим майном, може охоплювати активи, включаючи вимоги, стосовно яких можна було би довести, що заявник принаймні мав «законні сподівання» щодо отримання можливості ефективного володіння правом на власність. Тобто невиплачена заробітна плата є майном та однозначно підпадає під дію ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають частковому задоволенню з огляду на те, що суд поновив позивача на посаді з 23.09.2020, а тому розрахунок заробітної плати повинен здійснюватися з 24.09.2020 по день винесення рішення суду, тобто по 29.04.2021. При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного. Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995, № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» (надалі Порядок), за ч. 3 п. 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно пункту 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до листів: - Мінсоцполітики України від 29.07.2019 № 133/0/206-19 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2020 рік»: вересень - 5, жовтень - 21, листопад - 21, грудень - 22, всього за 2020 рік 69 робочих днів. Мінсоцполітики України від 12.08.2020 № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік»: січень - 19, лютий - 20, березень - 22, квітень - 21, всього за 2021 рік 82 робочих днів. Згідно довідки №50 від 03.06.2021, наданої позивачем та отриманої від АТ «Укрзалізниця» на запит представника позивача, що знаходиться в матеріалах справи є дані про розмір отримання заробітної плати за два останні місяці, що передували місяцю звільнення. Приймаючи рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд бере до уваги обставини витребування доказів. Враховує зміст відповіді відповідача від 30.10.2020 №ц-6-80/3443-20 та відповіді наданої у довідці №50 від 03.06.2021, суд зазначає, що можливість здійснити розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з`явилася лише при повторній відповіді відповідача. В першій же довідці відповідач послався на комерційну таємницю та запитуваної інформації не надав. Тому суд знаходить підстави прийняти до розгляду довіку №50 від 03.06.2021 у якості доказу та на підставі неї зробити розрахунок середньоденної заробітної плати. Отже, заборгованість АТ «Укрзалізниця» по заробітній платі за час вимушеного прогулу позивача складає: 15508,71+16095,78грн./43р/д х151 р/д = 110 981,98 грн. без урахування податків і збрів та інших обов`язкових платежів. Згідно із ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини першої ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно із ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи норми ст.ст.27,31 ЦПК України, позивач самостійно визначає предмет й підстави позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову. Відповідно до положень ч. 3 ст.12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Outcome: approved