Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Мар'янівської сільської ради Тернопільського району про встановлення факту родинних відносин між нею та [PERSON] і визнання права власності на житловий будинок, загальною пл. 80,8 кв.м., житловою пл. 44,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] Тернопільської області у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] В обґрунтування вимог позивач вказує, що спірний житловий будинок належав на праві власності колгоспному двору у складі [PERSON] та [PERSON] [INFO] року помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина за законом на належне йому майно, у тому числі на ? частку спірного будинковолодіння. Єдиним спадкоємцем його майна була його дружина [PERSON], яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном. [INFO] року померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина законом. Єдиним спадкоємцем її майна за законом п'ятої черги є вона, як внучата племінниця, тобто спадкодавець [PERSON]. та її бабця [PERSON] були рідними сестрами. У встановленому законом порядку вона прийняла спадщину. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає. Постановою нотаріуса їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON]., у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та не можливістю підтвердити родинні відносини. Посилаючись на наведене, позивач просить задовольнити позов. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду у порядку загального позовного провадження. У судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] позов підтримала та просили задовольнити, з підстав викладених у позові. Представник Мар'янівської сільської ради у судове засідання не з'явився, хоча про час та місце його був повідомлений належним чином. Попередньо подав заяву про визнання позову та слухання справи без участі їх представника. Представник нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Попередньо подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Враховуючи наведене та вимоги закону, суд вважає за можливе, проводити розгляд справи за даної явки сторін на підставі наявних у справі доказів. Судом встановлено, що станом на 27.07.2018 року по обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS], рахується за: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується інформаційної довідкою Тернопільського районного госпрозрахункового бюро технічної інвентаризації від 30 липня 2018 року за №921 . Відповідно до довідки Мар'янівської сільської ради за №206 від 09 серпня 2018 року встановлено, що спірне будинковолодіння згідно даних погосподарських книг станом на 01.07.1990 року значиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] та [PERSON]. Згідно інформаційної довідки Тернопільського районного бюро технічної інвентаризації за №922 від 30 липня 2018 року, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року даний житловий будинок зареєстрований за головою колишнього колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданим Тернопільської районною радою від 12.03.1991 року на підставі рішення виконкому за №40 від 27.02.1991 року. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглось після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності всіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Таким чином, [PERSON] та [PERSON]. належало по 1/2 частки спірного житлового будинку. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Тернопільського районного управління юстиції Тернопільської області від 29 березня 2000 року, актовий запис за № 19. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на належне йому майно. Єдиним спадкоємцем першої черги за законом після його смерті була його дружина [PERSON]. З довідки Мар'янівської сільської ради за № 07 від 02 серпня 2018 року вбачається, що станом на день смерті [PERSON] у спадковому будинку проживали дружина [PERSON]. та племінниця [PERSON] З інформації по спадковій справі [PERSON] наданої державним нотаріальним архівом Тернопільської області від 12 липня 2018 року встановлено, що після смерті [PERSON] Тернопільською державною нотаріальної конторою заведено спадкову справу за №85 за 1992 рік. 02 червня 1992 року із заявою про прийнятття спадщини після смерті [PERSON] звернулась дружина [PERSON]. 02 червня 1992 року [PERSON]. видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частку грошових вкладів з нарахованими на них процентами, що зберігаються у філіалі ощадбанку в с.Йосипівка Тернопільського району на особових рахунках за №№ 1871 і 057131. Факт прийняття спадщини [PERSON]. після смерті [PERSON] підтверджується фактом видачі на її ім'я свідоцтва про право на спадщину на грошові вкладі. Таким чином, єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є [PERSON]., яка прийняла спадщину, успадкувавши належне йому майно, у тому числі ? частку спірного будинковолодіння. Однак, спадкових прав не оформила. Інші спадкоємці за законом чи за заповітом відсутні. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим Мар'янівською сільською радою Тернопільського району від 04 серпня 2012 року , актовий запис за № 05. Після її смерті відкрилась спадщина за законом на належне їй майно, у тому числі на спірний житловий [ADDRESS] Як вбачається з довідки за №170 від 03 липня 2018 року, виданої Мар'янівською сільською радою, на час смерті [PERSON] в житловому будинку по [ADDRESS] разом з нею були зареєстровані та проживали її племінниця [PERSON], із дітьми та чоловіком. Згідно витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі за №52518487 від 06 липня 2018 року встановлено, що після смерті [PERSON]. у Тернопільській районній державній нотаріальні конторі 06 липня 2018 року зареєстрована спадкова справа за № 295/2018. З копії матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON]. встановлено, що із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON]. 05 липня 2018 року звернулась [PERSON] Інші спадкоємці за законом чи за заповітом до нотаріальної контори не звертались. Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру за № 52518339 від 06 липня 2018 року, інформація про спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON]. у спадковому реєстрі відсутня. Відповідно до Інформаційної довідки зі спадкового реєстру за № 52518298 від 06 липня 2018 року, інформація про заповіти від імені [PERSON]. у спадковому реєстрі відсутня. Постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори [PERSON] від 08 серпня 2018 року за №2200/02-14, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний житловий будинок, після смерті [PERSON]. у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та неможливістю довести факт родинних відносин племінниці та тітки. Факт родинних відносин між [PERSON] та спадкодавцем [PERSON]. підтвердила допитана в судовому засіданні свідок [PERSON], яка є сусідкою позивача та спадкодавця і даний факт їй достовірно відомий. Свідок суду пояснила, що дійсно бабця [PERSON] та спадкодавець [PERSON]. є рідними сестрами, а [PERSON] внучатою племінницею [PERSON]. [PERSON] з дитинства проживала разом із тіткою, ходила у школу в с.Мар'янівка, у подальшому позивач опікувалась тіткою, доглядала її, продовжувала постійно проживати разом з нею до дня смерті. З довідки Мар'янівської сільської ради за №229 від 13 вересня 2018 року встановлено, що [PERSON] дійсно є племінницею по матері [PERSON]., яка була зареєстрована та проживала [ADDRESS] Факт родинних відносин між [PERSON]. та [PERSON] підтверджується також наступними документами: - свідоцтвом про народження [PERSON] ( після одруження [PERSON] від 28 лютого 1979 року, з якого вбачається, що батьками позивача є [PERSON] та [PERSON]; - свідоцтвом про одруження між [PERSON] та [PERSON] від 27 грудня 1979 року, серії [NUMBER]- свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23 травня 1956 року, з якого встановлено, що батьками матері позивача [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]; - свідоцтвом про одруження між [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER], виданим повторно від 09 лютого 1981 року; - свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04 жовтня 1977 року, з якого вбачається, що батьками спадкодавця [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]; - довідкою за №67, виданою відділом реєстрації актів громадянського стану від 29.03.2000 року, згідно якої встановлено, що [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] 20 жовтня 1977 року, про що зроблено актовий запис за № 09. Відтак, суд вважає, що в судовому засіданні встановлено та доведено факт родинних відносин між спадкодавцем [PERSON]. та позивачем [PERSON], яка є внучатою племінницею спадкодавця. Таким чином, єдиним спадкоємцем за законом п'ятої черги після смерті [PERSON]. є позивач [PERSON] Інших спадкоємців, які мають право на обов'язку частку у спадщині чи за заповітом судом не встановлено. Суд, розглянувши справу, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступного. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ЦК України застосовуються також до спадщини, яка відкрилась, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Враховуючи те, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась до 1 січня 2004 року та була фактично прийнята спадкоємцями, застосовуванню підлягають правила Цивільного кодексу Української РСР 1963 року. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України (ред. 1963 р.), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог ст. 529 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р., при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. В силу вимог ст. 548 ЦК 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Положеннями ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР від 18.07.1963р. встановлено, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 553 ЦК 1963 року вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Встановлено та підтверджено матеріалами справи, що спірне будинковолодіння станом на 01 липня 1990 року числиться як колгоспний двір, членами якого були: [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до роз'яснень викладених у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України за №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відтак, кожному члену [PERSON] та [PERSON]. за життя належало по 1/2 його частині. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його дружина [PERSON]., крім того частково оформила спадкові права, що підтверджується матеріалами справи. Інші спадкоємців за законом відсутні. Таким чином, [PERSON]. успадкувала після смерті [PERSON] належну йому 1/2 частку спірного житлового будинку. Спадщина після смерті [PERSON]. відкрилась після 2004 року відтак, застосуванню підлягають правила ЦК від 2004 року. За нормами ст.1261 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до вимог ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з вимогами ст. 1265 ЦК у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. В силу вимог ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Після смерті [PERSON]. померлої [INFO] року відкрилась спадщина за законом. Єдиним спадкоємцем за законом п'ятої черги після смерті [PERSON]. є її внучата племінниця позивач [PERSON], яка прийняла спадщину, шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час смерті. Інші спадкоємців за законом чи за заповітом відсутні, до нотаріальної контори із завами про прийняття спадщини не звертались. Таким чином, позивач у встановленому законом порядку успадкувала належний [PERSON]. спірний житловий будинок. Однак, оформити спадкових прав у нотаріальної конторі не має можливості через відсутність правовстановлюючих документів. За змістом вимог ст. 12 ЗУ ''Про власність''( який діяв на час виникнення спірних правовідносин), основою створення власності є праця громадян та громадянин набуває право власності на майно з підстав, не заборонених законом, або отримує в результаті спадщини або здійснення інших угод. Згідно з вимогами ст. 49 ЗУ ''Про власність'', володіння майном вважається правомірним, якщо інше не було встановлено судом, арбітражним судом, третейським судом. Відповідно до вимог ст. 3 ЗУ ''Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень'' від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Відповідно до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року ''Про практику розгляду цивільних справ про спадкування'', державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановленні обставини справи, суд приходить до переконання, що в судовому засіданні встановлено факт родинних відносин, що [PERSON] [INFO] є внучатою племінницею [PERSON]., яка померла [INFO] року, а тому за позивачем слід визнати право власності на житловий будинок загальною пл. 80,8 кв.м., житловою пл. 44,9 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] Тернопільської області у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]

Outcome: approved