Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Москаленко Наталія Олександрівна, про визнання заповіту недійсним Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач [PERSON] є рідною сестрою позивача. Спірна квартира [ADDRESS] належала їх матері [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24 грудня 2002 року. [INFO] [PERSON] померла. Покійною матір`ю складено заповіт, яким остання все своє майно заповіла [PERSON] . Але відповідач не виконала взяті на себе зобов`язання щодо догляду та утримання спадкодавця [PERSON] не надавала будь - яку допомогу по догляду та забезпеченню [PERSON] , весь тягар утримання та догляду за [PERSON] ліг на позивача по справі. Вказана обставина змінила думку [PERSON] щодо складеного 21.08.2013 року заповіту та в послідуючому остання мала намір укласти догвір дарування вказаної спірної квартири на користь позивача [PERSON] для чого були проведені відповідні консультації з нотаріусом, але внаслідок захворювання спадкодавець [PERSON] потрапила до лікарні та її стан став погіршуватися та на прохання останньої до лікарні 17.03.2015 року було запрошено нотаріуса КМНО [PERSON] для складання договору дарування та в момент складання вказаного договору у спадкодавця [PERSON] різко погіршився стан її здоров`я та остання померла не встигнувши підписати вказаний договір. Ще за життя та після смерті [PERSON] спадковим майном користується та повністю його утримує позивач по справі [PERSON] та останній вважає, що заповіт [PERSON] , що був складений 21.08.2013 року необхідно визнати недійсним, так як вказаний заповіт суперечить волевиявленню [PERSON] . Після смерті [PERSON] відповідач звернулася з заявою про прийняття спадщини за заповітом до приватного нотаріусу Київського міського нотаріального округу Москаленко Н.О., але свідоцтво про право на спадщину у встановленому законом порядку не отримала, у спадщину не вступила, спадковим майном не користується та його не утримує. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити наполягаючи на тому, що оспорюваний правочин ( заповіт) суперечить волевиявленню спадкодавця [PERSON] Відповідач чи її представник в зал судового засідання не з`явися, викликався належним чином про день, місце та час розгляду справи в суді . Третя особа Приватний нотаріус КМНО Москаленко Н.О. в судове засідання не з`явилася, надала до суду свої письмові пояснення, відповідно до яких остання просить прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства, підтвердивши, що [PERSON] 16.09.2015 року звернулася з заявою щодо прийняття спадщини після смерті [PERSON] , з вказаною заявою також звернувся і позивач по справі. На даний час в рамках спадкової справи ніяких дій не проводится в зв`язку з розглядом цивільної справи, що перебуває в провадженні Дніпровського районного суду м.Києва. У відповідності до п.2 ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, матеріали спадкової справи №8/2015 від 25.06.2015 року, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до наступного. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.12.2002 року, квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] . [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, актовий запис № 5122. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно заповіту від 21.08.2013 року посвідченого Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дубенко Н.Г., [PERSON] заповіла належну їй на праві приватної власності квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] За вимог ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За вимог ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Москаленко Н.О. із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . [PERSON] звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Москаленко Н.О. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті [INFO] [PERSON] . Також статтею 1233 даного Кодексу визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Крім того статтею 1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Статтею 1235 даного Кодексу передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Також статтею 1268 ЦК України визначено, що Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як убачається з матеріалів справи відповідач не прийняла спадщину ( спірну квартиру) не отримала свідоцтво про право на спадщину , не проживає в спірній квартирі та її не утримує. Згідно положень пункту 23 постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Також допитані в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив факт того, що спадкодавець [PERSON] мала намір укласти договір дарування на користь позивача, в зв`язку з тим, що відповідач [PERSON] не виконувала зобов`язання перед [PERSON] щодо її догляду та утримання. В судовому засіданні свідок [PERSON] , що працює приватним нотаріусом КМНО підтвердила той факт, що 17.03.2015 року нею було зроблено виїзд до медичного закладу, в якому перебувала спадкодавець [PERSON] для складання договору дарування квартири. На передодні вона надавала відповідні консультації [PERSON] щодо укладання вказаного договору та виїзду по місцю знаходження дарувальника. Позивачем по справі було сплачені відповідні квитанції, свідком були зроблені відповідні витяги з Державного реєстру обтяжень речових прав та нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, що стосувалося квартири [ADDRESS] та належала на праві власності [PERSON] , копії витягів з датою їх фомування долучені до матеріалів справи. Встановивши, що будь - яких обмежень щодо укладання договору дарування не має вона виїхала до медичної установи, в якій перебувала [PERSON] Прибувши до медичного закладу свідок провела бесіду з [PERSON] , впевнилася в тому, що остання розуміє значення своїх дій, роз`яснила останій які наслідки наступають після укладання договору дарування та встановивши, що укладання договору дарування спірної квартири на корсить [PERSON] відповідає волі [PERSON] почала складати текст договору дарування, але в цей час у [PERSON] різко погіршився стан здоров`я, були викликані лікарі, які почали невідкладно надавати медичну допомогу [PERSON] , але стан [PERSON] погіршувався та згодом остання померла не підписавши вказаний договір дарування. Вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] є цілком обгрунтованими та такими що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства. Згідно із ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші. За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Ч.1 статті 202 ЦК України визначено, що Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України визначено, що Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам Статтею 204 ЦК України також визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Статтею 717 ЦК України визначено, що За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Також статтею 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Тобто як було встановлено в судовому засіданні, що спадкодавець [PERSON] висловила волевиявлення щодо укладання договору дарування спірної квартири [ADDRESS] , для чого було здійснено всі необхідні дії направлені на укладання даного договору та переходу права власності на спірну квартиру [ADDRESS] на обдарованого [PERSON] але не встигла вказаний договір посвідчити, так як в момент укладання даного договору померла. Статтею 229 ЦК України визначено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов`язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 94 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані сторонами докази суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з обставинами справи. Сторонами надано належним чином завірені копії відповідних документів. Аналізуючи зібрані у справі письмові докази, з урахуванням пояснень представника позивача, свідків суд прийшов висновку про обґрунтованість позову з огляду на таке.

Outcome: approved