Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-05 00:00:00

адвокат Мартин В.І. в інтересах [PERSON] 14.07.2020р. звернулась з позовом до Угрівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. про визнання права власності на житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами на [ADDRESS] , як на майно колгоспного двору, мотивуючи тим, що [INFO] померла [PERSON] , що після смерті останньої її внучка - [PERSON] звернулась до нотаріуса для прийняття спадщини за правом представлення, однак нотаріус відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки означене будинковолодіння належало колгоспному двору. Що [PERSON] є єдиним членом колгоспного двору на [ADDRESS] , в інший спосіб, як звернутись до суду, позивачка не може оформити право власності на будинок, тому змушена звернутись до суду із вказаним позовом, просила такий задовольнити. В підготовче засідання позивачка не з`явилась, 16.10.2020р. представник позивача - адвокат Мартин В.І. подала заяву у якій позов підтримала, просила про розгляд справи у її відсутності. Представник Угрівської сільської ради Городоцького р-ну Львівської обл. в підготовче засідання не з`явився, 30.09.2020р. сільський голова подав заяву, у якій позов по суті визнав, просив про розгляд справи за його відсутності. Оскільки сторони в підготовче засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, фіксація судового процесу технічними засобами згідно положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. Враховуючи, що відповідач 30.09.2020р. подав заяву у якій позов не заперечує, суд з огляду на положення ч. 3 ст. 200 ЦПК України, ухвалює рішення за результатами підготовчого провадження. Вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право безпосередньо звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Так, згідно Постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в його майні. У п. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних; згідно ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. При спадкуванні після смерті останнього члена колгоспного двору, що мала місце до цієї дати, частка в майні двору, належна особі, яка вибула з членів двору, але не втратила на неї права на час смерті останнього члена двору, не входить до спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного Кодексу УРСР 1963 року (в редакції, що діяла до 1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. За положеннями ч. 4 ст. 3 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Із копії свідоцтва про право власності на житловий будинок від 11.11.1988р., із копії довідки Самбірського МБТІ № 1058 від 10.04.2019р. та технічного паспорта від 06.04.2020р. (а.с.13-18) убачається, що житловий будинок [ADDRESS] . зведений у 1975р., що такий належить колгоспному двору, головою якого була [PERSON] . З копії будинкової книжки та витягів з погосподарських книг за 1983-1993р.р. (а.с.22-34) убачається, що на 05.04.1991р. членами колгоспного двору на [ADDRESS] . були [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] і [PERSON] . Як убачається із копій свідоцтв про смерть (а.с.7-12), [PERSON] помер [INFO] , [PERSON] померла [INFO] , а [PERSON] - [INFO] Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що житловий будинок на [ADDRESS] . належав колгоспному двору, що позивачка є членом колгоспного двору і не втратила частку в майні цього двору, отже слід визнати за нею право власності на вищеозначений житловий будинок з господарськими та надвірними спорудами, як на майно колгоспного двору.

Outcome: approved