Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельні ділянки з кадастровими номерами [NUMBER]; [NUMBER] та [NUMBER], призначеними для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, вказавши, що земельні ділянки належали її батьку - [PERSON], котрий помер [INFO]. Позивач, після смерті батька не може отримати свідоцтва про право на спадщину стосовно вказаного нерухомого майна у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації права власності цього майна за померлим. В судове засідання позивач та її представник надали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову. Представники третіх осіб у вирішенні спору поклались на розсуд суду. Заслухавши пояснення з'явившихся учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.328 ЦК України, передбачено, що право власності набувається на підставах, які не заборонені законом. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] має право на спадкування за заповітом після [PERSON], котрий помер [INFO]. Інший спадкоємець за заповітом - [PERSON], відмовився від прийняття належної йому частки спадщини, на користь [PERSON] З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], за життя, належало право на земельну частку (пай), у колективній власності сільгоспідприємства «Ленінський шлях», розміром 5,02 га., в умовних кадастрових гектарах. У відповідності до абз.2 п.1 Перехідних положень ЗК України в редакції від 25.10.2001 року, рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органом місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26.12.1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, які посвідчують право на земельну ділянку. Розпорядженням Ріпкинської РДА № 279 від 02.08.2010 року [PERSON] було надано дозвіл на розборку технічної документації з метою виготовлення державних актів на право приватної власності на землю. На підставі вказаного розпорядження та сертифіката на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], [PERSON] 28.12.2015 року звернувся до ФОП [PERSON] із заявою на виготовлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Після складення документації із землеустрою та її погодження, до прийняття рішення Ріпкинської РДА про її затвердження, [PERSON], у відповідності до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ № 1051 від 17.10.2012 року, звернувся до Державного кадастрового реєстратора Відділу Держгеокадастру у Ріпкинському районі, з метою державної реєстрації виділених йому земельних ділянок. Державним кадастровим реєстратором було проведено реєстрацію належних [PERSON] земельних ділянок та присвоєно їх кадастрові номери, про що видано витяги: № НВ-7402599022016 від 28.01.2016 року; № НВ-7402599062016 від 28.01.2016 року; № НВ-7403691172016 від 22.11.2016 року, з яких вбачається, що земельні ділянки виділені в натурі для подальшої передачі у власність спадкодавцю. Разом з цим [PERSON] за життя, не встиг отримати розпорядження Ріпкинської РДА про затвердження технічної документації та передачу у власність земельних ділянок і зареєструвати свої речові права на вказане майно. У відповідності до ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Після смерті [PERSON] позивач, як спадкоємець за заповітом, зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Разом з цим, у видачі свідоцтва про право на спадкування земельних ділянок, позивачеві було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документа та державної реєстрації права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказана обставина є перешкодою в отриманні позивачем свідоцтва про право на спадщину. Частиною 3 ст.1296 ЦК України передбачено, що відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Таким чином, у позивача [PERSON], із незалежних від неї обставин, виникли перешкоди в реалізації права на спадкування за померлим батьком.

Outcome: approved