Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-01 00:00:00

В листопаді 2020 р.позивач звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] . Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідачі є батьками [PERSON] ,[INFO].,який наразі проживає у сім`ї бабусі [PERSON] , перебуває на її вихованні та утриманні,позбавлений батьківського піклування. Відповідачі,які проживають окремо від дитини, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків,з дитиною не спілкуються,ніякої участі у вихованні та розвитку сина не приймають,життям та здоров`ям не цікавляться,матеріально дитину не утримують,всі батьківські обов`язки відносно дитини виконує бабуся. Зокрема,мати дитини [PERSON] ,мешкає окремо від дитини з червня 2019 р.,залишила сина на бабусю,питання про повернення дитини на виховання у сім`ю матері не ініціювала,жодного з батьківських обов`язків за цей час не виконувала. Батько дитини мешкає у іншій місцевості,дитиною не цікавиться взагалі,матеріально не утримує. Відносно [PERSON] було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст.184 ч.1 КУпАП. Як зазначає позивач, відповідачі не виявляють цікавості до життя сина,здоров`я,успіхів у навчанні та розвитку здібностей, подальшою долею дитини не переймаються,матеріально дитину не утримують,що є причиною проживання дитини у складних життєвих обставинах. Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно [PERSON] ,[INFO].,та стягнути з них аліменти на утримання малолітнього сина на користь особи чи установи,на утриманні якої буде знаходитись дитина,у розмірі ј частини від усіх видів доходів(заробітку),але не менше ніж 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку,починаючи від дня подання позову,до повноліття дитини. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 13.01.2021 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Відповідачі відзиву на позов не надали. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі,додатково повідомив,що з часу подання позову до суду відповідачі до органу опіки не з`являлись,долею дитини не цікавились,із заявою про її повернення від бабусі на виховання у сім`ю батьків не звертались. Відповідачі в судове засідання не з`явились, судові повістки,які надсилались на останню відому адресу їх реєстрації та проживання,на ім`я [PERSON] повернуті до суду із зазначенням про закінчення терміну їх зберігання,відповідачу [PERSON] вручені особисто під розписку,про що у справі є поштове повідомлення. Інформація про виклик відповідачів в судове засідання також розміщена на офіційному сайті «Судова влада». Враховуючи,що відповідачі належним чином повідомлені про дату,час і місце судового засідання,не з`явилися в судове засідання без повідомлення причин,не подали відзиву,позивач не заперечує проти вирішення справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалення заочного рішення,суд згідно ст.280-281 ЦПК України розглядає справу без участі відповідачів на підставі наявних доказів та ухвалює заочне рішення. Третя особа орган опіки та піклування Михайлівської районної державної адміністрації заяв по суті справи не подавав,її представник в судове засідання не з`явився з невідомих причин,що не перешкоджає розгляду справи без його участі. Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню,виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом даного позову є вимога органу опіки в інтересах малолітньої дитини до її батьків про позбавлення батьківських прав. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ,який проживає та зареєстрований з бабусею [PERSON] за місцем реєстрації останньої [ADDRESS] . Батько дитини мешкає у іншій місцевості в с.Любимівка Михайлівського району Запорізької області, під час складання акту обстеження умов проживання його сім`ї представниками органу опіки та піклування, повідомив,що офіційно не працює,має тимчасові заробітки,заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON] . Мати дитини [PERSON] мешкає окремо від дитини,з співмешканцем,місце її роби невідоме. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідачі тривалий час без жодних поважних причин не приймають участі у вихованні дитини,з сином не спілкуються без жодних перешкод для цього,питання про повернення дитини у сім`ю матері або батька не ініціювали як до подання цього позову органом опіки,так і протягом часу розгляду справи. Вихованням [PERSON] займається його бабуся [PERSON] . Зі змісту позову вбачається,що батько дитини ніколи разом з сином не мешкав,не цікавився його життям,не спілкувався жодним із доступних засобів зв`язку,не запрошував спільно проводити час,не обізнаний про його інтереси,не зробив ніякого особистого внеску у виховання та розвиток,лікування сина,зважаючи на особливі потреби дитини з інвалідністю. Під час обстеження умов проживання відповідач [PERSON] висловився проти позбавлення його батьківських прав,про що зазначено у відповідному акті,проте з того часу не вчинив жодних дій,які підтвердили б його намір змінити ставлення до виконання батьківських обов`язків. Мати дитини з червня 2019 р. самоусунулася від виконання батьківських обов`язків,після повідомлення від органів опіки про розпочату профілактичну роботу щодо неї,до органів опіки не з`явилась,ставлення до виконання батьківських обов`язків не змінила. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 13.10.2020 р.,малолітній [PERSON] ,[INFO].,перебуває на обліку в органі опіки та піклування як таких,що опинився у складних життєвих обставинах , проживає разом із бабусею [PERSON] ,яка самостійно займається його вихованням,утриманням,розвитком. Мати дитини [PERSON] проживає окремо від дитини із співмешканцем,за місцем проживання дитину не навідує,ніяким чином про дитину не піклується.Батько дитини проживає також окремо від сина,у жоден спосіб про нього не турбується,нічим не допомагає,особисто сина не навідує. Позбавлення відповідачів батьківських прав відносно [PERSON] ,[INFO].,є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення обох батьків від виконання батьківських обов`язків,що відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідачі як батьки [PERSON] ,[INFO].,не виконують своїх батьківських обов`язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини,не створюють умов для отримання дитиною освіти. Фактично між дитиною та батьками не виникло родинних стосунків,притаманних сім`ї. Відповідачі проживають окремо від дитини,кожен переймається влаштуванням свого власного життя,без врахування інтересів дитини та її прав на виховання у повній сім`ї з батьками, намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків жоден з відповідачів не висловлював,протягом часу розгляду справи відповідачі не ініціювали повернення дитини у сім`ю до матері або до батька,це вказує на те,що виховання дитини бабусею та самоусунення матері і батька від участі у житті сина є для них зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідачі без жодних об`єктивних перешкод не виконують своїх батьківських обов`язків відносно сина, небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї надалі,суд прийшов до висновку,що винна поведінка матері і батька відносно сина знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачів необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батьків відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст 181 СК України,за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів,які підлягають стягненню з відповідачів,які добровільно не виконують обов`язку матері та батька матеріально утримувати дитину, суд враховує відсутність відомостей про наявність у них інших утриманців та обмежень у працевлаштуванні,відсутність з їх боку участі в матеріальному забезпеченні дитини у будь-який спосіб та вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання сина з кожного у розмірі ј частини від усіх видів її доходу(заробітку) щомісячно,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 02.11.2020 р.з дати звернення позивача з цим позовом до суду до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви,що передбачено ч.1 ст.191 СК України. При цьому отримувачем аліментів суд зазнає особу або установу,на утриманні якої [PERSON] буде знаходитись після набрання рішенням законної сили. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів суд стягує на користь держави судовий збір з вимог майнового та немайнового характеру,від попередньої сплати якого позивач звільнений. На підставі ст.ст.150,164, 165,180-183,191,243 СК України, ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved