Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання трьох неповнолітніх дочок у розмірі по 1500 гривень на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона одружилася з відповідачем 16.02.2007 року. У шлюбі у них народилися троє дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя позивача та відповідача не склалося, їх шлюб розірвано 21.05.2015 року. Діти перебувають на утриманні позивача - матері [PERSON] , відповідач - батько [PERSON] коштів на утримання дітей не надає, хоча працює неофіційно та має доходи. 17.08.2020 року відкрито провадження у справі та розгляд справи призначено в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання з`явилася, позовні вимоги підтримала. Відповідач подав відзив на позов, в якому просить в задоволенні позовних вимог відмовити, оскільки три роки тому домовився з позивачем, що вона не буде звертатися до суду із заявою про стягнення аліментів, бо проживає разом з дітьми в квартирі, яка належить йому. В судове засідання відповідач з`явився, в ході якого спочатку просив відмовити в задоволенні позовних вимог про стягнення з нього аліментів на користь дітей, а в подальшому визнав позовні вимоги позивача. Зазначив про наявність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, однак підтверджуючі документи з цього приводу суду не надав. Пояснив суду, що сплачувати аліменти не зможе, оскільки хворіє, долучив до відзиву на позовну заяву довідку від КНП «Верховинський центр первинної медико-санітарної допомоги», згідно з якою знаходиться на «Д» обліку у зв`язку з кардіологічним захворюванням. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого висновку. Так, положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права. Згідно з ст. 141 Сімейного Кодексу ( далі - СК) України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних обов`язків, що закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та в ст.180 СК України. У ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до роз`яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Встановлено, що за час перебування сторін в шлюбі народилися діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а.с.19-21). На даний час сторони проживають окремо, а діти перебувають на утриманні позивача, проживаючи з нею. Відповідач проживає окремо, офіційно не працює. Ч. 3 ст. 181 СК України, передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Даних про те, що відповідач має місце роботи та отримує дохід судом не встановлено, у зв`язку з чим суд прийшов до висновку про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У ч. 2 ст. 182 СК України закріплено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У ст.7 Закону України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років становить з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Враховуючи, що діти сторін є віком від 6 до 18 років, то такий прожитковий мінімум в розрахунку на місяць становить 2318 грн. і, відповідно, мінімальний розмір аліментів - 1159 грн на кожну дитину. При визначенні розміру аліментів в даному спорі суд з додерженням вимог ст.182 СК України враховує загальний матеріальний стан відповідача, який немає постійного заробітку, його стан здоров`я (перебуває на обліку в лікувальному закладі з кардіологічним захворюванням), відсутність в нього інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати (оскільки відповідач не надав підтверджуючі документи суду про наявність у нього інших неповнолітніх дітей, яких утримує), фактичне приділення позивачем більше сил та засобів на їх виховання та розвиток через проживання дітей з нею, в той час, як відповідач може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень існування дітей, які мають право на утримання за його рахунок. Також суд керується принципом забезпечення найкращих інтересів дитини, який визначений у п. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Україною 27.02.1991 року. Цією нормою передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Враховуючи вищевказане, відповідач повинен докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїм дітям, які в силу свого віку не можуть забезпечити себе усім необхідним. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про стягнення аліментів в сумі по 1400 грн. на кожну дитину. Такий розмір аліментів не є надмірним та є необхідним для забезпечення гармонійного розвитку і розумних потреб трьох дітей, оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього. Разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобов"язання, яке є в обох із батьків і має бути рівним та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Позивач, як на підставу своїх вимог про стягнення аліментів на кожну дитину, посилалася на те, що відповідач працює неофіційно і має доходи. Однак, такі доводи в порушення ч. 3 ст. 12, ст. 81 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК України) не підтверджені належними та допустимими доказами. Зокрема, ст. 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов"язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Також ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Однак, позивачем у порядку ст.81 ЦПК України не доведено можливості сплачувати відповідачем аліменти у заявленому нею розмірі, відомості про його працевлаштування та отримання ним прибутків позивачем суду не представлено. Згідно з ст. 123 ЦПК України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки позивач звернулася до суду з вимогами - 31.07.2020 року, тому з 01.08.2020 року слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми повноліття. Крім того, відповідно до ч.1 ст.264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення. В ст. 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справі про стягнення аліментів - у межах суми платежів за 1 місяць. Враховуючи вищевказані вимоги законодавства суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення у межах суми платежів за 1 місяць. На підставі наведеного,

Outcome: approved