Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

\~ \~ \~ \~Дніпровський державний аграрно-економічний університет 19.02.2019 року звернувся до Чечельницького районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості у розмірі 13 672,34 грн., яка складається основна сума несплаченої заборгованості - 3500,00 грн., пені за час прострочення зобов'язання - 6096,85 грн., 3% річних за час прострочення оплати - 564,99 грн. та інфляційних витрат - 3 510,50 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що 23.08.2013 року між ним та відповідачем було укладено договір №БТз-397 про навчання, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов'язання надати освітню послугу по здійсненню навчання за спеціальністю 6.090102 "Технологія виробництва і переробки продукції тваринництва" за заочною формою навчання, а відповідач в цей час зобов'язався виконувати робочий навчальний план згідно з графіком навчального процесу та своєчасно сплачувати кошти за навчання. Згідно п.5.2 договору, загальна вартість освітньої послуги становить 21 375 грн. за весь термін навчання. Відповідно до п.5.3 договору, відповідач зобов'язаний був вносити плату при вступі (на момент укладання договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводити до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах визначених Виконавцем. Дана умова Договору відповідачем не виконувалася, оскільки за період проходження навчання, було нараховано суму до сплати у розмірі 4 500 грн, а відповідачем сплачено лише 1000 грн. Згідно Наказу № 1952 від 29.08.2014 року відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Тому станом на 29.08.2014 року заборгованість по оплаті за навчання (на день відрахування) [PERSON] склала 3 500 грн. У зв'язку з наведеним просять позов задовольнити, стягнути з відповідача борг за договором №БТз-397 від 23.08.2013 р. про навчання в розмірі 13 672,34 грн та судові витрати. Ухвалою Чечельницького районного суду Вінницької області від 26 лютого 2019 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Разом з цим учасникам справи було направлено ухвалу суду про відкриття провадження у справі та направлено відповідачу копії позовної заяви з додатками та встановлено для учасників строки для подання відзиву на позов, відповіді на відзив та заперечень. Згідно вимог ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст.174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідач у встановлений судом строк не надав до суду відзив на позовну заяву, хоча своєчасно отримав позовну заяву про, що свідчить рекомендоване повідомлення за номером 2480000418900 яке повернулося до суду 04.05.2019 року з відміткою про вручення відповідачу 01.03.2019 року, а тому суд на підставі ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, вивчивши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що 23.08.2013 року між Дніпропетровським державним аграрно-економічним університетом та [PERSON] було укладено договір №БТз-397 про навчання (а.с.7). Після укладення Договору БТз-397 від 23.08.2013 року Дніпропетровський державний аграрно-економічний університет, відповідно до Наказу МОН України № 740 від 24.05.2017 року, перейменовано на Дніпровський державний аграрно-економічний університет у зв'язку з чим затверджено новий Статут та внесені зміни до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. За умовами вищевказаного договору, Дніпровський державний аграрно-економічний університет взяв на себе зобов'язання за рахунок коштів надати відповідачу освітню послугу по здійсненню навчання, за напрямом підготовки «Технологія виробництва і переробки продукції тваринництва», за заочною формою навчання. Згідно п.5.2 договору, загальна вартість освітньої послуги становить 21 375 грн. за весь термін навчання. Відповідно до п.5.3 договору, відповідач зобов'язаний був вносити плату при вступі (на момент укладання договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводити до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах визначених Виконавцем. Дана умова Договору відповідачем не виконувалася, оскільки за період проходження навчання, було нараховано суму до сплати у розмірі 4 500 грн, а відповідачем сплачено лише 1000 грн. \~ \~ \~ \~Згідно Наказу № 1952 від 29.08.2014 року відповідача відраховано з числа студентів за невиконання вимог навчального плану та умов договору. Тому станом на 29.08.2014 року заборгованість по оплаті за навчання (на день відрахування) [PERSON] склала 3 500 грн. З ціллю досудового вирішення спору відповідачу було надіслано Претензію № 46-11-1532 від 21.12.2017 року, але відповіді на неї ДДАЕУ не отримав. Вирішуючи спір у даному провадженні, суд встановив, що між сторонами склались правовідносини, які регулюються вимогами ст. 509, 525, 526, 610, 625, 629, 903 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України). Згідно положень п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору; одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Частинами першої та другою ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Так, вартість навчання за один навчальний семестр відповідно до п.3.1 договору становить 4 500 грн. та відповідно до п.5.3 договору, відповідач зобов'язаний був вносити плату при вступі (на момент укладання договору) за перший рік навчання не пізніше 14-ти календарних днів після рекомендації до зарахування. Подальшу оплату проводити до 1-го вересня за один рік навчання або посеместрово на умовах, визначених Виконавцем. Така оплата є пропорційною частиною від вартості освітньої послуги за весь строк навчання. п.3.3 відповідає вартості 5-ти календарних місяців з оплатою 530 грн. за місяць. А відтак розрахований позивачем розмір заборгованості у розмірі 13 672,34 грн., яка складається основної суми несплаченої заборгованості - 3500,00 грн., пені за час прострочення зобов'язання - 6096,85 грн., 3% річних за час прострочення оплати - 564,99 грн. та інфляційних витрат - 3 510,50 грн. відповідає умовам договору та підлягає стягненню судом. Положеннями ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, установлені договором або законом. Також ч.ч.1, 3 ст.549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч.2 ст.551 ЦК України). \~ \~ \~ \~Відповідно до п.6.2 за несвоєчасне внесення плати за надання освітніх послуг Замовник - юридична особа сплачує Виконавцю неустойку (штраф, пеню) у розмірі не нижче подвійної облікової ставки Національного банку України. Враховуючи несвоєчасне виконання [PERSON] сплати заборгованості за навчання в сумі 3 500,00 грн. та на підставі ч.2 ст.625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню інфляційні нарахування за весь час прострочення в сумі становлять 13 672,34 грн., за розрахунком, наведеним в позовній заяві. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач неналежним чином виконував договірні зобов'язання. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового у розмірі 1921,00 грн. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі викладеного та

Outcome: approved