Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

Головний лікар Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні (далі ТОККПНЛ) [PERSON] звернувся із заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] до Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні без його згоди, для стаціонарного лікування . В обґрунтування заяви посилається на ту обставину, що [PERSON] згідно рішення суду визнаний недієздатним та відповідно до його психічного стану страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. У судовому засіданні лікар-психіатр Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні [PERSON] заяву підтримала і пояснила, що [PERSON] страждає психічним захворюванням, тому потребує госпіталізації до психіатричного закладу, внаслідок психічного розладу він не може усвідомити необхідність проходження лікування та надати згоду на лікування у ТОККПНЛ, у зв'язку із чим просить заяву задовольнити. Прокурор в судовому засіданні заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без його згоди підтримав. Законний представник [PERSON] заяву про надання психіатричної допомоги [PERSON] у примусовому порядку підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши та оцінивши наявні у справі докази, вважає, що заяву слід задовольнити. У судовому засіданні з'ясовано, що [PERSON], [INFO], житель Зборівського р-ну с.Гаї Ростоцькі, поступив на стаціонарне обстеження та лікування в 2 психіатричне відділення Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні 27.02.2019 року о 09год. 55хв. по направленні АПВ, в супроводі матері. Із змісту заяви про госпіталізацію [PERSON] вбачається, що його було оглянуто комісією лікарів-психіатрів, які прийшли до висновку про необхідність госпіталізації. Підставою для висновку були відомості про поведінку гр. [PERSON], котрі надійшли від матері [PERSON] Згідно висновку комісії лікарів - психіатрів, [PERSON] діагностовано: розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку у вигляді епілептичної хвороби з генералізованими тоніко-клонічними судомними нападами, вираженим психоорганічним синдромом, що сягає рівня помірної розумової відсталості. У зазначеному вище висновку комісії лікарів - психіатрів описано, що пацієнт в свідомості; доступний малопродуктивному мовному контакту; на запитання відповідає коротко, після пaузи; під час бесіди візуальний контакт не підтримує, відвертає обличчя, закриває руками; мислення в'язке, сповільнене за темпом; судження поверхневі; увага не стійка; рівень здобутих знань низький; відмічається ослаблення пам'яті за рахунок запам'ятовування; коло інтересів обмежене; вольові процеси ослаблені; емоційно нестійкий, плаксивий, дещо напружений; критика до свого стану хвороблива. З анамнезу встановлено, що [PERSON] народився молодшим з двох дітей. Розвивався із затримкою - ходити почав з півтора року, говорити з 3-х років. В два з половиною роки вперше виник генералізований тоніко-клонічний судомний напад. З дитинства перебуває під спостереженням неврологів з приводу вродженої внутрішньої гідроцефалії та судомних припадків, оформлено соціальну допомогу (інвалід дитинства). Неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні в ТОДЛ, останній раз в неврологічному відділенні з 15.10.2015р. по 21.10.201 5р. з діагнозом: Органічне ураження нервової системи з лівобічним геміпарезом атактичним синдромом, симптоматичною епілепсією, з частими терапевтично-резістентними генералізованими тоніко-клонічними приступами. Епілептична епцефалопатія з когнітивними розладами. Контрактура лівого плечового, променево-зап'ястного, гомілково-стопних суглобів. Двобічна плоскостопість. Деформація грудної клітки. Апгіопатія обох очей. Дифузний зоб 1 ст., еутирепідна форма. Амбулаторно приймав підтримуючу терапію у вигляді таб.депакін-хроно і таб.ламотрин. Після закінчення передшкільної підготовки навчався 9 років вдома на індивідуальному навчанні, навчання давалося важко, особливо арифметичні дії. Професії не здобув. ХБ, Твс., ЧМТ. кишкові, вен.захворювання заперечує. Проживає разом з батьками та перебуває під їхньою опікою. Вдома нічим не займається, нічого не допомагає, виконує прості інструкції, в магазин сам не ходить, не вміє рахувати, грається з малими дітьми, неохайний калом. В умови ТОККПНЛ поступає повторно в житі і за направленням АПВ в супроводі матері у зв'язку з почастішанням судомних нападів, легко подразливий, плаксивий, турбує головний біль, легко піддається чужому впливу, не може самостійно забезпечиш свої основні життєві потреби (не ходить в магазин, сам, не купує продукти харчування, одяг, не вміє готувати собі їжу, не користується газовою плиткою, боїться знаходитися один). Останній раз перебував на стаціонарному лікуванні в 2 психіатричному відділенні з 13.02.2017р. по 23.03.2017р. Амбулаторно приймає ламотрин, депакін-хроно. 26.05.2017року рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області [PERSON] [INFO], жителя с.Гаї-Розтоцькі Зборівського району визнано недієздатним. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї, в силу ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства України, як чинний міжнародний договір, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. У 2006 році ВРУ прийнято Закон «Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини», ст.17 якого передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ, як джерела права. Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України. Згідно з практикою ЄСПЛ щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання. З приводу доведеності необхідності надання психіатричної допомоги у примусовому порядку - госпіталізації [PERSON],[INFO] до Тернопільської обласної клінічної комунальної психоневрологічної лікарні для стаціонарного лікування, суд зазначає, що саме на державу покладається позитивний обов'язок створювати належні умови надання психіатричної допомоги громадянам, котрі її потребують, виходячи з діагнозу, що поставлений [PERSON], амнестичних відомостей, та врахуванням того, що 26.05.2017року рішенням Зборівського районного суду Тернопільської області [PERSON] визнано недієздатним, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу, а тому заяву головного лікаря Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні слід задовольнити. На підставі наведеного,

Outcome: approved