Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту смерті. Заявник просить встановити факт смерті [PERSON], місце смерті місто Донецьк, яка настала 17.09.2016 року. Допустити негайне виконання рішення суду. В обгрунтуваня заяви, заявник зазначає, що 17.09.2016 року померла його мати [PERSON] в м. Донецьк. Заявник отримав всі необхідні документи для реєстрації смерті матері, однак він не має можливості зареєструвати смерть матері, оскільки документи про смерть видані на тимчасово окупованій території України в м. Донецьк. Заявник в судове засідання не зявився, надав суду заяву в якій просив суд розглянути справу без його участі. Від заінтересованої особи надійшла заява, в якій заінтересована особа покладається на рішення суду та просить розглядати заяву без участі представника відділу ДРАЦС. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] є сином [PERSON], згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-НО № 432318 виданого відділом РАГС Куйбишевського району м Донецька 29.12.1977 року, актовий запис № 1166. Заявником надано суду медичне свідоцтво про смерть № 191 від 19.09.2016 року, згідно якого [PERSON], [INFO], померла 17.09.2016 року, місце смерті: м. Донецьк, причина смерті: меланобластома шкіри лівого стегна з мемастазами в головному мозку і легенях. Заявнику на території тимчасово окупованої території видано свідоцтво про смерть [PERSON] [INFO], яка померла 17.09.2016 року. Встановлення даного факту заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть матері в установленому законом порядку. Відповідно до ч. 1 ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. З відповіді № 226/15.2-04-04 від 13.07.2017 року, наданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що надане заявником свідоцтво про смерть, видане, на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, а тому заявнику відмовлено в державній реєстрації смерті. Відповідно п.2 ч. 1ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Враховуючи викладене, єдиною підставою для державної реєстрації смерті в даних випадках є рішення суду про встановлення факту смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17 березня 2015 року № 254-VIII, визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Місто Донецьк входить до переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2014 р. № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Україна вживає всіх необхідних заходів щодо гарантування прав і свобод людини і громадянина, передбачених Конституцією та законами України, міжнародними договорами, усім громадянам України, які проживають на тимчасово окупованій території. Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Зі змісту ч. ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території», вбачається, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Європейський суд з прав людини у справі «Кіпр проти Туреччини» зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. На підставі наведеного, суд, як виняток, приймає в якості доказу надане заявником свідоцтво про смерть [PERSON], та у сукупності з іншими наданими заявником письмовими доказами, вважає їх достатніми для встановлення факту смерті [PERSON] на тимчасово окупованій території України. Частиною 4 статті 257-1 ЦПК України визначено, що рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст. ст. 10, 15, 88, 209, 212, 215, 256, 257-1, 367 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Рішенням Європейського Суду з прав людини «Кіпр проти Туреччини», суд -

Outcome: approved