Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із указаним позовом, в обґрунтування вимог за яким зазначила, що із 1997 по 22.01.2015 року проживала однією сімєю із [PERSON] в належному позивачу на праві приватної власності будинку №997, що розташований за адресою: Житомирський район, Іванівська сільська рада, "Давидівський" рада садівницьких товариств масиву (20411283) «Незабудка» садове товариство. Вказує, що із гр. [PERSON] вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, до 22 січня 2015 року, коли [PERSON] помер. Згідно змісту позову, гр. [PERSON] було подано заяву про прийняття після померлого спадщини, що складалась із квартири [ADDRESS]. Позивач посилається на здійснення догляду за [PERSON], якого той потребував за свого життя, на придбавання ліків, оплату комунальних послуг, прибирання будинку, приготування їжі. Також позивачем були здійснені витрати на проведення поховання померлого [PERSON] Посилаючись на положення ст. 1259 ЦК України, а також належність відповідачів до спадкоємців першої черги просить суд встановити, що позивач проживала із [PERSON] однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, а також визнати [PERSON] такою, яка має право на спадкування після смерті [PERSON], померлого 22 січня 2015 року, разом зі спадкоємцями першої черги [PERSON] та [PERSON] В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. [PERSON] додала, що фактично проживала із [PERSON] із 1992 року, офіційно свої стосунки не оформлювали, хоча планували це зробити. Зазначила, що до 2007 року [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі із іншою жінкою. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали позовні вимоги в повному обсязі, надали відповідні письмові заяви. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] дала показання, що [PERSON] та [PERSON] проживали разом із 1992-1993 року спочатку на квартирі позивача, а потім на дачному масиві кооперативу «Незабудка» в будинку, що належить позивачу. За словами свідка, останнім часом [PERSON] до дня своєї смерті хворів і позивач доглядала за ним, возила по лікарням, стирала, готувала їжу. Підтвердила пояснення позивача про те, що остання організувала та оплатила похорон [PERSON] Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Суд, заслухавши пояснення сторін у справі, їх представників, показання свідка, дослідивши матеріали справи, оглянувши копію спадкової справи №3/2015, оцінивши надані сторонами докази, з урахуванням визнання позовних вимог відповідачами приходить до висновку про задоволення позову з огляду на наступне. Судом встановлено, що 22 січня 2015 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, що складається зокрема із квартири [ADDRESS]. Вказана квартира належала спадкодавцеві на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 12.12.2007 державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори [PERSON] Як вбачається із матеріалів спадкової справи №3/2015, заведеної приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу [PERSON] до майна померлого 22.01.2015 [PERSON], позивач [PERSON], а також відповідачі, що приходяться дітьми померлого, звернулись у 6-місячний строк після відкриття спадщини із заявами про прийняття спадщини. Статтями 1261 та 1264 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Згідно статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. При цьому кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до положень ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 судам розяснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. На підставі викладеного вище, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та із урахуванням, зокрема перебування померлого [PERSON] у зареєстрованому шлюбі до 2007 року, належності останньому на праві приватної власності квартири [ADDRESS], визнання позову відповідачами,

Outcome: approved