Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про стягнення із [PERSON] аліментів на своє особисте утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, до досягнення дочки [PERSON] [INFO] трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 22 грудня 2015 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем у відділі ДРАЦС по місту Миргороду Миргородського МРУЮ в Полтавській області, на розірвання шлюбу подана позовна заява, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та доньку Андріану [INFO] котрі мешкають з позивачем та перебувають на її утриманні. Позивач з серпня 2017 року з відповідачем по справі не проживає, донька [PERSON] повністю перебуває на матеріальному забезпеченні позивача, з відповідачем по справі ніяких відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Відповідач [PERSON] її не підтримує фінансово до досягнення меншою дитиною трирічного віку, позивач намагалася вирішити питання надання відповідачем матеріальної допомоги на її утримання в добровільному порядку але безрезультатно. Відповідач ухиляється від надання позивачеві грошової допомоги на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку що передбачено ч.2 ст.84 СК України. Відповідач працездатний, здоровий, працює і отримує заробітну плату а тому може і зобовязаний надавати допомогу позивачеві яка не працює. В звязку з оформленням матеріалів позовної заяви позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу які просить також стягнути з відповідача в розмірі 300 грн. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 82 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 4 ст. 82 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом достовірно встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі з 22.12.2015 року (а.с.3) мають спільну дитину [PERSON] [INFO], батьками якої є сторони по справі що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 2). Дочка [PERSON], [INFO] перебуває на утриманні позивача, що підтверджується обставинами викладеними в позовній заяві (а.с. 1) та не спростоване відповідачем після отримання копій матеріалів позовної заяви (а.с.4). Сторони по справі не подали суду доказів щодо розміру заробітної плати та інших доходів відповідача а суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи відповідно до частини 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України. Зважаючи, що між сторонами добровільно не досягнуто умов утримання позивача за позовом - як дружини - від відповідача за позовом - як чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років що передбачено статтею 85 Сімейного кодексу України, відповідач по справі після отримання копії ухвали про відкриття провадження та матеріалів позову у визначений судом строк заперечень щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження не заявив, відзиву на позовну заяву, зустрічного позову з приводу предмету заявлених позовних вимог не подав, розясненими правами передбаченими ст.ст. 43, 49 ЦПК Українине скористався тому вважаю, що позовні вимоги позивача [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на своє утримання до досягнення дитиною трьох років ґрунтуються на законі і підлягають задоволенню, та стягненню із [PERSON], на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, починаючи з 06 лютого 2018 року, щомісячно, до досягнення їхньою донькою [PERSON] трирічного віку 25 березня 2019 року. За надання правової допомоги при складенні позовної заяви позивач сплатила 300 грн. винагороди адвокату (а.с.4) але при цьому при предявленні позовної заяви позивачем не дотримано вимог пункту 1 частини 2 статті 137 ЦПК України щодо обґрунтування їх розміру - розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, повязану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Тому суд вважає за необхідне в заявленому клопотанні про стягнення з відповідача 300 грн. витрачених позивачем на правову допомогу адвоката відмовити як необґрунтованому. На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до вимог ст.5 Закону України "Про судовий збір", а тому судовий збір необхідно стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved