Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-01 00:00:00

В лютому 2021 року позивач [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на особисте утримання, мотивуючи тим, що вона з відповідачем по справі зареєструвала шлюб 09 жовтня 2018 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 1435. Від спільного подружнього життя мають малолітню дитину - донька [PERSON] , [INFO] , яка проживає з нею та знаходиться на її матеріальному забезпеченні. Після розірвання стосунків, Відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання донька хоча має таку змогу, має дохід. На користь інших осіб, Відповідач аліменти не сплачує. Сама вона не має матеріальної змоги утримувати дитину, так як перебуває у декретній відпустці. Просила суд стягувати з [PERSON] , [INFO] , на її користь аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітку ( доходу ), але не менше 50% від прожиткового на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , починаючи з дня подачі позову до суду та до повноліття дитини, а також стягнути з відповідача аліменти на її користь на особисте утримання в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно і до досягнення дитиною 3-х річного віку, тобто до [INFO] (а. с. 1-3). Ухвалою судді від 04 березня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом) сторін. Призначено судове засідання у справі на 02.04.2021 року (а.с. 18-19). Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів та поділ майна. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву, яка отримана судом 02.04.2021року за вх. № 15540, якій просила розглядсправи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. З зазначеного поштового повідомлення вбачається, що [PERSON] особисто отримав 17.03.2021 року судову повістку про слухання справи в Білоцерківському міськрайонному суді 02.04.2021 року о 10 годині 00 хвилин. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Отже, у відповідності до вимог Цивільно-процесуального кодексу України відповідач [PERSON] був належним чином повідомлений про дату, час та місце слухання справи. Заяв та клопотань з боку відповідача на адресу суду не надходило, як і не надходило відзив на позовну заяву позивача. Стаття 280 ЦПК України визначає, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки, належним чином повідомлений відповідач [PERSON] не з`явився в судове засідання, будучи належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду, не повідомивши суду про поважність причини неявки та не надав відзив і позивач не заперечує проти такого вирішення справи, а саме заочного, суд вважає за необхідним по даній справі провести заочний розгляд. Ухвалою суду від 02.04.2021 року постановлено провести заочний розгляд справи у вищезазначеній цивільній справі. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб, виданого 09 жовтня 2018 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області ( а. с. 6 ). Згідно наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , яке було видано Виконавчим комітетом Фурсівськоїсільської ради Білоцерківського району Київської області 23 листопада 2018 року, батьками малолітньої дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] (а. с. 7 ). З Довідки про реєстрацію місця проживання особи, виданої Фурсівською сільською радою 25.10.2019 року за вих. № 1067 вбачається, що за відомостями Трушківського старостинського округу № 1 Фурсівської сільської ради [PERSON] , [INFO] , місце реєстрації: [ADDRESS] ( а. с. 5). Згідно Довідки від 05.02.2021 року за вих. № 02-27-91, виданої Фурсівською сільською радою вбачається, що [PERSON] проживає і зареєстрована у [ADDRESS] , який складається з чотирьох кімнат житловою площею 44,40 кв.м., на першому поверсі, одноповерхового будинку, загальною площею 62,30 кв.м, що належить [PERSON] . У цьому житловому приміщенні проживає дві особи: [PERSON] , [INFO] , дата прописки - [INFO] та донька [PERSON] , [INFO] , дата прописки - 04.12.2018 року ( а. с.8 ). З наявної в матеріалах справи Довідки від 28.01.2021 року за вих.№ 07-38/4, виданої Управлінням соціального захисту населення [PERSON] , 1998 року народження вбачається, що остання дійсно перебуває на обліку та отримує державну допомогу при народженні дитини в розмірі 860 грн. ( а. с. 9 ). Оскільки відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги на утримання донька хоча має таку змогу, сама вона не має матеріальної змоги утримувати дитину, так як перебуває у декретній відпустці, позивач звернулася до суду з вищевказаними вимогами. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положення ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20.11.1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлений обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення, тощо. Згідно із ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. На підставі ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Оскільки в судовому засіданні знайшло своє підтвердження тому, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] не надає допомоги та не виконує батьківські обов`язки щодо утримання дитини, а позивач не в змозі самостійно забезпечити належний рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку тому, враховуючи вищенаведені обставини, матеріальне становище дитини та матері, матеріальне становище платника аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання доньки є такими, що підлягаютьзадоволенню та з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, на утримання доньки [PERSON] [INFO] , починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Стосовно позовних вимог позивача [PERSON] частині стягнення з [PERSON] , [INFO] , аліментів на її користь на особисте утримання в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною трьох річного віку, тобто до [INFO] включно, суд приходить до наступного. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. З наявної у матеріалах справи довідки, яка видана 28.01.2021 року за вих.№ 07-38/4 Управлінням соціального захисту населення [PERSON] , 1998 року народження вбачається, що остання дійсно перебуває на обліку в управлінні з 11.11.2018 року до 30.11.2021 року та призначено допомогу при народженні дитини на дочку [PERSON] , [INFO] в розмірі 860 грн. ( а. с. 9 ). Отже, встановлено, що позивач [PERSON] на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] , [INFO] до досягнення донькою 3-х річного віку, не працює та отримує лише допомогу з управління соціального захисту при народженні дитини. Встановлено, що відповідач [PERSON] є здоровою працездатною людиною, має дохід, а тому має змогу допомагати та сплачувати кошти на особисте утримання позивача до досягнення донькою трирічного віку. Тому, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині стягнення аліменти на особисте утримання до досягнення донькою трьох річного віку є цілком обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Отже, з відповідача [PERSON] підлягає стягнення на користь держави судовий збір у сумі 1 816 ( одна тисяча вісімсот шістнадцять ) гривень. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved