Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

В листопаді 2014 року позивач [PERSON] звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відділення №16 ПАТ «Міський комерційний банк» та ПАТ «Міський комерційний банк» про стягнення суми коштів за договором банківського вкладу в зв'язку з закінченням строку договору, посилаючись на те, що 30.05.2014 року між ним та ПАТ «Міський комерційний банк» в особі Ужгородське відділення №16, було укладено договір строкового банківського вкладу №2630/16/186740 , на виконання якого вніс на депозитний рахунок грошові кошти в сумі 148 000,00 гривень , на строк 31день по 30.06.2014 року, зі ставкою 19,85% річних від суми вкладу. Днем повернення депозиту з нарахованими відсотками є 30 червня 2014 р. У вказаний у договорі строк відповідач кошти не повернув. 30.07.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про розірвання договору строкового банківського вкладу. 31.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду №1 до договору, відповідно до якого в день закінчення строку дії договору, вклад повертається вкладнику шляхом перерахування суми вкладу на поточний депозитний рахунок вкладника, проте умови угоди не виконані. 05.08.2014 року позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату коштів згідно з договорами банківського вкладу. Однак незважаючи на вимогу позивача повернути йому суму вкладу, відповідач коштів не повернув, а тому з посиланням на викладене, а також на норми ст.41 Конституції України, ст.ст. 16,509,526,610,611,612,625,1212 ЦК України позивача просить суд, ухвалити рішення яким стягнути на його користь з відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» суми коштів за договором банківського вкладу в зв'язку з закінченням строку договору в розмірі 148 000,00 гривень та судові витрати. Представник позивача та позивач у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник позивача 04.02.2015 року подав до суду клопотання про розгляд справи без участі позивача, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки не повідомляли, клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень до суду не надходило, тому суд згідно ч.4 ст.169 ЦПК України ухвалив провести заочний розгляд справи. Вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Судом встановлено, що між ПАТ «Міський комерційний банк» в особі відділення №16 та [PERSON] укладено договір строкового банківського вкладу №2630/16/186740 згідно з яким банк прийняв від [PERSON] на строковий депозитний рахунок кошти у розмірі 148 000,00 гривень строком на 31 день, зі ставкою 19,85% річних та зобов`язався повернути суму вкладу 30.06.2014 року, що стверджується договором №2630/16/186740 від 30.05.2014 року, копія якого приєднана до матеріалів справи /а.с. 8-12/ Відповідно до п. 2.2 статті №2 частини №2 вказаного договору банківського вкладу нараховані проценти відповідно до п.1.2 статті №1 , частини №1 п.2.3 та п.2.4 статті №2 частини №2 цього договору , сплачуються вкладнику окремо від суми вкладу готівкою через касу банку за його вимогою щомісячно 30-го числа кожного календарного місяця, а також в день повернення суми вкладу. Згідно п. 1.7 статті №1 частини №2 договору, повернення вкладу та нарахованих процентів вкладнику здійснюється банком шляхом видачі коштів готівкою через касу банку або безготівкового перерахування на власний поточний рахунок вкладника. Відповідно до п. 4.3.2 статті № 4 частини № 2 вказаного договору банківського вкладу, банк зобов'язався на вимогу вкладника повернути вклад та виплатити нараховані на суму вкладу проценти на умовах та в строки, що встановлені цим договором. Відповідно до вказаного договору банківського вкладу банк взяв на себе зобов'язання забезпечити повне збереження та повернення Вкладу з нарахованими процентами, сплатити вкладнику проценти відповідно до умов договору, а також повернути вклад. Відповідно до п.1.2 статті №1 частини №1 Договору термін дії цього Договору визначений сторонами - 31 день. Відповідно до п.1.1 статті №1 частини №2 Договору датою повернення вкладу позивачу є 30.06.2014 р. Згідно додаткової угоди №1 до договору строкового банківського вкладу №2630/16/186740 від 01.08.2014 року, сторони погодили, що вклад повертається позивачу шляхом перерахування суми вкладу на поточний депозитний рахунок вкладника./а.с.15/ Як встановлено судом, 03.07.2014 р., 30.07.2014 р. та 05.08.2014 року [PERSON] звернувся до Банку з заявою про повернення його вкладу в зв'язку з закінченням строку дії депозитного вкладу. /а.с. 16-18/ Однак, по закінченню дії Договору банківського вкладу відповідач не повернув депозитний внесок і нараховані відсотки. Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України. За приписами ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) грошову суму (вклад), зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Згідно ст. 1060 ч. 2 ЦК України, за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав. Згідно п. 1.3 статті №1 частини №2 договору, якщо вкладник не вимагає повернення суми вкладу в день закінчення строку дії договору, то договір уважається продовженим на новий термін на умовах, що діють на момент продовження . Якщо вкладник вимагає повернення суми вкладу після такого продовження, але до закінчення нового строку договору, перерахунок процентів здійснюється тільки за неповний строк зберігання вкладу. Як встановлено судом, строк виконання зобов'язання по поверненню депозитного вкладу та сплати процентів сплив 30.06.2014 року, та незважаючи на заяви [PERSON] від 03.07.2014 р., 30.07.2014 р. та 05.08.2014 року про повернення вкладу, чим засвідчив свій намір припинити дію договору, відповідач свої зобов`язання не виконав , хоча зобов'язаний був повернути позивачу на його вимогу депозитні кошти з процентами , чим порушив свої грошові зобов'язання. Статтею 1074 ЦК України передбачено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позивач правомірно та обґрунтовано вимагав повернення йому грошових коштів, а відповідач безпідставно не повернув йому цих коштів. У постанові Верховного Суду України № 6-39цс13 від 29.05.2013 року викладена правова позиція, згідно з якою банк зобов`язаний повернути депозитні кошти з процентами в строк закінчення дії договору, якщо вкладник звернувся із заявою про повернення вкладу. У разі порушення грошових зобов'язань банк має сплатити вкладнику проценти по банківському вкладу за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів вкладником, а також 3 % річних та суму відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України. Згідно ч.1 ст. 360-7 ЦПК України - рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом встановлено, що за умовами укладеного сторонами договору банківського вкладу на ім'я вкладника [PERSON] в ПАТ «Міський комерційний банк» було відкрито поточний депозитний рахунок, на який банк мав перерахувати кошти для повернення вкладу. Також судом встановлено, що згідно з договором банківського вкладу вклад мав бути повернутий банком 30 червня 2014 року. Згідно з ст.509 ЦК України за зобов'язанням боржник повинен вчинити на користь кредитора певну дію, у тому числі і сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до положень ч.1 ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту, або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом зазначеної норми закону та ст. 1058 ЦК України, яка регулює правовідносини, що випливають з договору банківського вкладу, зобов'язання банку з повернення вкладу вважається виконаним, коли вкладнику буде надана реальна можливість отримати та розпорядитися на свій розсуд вкладом (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним . До цього зводяться правові позиції викладені у постанові Верховного Суду України № 6-140цс13 від 25.12.2013 року З огляду на викладені положення чинного законодавства, з урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, виходячи із принципів розумності та справедливості суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача ПАТ «Міський комерційний банк» на користь [PERSON] заборгованості за договором банківського вкладу №2630/16/186740 від 30.05.2014 року в сумі 148 000,00 гривень підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved