Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про виділення ідеальної частки у спільному сумісному майні, обґрунтувавши свої вимоги тим, що працюючи у м. Горлівка Донецької області він отримав однокімнатну квартиру загальною площею 30,95 кв.м, за адресою [ADDRESS] . На час приватизації вказаної квартири він проживав однією сім`єю зі дружиною [PERSON] , та її донькою [PERSON] . Згідно рішення виконавчого комітету міської ради народних депутатів м. Горлівка Донецької області, вказана квартира була приватизована на праві спільної сумісної власності. При зверненні до державного реєстратора з проханням внести до державного реєстру, з визначенням частки власності позивача на вказану квартиру, йому було відмовлено, на підставі того, що внести дані відомості до державного реєстру неможливо, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не виділена частка майна у спільній власності. Між співаниками не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру. У зв`язку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, просить суд визначити за ним право власності на 1/3 частку у спільному майні, а саме квартири [ADDRESS] . З урахуванням уточнення позовних вимог визнати за ним, право власності на 1/3 частку у спільному сумісному майні - квартирі [ADDRESS] . Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити та справу розглянути без його участі. Відповідач [PERSON] . до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить справу слухати без її участі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, надала заяву, в якій вказала, що позовні вимоги визнає у повному обсязі та просить справу слухати без її участі. Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідност. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1ст. 356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364,365,367 ЦК України, як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова є обов`язковою. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, яке видано 11.11.1996 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Горлівки №472, копія якого та технічний паспорт квартири приєднані до матеріалів справи. Відповідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого виконавчим комітетом Браїлівської селищної ради Жмеринського району Вінницької області, між [PERSON] та [PERSON] , було укладено шлюб 15 жовтня 2006 року, після чого останній присвоєно прізвище " [PERSON] ". Судом встановлено, що ніякої домовленості між співвласниками квартири про виділення часток в спільній сумісній власності не було. 30.03.2021 року позивач звернувся до відділу державної реєстрації речових права на нерухоме майно виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області з заявою про державну реєстрацію прав та обтяжень. Рішенням про відмову у державні реєстрації прав та їх обтяжень від 05.04.2021 року №57467642, державного реєстратора прав та нерухоме майно Федоренко А.В., позивачу було відмовлено у державні реєстрації права власності, на підставі того, що внести дані відомості до державного реєстру неможливо, оскільки в свідоцтві про право власності на житло не виділена частка майна у спільній власності. Відповідно до ст. 370, 372 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на вказані норми закону, суд приходить до висновку, що частки співвласників квартири квартира [ADDRESS] , становлять: по 1/3 частки, які належить [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Частиною 1статті 346 ЦК України наведено перелік випадків, за наявності яких право власності може бути припинено. Виходячи зі змісту частини 2 цієї статті, даний перелік не є вичерпним та право власності може бути припиненим і в інших випадках, встановлених законом. Один з таких випадків наведено в ст. 365 ЦК України, яка регулює підстави та умови припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників. Зокрема, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі: 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. З письмових матеріалів справи вбачається, що спільне володіння і користування однокімнатною квартирою [ADDRESS] , є неможливим. Через спір який виник жоден із співвласників у цій квартирі не проживає. Співвласники квартири не в змозі самостійно врегулювати питання їх спільного володіння та користування спірним майном. За положеннями ст. 71 Сімейного кодексу України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно допускається лише за його згодою та можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими підлягають задоволенню в повному обсязі. Отже, оскільки позивач, як інвалід ІІ групи відповідно до ч.1 п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому належить стягнення з відповідачів на користь держави.

Outcome: approved