Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з заявою про встановлення факту смерті своєї тітки громадянки України [PERSON], [INFO], яка померла 06 червня 2018 року у місті Моспіно Донецької області. В обґрунтування вимог, посилається на те, що 06 червня 2018 року померла його тітка [PERSON], яка була зареєстрована за адресою: [INFO], але в травні 2018 року вона поїхала в гості до своєї рідної сестри та у зв'язку з хворобою померла за адресою: вул. Хмельницького, буд. 34а, Пролетарського району міста Моспіне Донецької області, і на момент смерті перебувала на тимчасово окупованій території України за адресою: вул. Хмельницького, буд. 34а, Пролетарського району міста Моспіне Донецької області. Отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Встановлення факту смерті [PERSON] заявнику необхідне для державної реєстрації смерті тітки та отримання свідоцтва про смерть для оформлення спадщини. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явився, надав суду заяву про розгляд заяви у його відсутності. Заявлені вимоги підтримав у повному обсязі. Просив їх задовольнити. Представник заінтересованої особи Добропільського\~ міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області в судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була письмово належним чином повідомлена. Від останньої надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Проти задоволення заявлених вимог не заперечувала. Письмові заперечення (пояснення) стосовно заяви з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються, від представника заінтересованої особи до суду не надходили. Суд вважає можливим розглянути справу без участі відсутніх учасників процесу, які належним чином були повідомлені про час і місце судового засідання. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява про встановлення факту смерті підлягає задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої\~ території України. Згідно приписів п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Як зазначено\~у\~п.\~13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрований за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВА 246653, виданого 18 вересня 1997 року Моспінським МВМ Пролетарського РВ УМВС України в Донецькій області (а.с.15-17), фактично проживає за адресою [INFO], що підтверджується довідкою від 18 червня 2018 року № [NUMBER] про взяття [PERSON] на облік як внутрішньо переміщеної особи (а.с.19). Згідно свідоцтва про народження серії І-АВ № 210501, виданого 25 грудня 1968 року РАЦС Пролетарського району м.Моспіно Донецької області, 13 грудня 1968 року народився [PERSON], батьком якого є [PERSON]. (а.с.14) [PERSON] доводиться [PERSON] рідною сестрою, що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії ХЖ № 779367, виданого 09 вересня 1955 року Березовською с/р Покровського району Орловської області, та свідоцтвом серії ЯР № 207143, виданого 12 травня 1947 року Моспінським міськ РАЦС, батьками яких зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.11, 13) 14 жовтня 1958 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та взяла собі прізвище [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІІІ-ЯР № 008217, виданого 14 жовтня 1958 року РАЦС м.Моспіно Харцизького району Сталінської області. (а.с.12) Таким чином, [PERSON] дійсно доводиться [PERSON] рідною тіткою. На момент смерті [PERSON] була зареєстрована за адресою [INFO], що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВС 692709, виданого 12 січня 2001 року Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області. (а.с.7-9) На підтвердження факту смерті своєї тітки заявником надані наступні документи: - лікарське свідоцтво про смерть № 43, видане 06 червня 2018 року КУ»ЦПМСП №12 м.Донецька», згідно якого [PERSON], [INFO], померла 06 червня 2018 року за адресою вул. Хмельницького, буд. 34а, Пролетарського району м. Моспіно Донецької області від хронічної судинно-мозкової недостатності ІІІст., церебрального атеросклерозу з гіпертензією (а.с.6); - довідку № 43 про причину смерті [PERSON], яка померла 06 червня 2018 року у віці 86 років від хронічної судинно-мозкової недостатності ІІІст., церебрального атеросклерозу з гіпертензією (а.с.6). Крім того, на підтвердження факту смерті [PERSON] заявником надано копію договору-замовлення № 013761, укладеного між ДП «Ритуал» та [PERSON] на організацію та проведення поховання ДП «Ритуал» [PERSON] на кладовищі Моспіно 07 червня 2018 року (а.с.23); копію акту№ 640/7 прийому-передачі наданих послуг з проведення поховання від 07 червня 2018 року (а.с.22). Факт смерті та захоронення також підтверджують фотографії з місця захоронення [PERSON] (а.с.24-27) Як вбачається з відмови в проведені державної реєстрації смерті від 14 червня 2018 року, Добропільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 06 червня 2018 року, так як останнім пред'явлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 серпня 2006 року № 545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті», зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 року за №1150/13024. Відповідно до ч. 2, ч. 3\~ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»\~будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Враховуючи викладене, надані заявником медичне свідоцтво про смерть, довідка про причину смерті є незаконними і не створюють правових наслідків. Відповідно до п. 8 ч. 1\~ст. 315 ЦПК України,\~суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п. 18\~постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Таким чином, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справі проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог\~статті 263 ЦПК України\~щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території, і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. З урахуванням того, що заінтересованою особою заперечення (пояснення) стосовно заяви не надавались, а заявником надані докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON], [INFO], яка померла 06 червня 2018 року у місті Моспіно Донецької області, суд вважає, що ці обставини в сукупності дають підстави для задоволення заяви. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, а рішення суду є підставою для реєстрації факту смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України. На підставі\~ст. 317 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved