Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У позовній заяві зазначено, що сторони по справі з 19 серпня 2014 року до 14 вересня 2017 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі в них народилося двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає. Працездатний, інших утриманців немає, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Просила позов задовольнити та стягувати на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. У судове засідання позивачка не прибула. Направила клопотання про слухання справи без її участі. Позовні вимоги підтримала повністю із підстав, які наведені у позовній заяві. Відповідач у судове засідання не прибув і не повідомив суд про причини неявки, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку, не подав відзиву на позов. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторни по справі є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія [NUMBER], серія [NUMBER], виданими відповідно 17 вересня 2004 року і 01 квітня 2006 року Заланівською сільською радою Ргогатинського району Івано-Франківської області. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний обов'язок і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, ту обставину, що відповідач по справі має нерегулярний дохід, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться. Відповідач не позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати дохід. Позивачка неспроможна самостійно утримувати дітей. З врахуванням стрімкого зростання цін на продукти харчування, засоби гігієни, ліки, з врахування в розміру прожиткового мінімуму, заявлена позивачкою тверда грошова сума по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину забезпечуватиме мінімальні потреби неповнолітніх дітей, а тому позовні вимоги слід задовольнити. Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved