overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб із [PERSON], який був зареєстрований 04.01.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області. Від шлюбу у них народилося двоє дітей [PERSON],[INFO] та [PERSON],[INFO].. Позивач просить шлюб розірвати на тій підставі, що подальше збереження сімї стало неможливе, через те, що протягом останніх декількох років шлюбні відносини між ними погіршились, між ними відсутні порозуміння та повага. Відповідач унеможливив нормальне спілкування з позивачем, що призвело до того, що сторони проживають окремо один від одного і бажання їх відновити у сторін відсутні. В судове засіданні позивач не з"явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задоволити. Відповідач в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає, просить задоволити. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до повного задоволення, при цьому суд, встановив, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 04.01.2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Сарненського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис №1, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серія І-ГЮ №059831. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON],[INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ГЮ №035598 та [PERSON],[INFO], свідоцтво про народження серії І-ГЮ № 204038. Згідно ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з подружжя. На підставі ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ст.109 Сімейного Кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Із позовної заяви,встановлено, що спільне подружнє життя у сторін не склалося, через відсутність між сторонами непорозуміння, поваги та любові. Суд відповідно до ст.111 Сімейного Кодексу України вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Наміру на примирення жодний із подружжя не виявив, свідчить про те, що сторони не мають бажання перебувати у шлюбі. Шлюб існує формально, що суперечить інтересам обох сторін, а тому його необхідно розірвати. Відповідно до статі 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини від усіх видів заробітку , але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку , до закінчення навчання до 30 червня 2015 року . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року розірвано. Від шлюбу мають повнолітню доньку [PERSON], [INFO] . На даний час донька навчається в Харківському машинобудівному коледжі на другому курсі , денної форми навчання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає . У судове засідання представники позивача та відповідача не з,явилися, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності . Представник позивача позовні вимоги підтримала , представник відповідача проти задоволення позову не заперечував. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню . Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , який відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2013 року розірвано. Від шлюбу сторони мають повнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Згідно з довідкою з навчального закладу [PERSON] дійсно навчається в Харківському машинобудівному коледжі , на 2 курсі зі спеціальності «Монтаж і експлуатація електроустаткування підприємств і цивільних споруд», денної форми навчання, на бюджеті , термін навчання з 09.08.2011 року по 30.06.2015 року . Крім того, судом встановлено, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання доньки та угоди на добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. У відповідності з ч.1,2 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні донька, син продовжують навчання і у зв"язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов"язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. З урахуванням викладеного вище , суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дитини у розмірі 14 частини усіх видів доходів щомісяця починаючи з 28.10.2014 року до 30.06.2015 року , за умови продовження нею навчання в цей період. З відповідача також підлягає стягненню судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 грн..

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 09 листопада 2015 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що з відповідачем перебуває у цивільному шлюбі з 2010 року. На даний час проживають окремо. Відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дитину, не надає матеріальну допомогу. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги повністю. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про дату і час розгляду справи повідомлялося у встановленому порядку. Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення повністю. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції 07 липня 2011 року. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи. Заявлене позивачем стягнення аліментів в розмірі 1\\4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, до досягнення дитиною повноліття вважається обґрунтованим, відповідно до встановлених обставин. При цьому, суд також враховує відсутність наданих суду достовірних доказів щодо поважних причин та обставин, які б перешкоджали відповідачу забезпечити належні доходи для своєчасної сплати аліментів у вищенаведеному розмірі. На підставі ст. 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дітей, сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказується, відповідач, будучи батьком дітей,не надає матеріальної допомоги на їх утримання. Він має постійне місце роботи, сталий дохід,інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, вказав, що дітям допомагає в добровільному порядку. Не заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши фактичні взаємини подружжя, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 27 серпня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. Від шлюбу мають дітей, сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. Положення статті 183 СК України, передбачає можливість визначення судом розміру аліментів на утримання дитини у частці від заробітку (доходу), оскільки відповідач має постійний сталий дохід. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням положень ст. ст. 141, 180 СК України, суд приходить до висновку про задоволення позову щодо стягнення аліментів на утримання дітей, а саме, визначення їх в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) щомісячно. Такий розмір аліментів суд вважає реально можливим для сплати та достатнім для утримання дітей. На підставі ст. 141, 180, 182, 183 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, де зазначає, що 14 серпня 1997 року між нею та [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 2161, посвідчений Херсонською Товарною Біржою "Ізумруд", трикімнатної квартири [ADDRESS]. Починаючи з 14 серпня 1997 року року і до теперішнього часу вона відкрито володіє квартирою, проводить поточні та капітальні ремонти. У зв'язку з невідомим місцем перебування [PERSON], [PERSON], [PERSON] укласти договір купівлі-продажу квартири та звернутися до нотаріальної контори для його посвідчення не можливо. Просить визнати за нею право власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачки за довіреністю [PERSON] вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю Греул Ю.М. позовні вимоги визнала та не заперечує проти їх задоволення. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини. Судом установлено, що позивачка з 14 серпня 1997 року відкрито володіє трикімнатною квартирою [ADDRESS]. Проводить її поточні та капітальні ремонти, сплачує комунальні послуги. Тобто відкрито володіє нею більше 10 років і фактично набув права власності. Згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи зазначене, суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання втратившими право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідачі зареєстровані, але не проживають у вищевказаній квартирі з моменту реєстрації. Вказує, що відповідачі більше шести місяців не мешкають у спірній квартирі, а тому втратили право користування даним житловим приміщенням. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 16.01.2014 року позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням - залишено без розгляду у відповідності до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, про що свідчить направлення судових повісток за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Представник третьої особи - КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлені, надіслали суду заяви про розгляд справи без участі. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного: Судом встановлено, що згідно особового рахунку [NUMBER] наймачем квартири [ADDRESS] являється позивач [PERSON], відповідач [PERSON] зареєстрований в спірній квартирі з 05.09.1991 (а.с.3). Виходячи з положень ст.ст.71, 72 ЖК України та роз'яснень, даних, у п.10 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» з наступними змінами, право користування жилим приміщенням при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї зберігається протягом шести місяців, в разі відсутності цих осіб понад встановлені строки без поважних причин. Судом встановлено та підтверджується актом дільниці з обслуговування житлового фонду № 3 КП "Новозаводське" Чернігівської міської ради від 30.10.2013 року (а.с.8), відповідач [PERSON] у спірній квартирі з 1998 року не проживає. Беручи до уваги, що відповідач зареєстрований, але не проживає в спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, отже згідно ст. 71 ЖК України він має бути визнаний таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення часток у спільній сумісній власності. В позові зазначила, що згідно свідоцтва про право власності на житло їй та відповідачам на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Оскільки частки у спільній сумісній власності не визначені, просить визначити, що їй та відповідачам належать по 1/4 частці спільної квартири. Також просить стягнути з відповідачів на її користь судовий збір у розмірі 243,60 гривень. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] у судовому засіданні з позовом згодні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, за невідомою суду причиною, про день розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, заперечень проти позову не надав. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № 327 від 04.08.1995 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.4). Квартира приватизована на підставі ЗУ "Про приватизацію державного житлового фонду". Частки кожного із співвласників при приватизації квартири визначені не були. Згідно ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи те, що на момент приватизації сторони мали рівні права на користування спірною квартирою, будь-яких угод щодо збільшення або зменшення частки будь-кого із співвласників суду не надано, вбачається, що частки кожного із співвласників є однаковими, тому суд вважає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить по 1/4 частці квартири. Крім того, згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 243,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. З урахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить визнати за нею право власності на спадщину за законом, а саме: земельні ділянки з кадастровими номерами: 5622680800:01:002:0327, площею 0,2270 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в [ADDRESS] , 5622680800:01:001:0745, площею 0,1030 га, 5622680800:01:003:1815, площею 0,6620 га, 5622680800:01:002:0326, площею 0,1150 га, для ведення особистого селянського господарства в с.Будераж Рівненської області, а також будинковолодіння [ADDRESS] , що залишилося після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина на рухоме і нерухоме майно, в тому числі на земельні ділянки та будинковолодіння. Вона є спадкоємцем за законом першої черги після смерті чоловіка. Іншими спадкоємцями є їх спільні діти - відповідачі по справі. Крім того, вона своєчасно прийняла спадщину оскільки постійного проживання разом зі спадкодавцем на момент його смерті. Однак реалізувати своє право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючих документів на майно. Позивач у судове засідання не з`явилася. У заяві наданій суду позовні вимоги підтримала повністю та просить суд їх задоволити. Відповідачі у судове засідання не з`явилися. У заявах наданих суду просять справу розглянути без їх участі, позов визнають. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовна заява підлягає до задоволення. Належність спадкодавцю зазначеного майна підтверджується рішеннями Будеразької сільської ради від 06 березня 2020 року № 642 та № 643, витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку № НВ-5607487722020, НВ-5607483852020, НВ-5607484042020 від 18.02.2020, НВ-5607510532020 від 21.02.2020, а також виданою 28 листопада 2019 року Будеразькою сільською радою випискою з погосподарської книги № 938 та технічним паспортом виданим КП "Здолбунівське МБТІ" 04 грудня 2019 року. Відповідно до п.4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності майна. У позивача відсутній такий документ, а тому він звертається до суду. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Outcome: approved