Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

До Березівського районного суду Одеської області звернулася [PERSON] з позовними вимогами до [PERSON] про стягнення боргу за розпискою. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь грошову суму за розпискою в розмірі 7 000 гривень, 00 копійок. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона продала корову сім`ї відповідача, який пообіцяв їй сплатити грошову суму в розмірі 9 000 (дев`ять тисяч) гривень. 07.12.2019 року [PERSON] власноручно без жодного фізичного та морального примусу написано розписку в якій він вказує, що зобов`язується виплатити позивачеві грошову суму в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень протягом двох місяців: грудень 2019 року та січень 2020 року. Але, у встановлені в розписці строки він кошти не повернув, на неодноразові звернення позивача за повернення боргу не реагує. На підставі цього, позивач звернулася до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою. Відповідно до наказу №5-од про організацією Березівського районного суду Одеської області на час дії карантину ( з подальшими змінами), постанови Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постанови КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантинуз метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» ( з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року до 31.10.2020 року на усій території України карантин. Згідно з рекомендаціями МОЗ України громадянам серед інших заходів запропоновано залишатися вдома, тримати дистанцію, дбати про власну безпеку. Справа неодноразово відкладалась у зв`язку з оголошенням карантину на території України. Позивач у судове засідання 22.09.2020 року не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити їх. Відповідач у судове засідання також не з`явився, але 22.09.2020 року подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, оскільки позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється Суд вважає зазначити, що обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку про розгляд справи за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України передбачено: «За результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем». Дослідивши матеріали справи, оцінивши і проаналізувавши докази, суд встановив наступне. 07.12.2019 року [PERSON] згідно написаної власноручно розписки зобов`язався виплатити [PERSON] грошові кошти в розмірі 7 000 (сім тисяч) гривень , строк повернення коштів грудень 2019 - січень 2020 року, що підтверджується розпискою (а.с.8). Згідно зі статтею 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (стаття 1047 ЦК України). Розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який боржник видає кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей. Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України по справі № 564/2736/15-ц від 28 листопада 2018 року. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконанняним грошового зобов`язання. Отже, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач станом на день розгляду справи свої зобов`язання за розпискою в обумовлений сторонами термін не виконав, позов визнав у письмовій заяві, а отже зобов`язаний повернути позивачу борг за розпискою. Враховуючи наведене, суд доходить висновку про наявність підстав для задоволення позову, а саме: з відповідача підлягає стягненню сума боргу у розмірі 7 000 (сім тисяч)., яка складається за розпискою від 07.12.2019 року. Водночас, щодо розподілу судових витрат, то суд вважає зазначити, що позивач звільнена від сплати судового збору, оскільки згідно пенсійного посвідчення є інвалідом ІІ групи загальне захворювання на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». В силу ч. 6 статті 141 ЦПК України, «якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України…» З урахуванням задоволення позовних вимог та визнанням позову відповідачем, з останнього підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 840 грн. 20 коп.

Outcome: approved