Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що між позивачем та [PERSON] 23 січня 2007 року було укладено кредитний договір № 546-Е, за яким позивач надав позичальнику кредит у сумі 40000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 січня 2012 року. Виконання зобовязання позивальником було забезпечено договором іпотеки від 23 січня 2007 року, укладеним між позивачем та [PERSON], а також відповідачкою [PERSON], предметом якого є будинок загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м. та земельна ділянка, які розташовані за адресою: м. Луганськ, вул.\~Вавілова, б. № 5. Позичальник порушив умови кредитного договору, на даний час останній помер. Позивачі є правонаступниками майна померлого. Станом на 26 грудня 2016 року сума заборгованості позичальника за кредитним договором становить 46674, 12 доларів США, що за курсом 26, 2667660 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 грудня 2016 року складає 1225978, 19 грн. Позивач просить суд визнати договір іпотеки дійсним, та таким, що укладений в забезпечення зобовязань за кредитним договором № 546-Е від 23 січня 2007 року, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: м. Луганськ, вул.\~Вавілова, б. № 5, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, а також стягнути з відповідачів сплачений позивачем судовий збір. Представник позивача у судове засідання не зявився, просив розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не зявилися. Враховуючи неявку у судове засідання відповідачів, з метою дотримання встановлених законодавством строків розгляду судом справи суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягає задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України передбачено обовязок позичальника повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановлені договором. Статтею 36 Закону України «Про іпотеку»передбачено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цьогоЗакону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Відповідно дост. 37 Закону України «Про іпотеку»іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. При цьому, у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїст.38 цього Закону(ст. 39 зазначеного Закону). Пунктом 38 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у випадку якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно достатті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. Наявність договору про позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки не позбавляє іпотекодержателя права звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку. Відповідно дост. 38 Закону України «Про іпотеку»дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволеннявимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отриманнядляцьогобудь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Згідност.39 Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якогопідлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізаціїпредмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленоїстаттею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Відповідно до ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна , одержаного у спадщину. Судом було встановлено, що дійсно позивачем та [PERSON] 23 січня 2007 року було укладено кредитний договір № 546-Е, за яким позивач надав позичальнику кредит у сумі 40000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 23 січня 2012 року. Виконання зобовязання позивальником було забезпечено договором іпотеки від 23 січня 2007 року, укладеним між позивачем та [PERSON], а також відповідачкою [PERSON], предметом якого є будинок загальною площею 43,60 кв.м., житловою площею 28,50 кв.м. та земельна ділянка, які розташовані за адресою: м. Луганськ, вул.\~Вавілова, б. № 5. Позичальник порушив умови кредитного договору, на даний час останній помер. Позивачі є правонаступниками майна померлого. Станом на 26 грудня 2016 року сума заборгованості позичальника за кредитним договором становить 46674, 12 доларів США, що за курсом 26, 2667660 відповідно до службового розпорядження НБУ від 26 грудня 2016 року складає 1225978, 19 грн. Отже, аналізуючи вищевикладене, судом було встановлено, що між позивачем та [PERSON] виникли кредитні правовідносини, в яких останній порушив умови кредитного договору, а саме строки повернення кредиту та відсотків за користування кредитом, внаслідок чого створилася заборгованість, яка до цього часу не погашена та яка підлягає стягненню з відповідачів, правонаступників майна [PERSON], так як він помер. При цьому, виконання зобовязання позивальником було забезпечено іпотекою вищезазначеного нерухомого майна, відповідачі прийняли у спадщину дане майно, у звязку з чим позивач набув право вимоги до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати по справі згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 526, 527, 530, 611,625,1049, 1054, 1218, 1282 ЦК України, ст. 36-39 ЗУ «Про іпотеку»,

Outcome: approved