Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з [PERSON] . Позовні вимоги позивачки [PERSON] обґрунтовані тим, що вона від шлюбу із [PERSON] має двох неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньку - [PERSON] , [INFO] . Інших дітей у відповідача не має. Як зазначає в позовній заяві позивачка, що діти знаходяться на її повному утриманні. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей їй не надає та не приймає участі в їх утриманні. З позовної заяви також вбачається, що відповідач проживаючи окремо від малолітніх дітей ухиляється від виконання свого обов`язку щодо їх утримання, оскільки матеріально не утримує дітей, не приймає участі у їх вихованні та не виконує жоден із тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька дітей. Крім того, позивачка в позовній заяві відзначила, що за таких умов вона не має можливості належним чином самостійно без участі батька утримувати їхніх спільних з відповідачем дітей. 30 січня 2020 року було відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено судове засідання на 27 лютого 2020 року. Позивач [PERSON] у судове засідання, що призначене на 27 лютого 2020 року не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням в матеріалах справи (а.с.25). Проте, 27 лютого 2020 року позивачка надала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує (а.с.27). Відповідач [PERSON] у судове засідання, яке призначене на 27 лютого 2020 року не з`явився. При цьому, на останнє відоме місце проживання відповідача рекомендованим відправленням за вихідним номером 491/1179/19/870/2020 було направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами. Однак до суду повернулося вищевказане відправлення з відміткою центру поштового зв`язку «Повертається згідно розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження» (а.с.26). Крім того, для належного сповіщення відповідача [PERSON] про судове засідання, котре призначене на 27 лютого 2020 року та про його право на подання відзиву на позовну заяву та пред`явлення зустрічного позову, що передбачені ст.178 та ст.193 ЦПК України на офіційному веб-порталі судової влади України 31 січня 2020 року було розміщено оголошення про виклик відповідача [PERSON] (а.с.23). З урахуванням ч.11 ст.128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. В ухвалі про відкриття провадження у справі від 30 січня 2020 року було встановлено відповідачеві строк для подання відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України. В установлений строк в ухвалі про відкриття провадження у справі відповідачем не було подано відзив на позовну заяву до суду, тому відповідно до вимог ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Враховуючи викладене, положення ч.3 ст.223 ЦПК України, наявність відомостей про належне повідомлення учасників справи про дату, час та місце слухання справи, заяву позивача про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе здійснювати розгляд справи за учасників справи. При цьому, ч.4 ст.223 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до положень ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. При цьому, з наведених вище обставин вбачається, що відповідач, неодноразово був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового засідання, при цьому у судові засідання не з`явився без повідомлення причин неявки, що відповідає передумовам заочного розгляду справи, передбаченим пунктами 1 та 2 частини 1 статті 280 ЦПК України. З матеріалів справи вбачається, що відповідач відзив на позовну заяву не подав, що відповідає умові визначеній п.3 ч.1 ст.280 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд вважає що існують визначені ч.4 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК України підстави та умови для здійснення заочного розгляду справи, про що у відповідності до положень ч.1 ст.281 ЦПК України без виходу до нарадчої кімнати постановлено відповідну ухвалу. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Зоринськ, Перевальського району Луганської області та зареєстрована в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 02 грудня 2014 року Шевченківським РВ ГУДМС України в місті Києві (а.с.5). Відповідно до копії довідки №89 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи виданої 16 червня 2017 року Управлінням соціального захисту населення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області, позивачка [PERSON] фактично проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.7). Встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання м.Алчевськ, Луганська область. Крім того, встановлено, що позивач та відповідач мають неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 24 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Алчевського міського управління юстиції у Луганській області, та доньку - [PERSON] , [INFO] , що також підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 08 грудня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції в Одеській області (а.с.8-9). Згідно довідки №1669 виданої 13 грудня 2019 року Жеребківською сільською радою Ананьївського району Одеської області, позивачка [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , та на її утриманні знаходяться діти: син - [PERSON] , [INFO] , та донька - [PERSON] , [INFO] (а.с.10). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 19 грудня 2019 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного, суд дослідивши матеріали справи приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та доньки - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідно віку, підлягає задоволенню. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Згідно ст.282 ЦПК України, за формою і змістом заочне рішення повинно відповідати вимогам, встановленим статтями 263 і 265 цього Кодексу, і, крім цього, у ньому має бути зазначено строк і порядок подання заяви про його перегляд. Відповідно до ст.283 ЦПК України, відповідачам, які не з`явилися в судове засідання, направляється копія заочного рішення в порядку, передбаченому статтею 272 цього Кодексу.

Outcome: approved