Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності на майно. Заявлені вимоги мотивує тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.02.1998 року вона являється власником будинку №59 по вул.Офіцерській в м. Луцьку. Спадкове майно складалося з цілого будинку з відповідною частиною господарських та побутових споруд, будівлі погрібу, огорожі. Також, на підставі державного акту на земельну ділянку вона є співвласником 5/6 земельної ділянки за вказаною адресою. Однак, з часу набуття права власності вона не може повноцінно користуватися, зокрема погрібом та горищем на її території будинку, так як з боку [PERSON] чиняться перешкоди. Зокрема, ним перегороджено вхід до погрібу, який знаходиться на території частини її земельної ділянки та до горища її будинку. Встановлені ним ворота зачиняються зі сторони відповідача ключами, які знаходяться у нього. Крім того, на своїй території відповідач утримує собак, які не дають можливості пройти до належних їй споруд. Позивач вказує також, що 26.07.2017 року на адресу відповідача направляла письмову вимогу про усунення перешкод у користуванні власністю, яка останнім залишена без задоволення. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24.10.2017 року до участі у справі як співвідповідача залучено [PERSON], співвласника житлового будинку №59 по вул.Офіцерській в м. Луцьку. Покликаючись на викладені обставини, просить суд зобовязати відповідача [PERSON] усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом демонтажу воріт, що знаходиться на території земельної ділянки та будинку №59 по вул. Офіцерській в місті Луцьку. В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали із підстав, зазначених у позовній заяві. Просили позов задовольнити. Відповідачі проти позову заперечили. У задоволенні заявлених вимог просили відмовити. Заслухавши пояснення сторін, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З пояснень сторін, представника позивача, матеріалів справи судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03.02.1998 року спадкове майно після смерті матері та баби позивача та відповідачів [PERSON] складалося із 4/6 житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за адресою м.Луцьк, вул.Офіцерська,59, на земельній ділянці розташовані такі будівлі і споруди: В-погріб, І огорожа та з цілого житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою м.Луцьк, вул.Офіцерська,59а, на земельній ділянці розташовані такі будівлі і споруди: б- гараж, І-2 огорожа, бІ хлів(а.с.28). Відповідно до угоди від 03.02.1998 року [PERSON] згідний з тим, щоб у власність [PERSON] відійшли 4/6 частин житлового будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд за адресою м.Луцьк, вул.Офіцерська,59. [PERSON] згідна з тим, щоб у власність [PERSON] відійшов цілий житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою м.Луцьк, вул..Офіцерська,59а (а.с.29). Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок №59 по вул.Офіцерській в м. Луцьку належить на праві спільної часткової власності [PERSON] 5/6 та [PERSON] 1/6(а.с.11-13,40,76). Власниками земельної ділянки за адресою м.Луцьк, вул.Офіцерська,59 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд є [PERSON] 5/6 та [PERSON] 1/6(а.с.8,9, 77-79). [PERSON] є власником житлового будинку та земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд за адресою м.Луцьк, вул.Офіцерська 59а (а.с.28,29,30). Згідно технічного паспорта на житловий будинок приватного житлового фонду за адресою м.Луцьк, вул.Офіцерська 59а наявні, крім житлового будинку, господарські та побутові будівлями і спорудами: гараж(б), хлів(б), ворота, огорожа(а.с.31-33). Як встановлено з планів меж земельних ділянок, земельна ділянка позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] межує із земельною ділянкою відповідача [PERSON] (а.с.8,9,12, 30, 56, 86,87). Як вбачається з технічного паспорта на обєкт нерухомого майна за адресою вул. Офіцерська, 59, розташовані житловий будинок(А-1), сіни(а), погріб з шийкою(В), огорожа (1) (а.с. 11-13). Отже, як встановлено в судовому засіданні, погріб як господарська споруда належить [PERSON] та розташований на належній позивачу та відповідачу [PERSON] земельній ділянці. Відповідач [PERSON], заперечуючи дану обставину, не надав жодного доказу, в підтвердження своїх вимог і заперечень. З пояснень сторін, представника позивача та матеріалів справи встановлено також, що ворота, встановлені відповідачем [PERSON] самочинно перешкоджають позивачу [PERSON] у доступі до належного їй погріба та горища її будинку. Крім того, зазначена перешкода розташована на належній позивачу та відповідачу [PERSON] земельній ділянці та примикає до стіни належного їм жилого будинку за адресою м.Луцьк, вул.Офіцерська 59 (а.с. 88,89). Виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, закріпленому у\~ ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Конституцією України\~(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 р. відповідно до\~Закону від 17 липня 1997 р. N 475/97-ВР\~"Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів 2. N 4, N 7 та N 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної злісності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Згідно зі ст.ст.\~316,\~317,\~319 ЦК України\~передбачає, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до\~ст. 391 ЦК України\~та ч. 3\~ст. 152 ЗК України\~власник земельної ділянки має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своєю земельною ділянкою. Позов про усунення порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню, якщо позивач доведе, що він є власником земельної ділянки, і що діями відповідача порушується його право власності. Таким чином, із змісту наведених норм випливає, що для застосування вимог цієї статті суд повинен встановити наявність певних обставин, які свідчать про те, що сторона відповідача порушила закон (технічних норм і правил), а також що такі дії порушують права позивача. Наявність (відсутність) зазначених обставин суд повинен встановити за допомогою належних доказів. При цьому суд повинен оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності,

Outcome: approved