Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщення у квартирі [ADDRESS] ; стягнення судових витрат. Позовні вимоги мотивувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . В квартирі зареєстровано ще чотири особи: [PERSON] , [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] . Відповідачі в кінці лютого 2018 року виїхали з даної квартири до Москви, їхні особисті речі у квартирі відсутні. В зв`язку з тим, що відповідачі зареєстровані в її квартирі і не проживають в ній, не надають ніяких коштів на утримання квартири та оплату комунальних послуг, вона позбавлена можливості оформити субсидію на комунальні послуги, оскільки органи влади вимагають довідку про доходи відповідачів, яку вона не може надати, не сплачують витрат пов`язаних із користування жилим приміщенням, не приймають участі у спільному побуті. Тому просила визнати відповідачів такими, що втратили право користування даною квартирою. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила позов задоволити в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечила(а.с. 37). Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про причину неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомиляся належним чином (а.с.42) 10.07.2020 року до суду надійшла довідка відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Івано-Франківській області, з якої вбачається, що [PERSON] , за місцем реєстрації не значиться (а.с.36). Відповідно до ч.10 ст. 187 ЦПК України, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. На виконання вищезазначеної статті судом було повідомлено відповідача про час та місце розгляду справи через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України, проте, відповідач в судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином (а.с.42) З урахуванням думки позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого [PERSON] позивається про його відновлення, шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Як вбачається з матеріалів справи, власником квартири [ADDRESS] є [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 12.06.1998 року та технічним паспортом , виданим Івано-Франківським обласним бюро технічної інвентаризації від 06.03.1998 року (а.с. 24-25). Згідно копії будинкової книги у будинку [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , 1946 р.н., [PERSON] , 1967 р.н., [PERSON] , 1975 р.н., [PERSON] , 1994 р.н. та [PERSON] , 2002 р.н. (а.с.26-27). Як вбачається із довідки виданої КП "Муніципальна інвестиційна управляюча компанія", відповідачі [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] фактично не проживають. Даний факт засвідчили свідки сусіди (а.с. 9). Відповідно до відповідей наданими ВОМІРМП УДМС України в Івано-Франківській області відповідачка [PERSON] значиться зареєстрованою за адресою [ADDRESS] . А відповідач [PERSON] на разі зареєстрованим не значиться (а.с. 36-37). Позивачка вказує, що реєстрація у квартирі відповідачів перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачці на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадяни України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. З матеріалів справи вбачається, що відповідачі в вказаній квартирі не проживають, залишили її добровільно. Житлом вони не цікавиться, витрат по його утриманню не несуть, дій, які б свідчили про намір та бажання зберегти за собою право користування жилим приміщенням, не вчинили. Факт відсутності відповідачів за адресою [ADDRESS] підтверджується заявами свідків: [PERSON] від 23.09.2020 року та [PERSON] від 23.09.2020 року, в яких зазначено, що відповідачі фактично не проживають у квартирі [ADDRESS] більше двох років. Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд вважає за можливе задоволити вимогу в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Однак, у задоволенні вимоги в частині визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням слід відмовити, з огляду на те, що останній зареєстрованим за адресою [ADDRESS] не значиться. Згідно вимог ст. ст. 76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідачки [PERSON] слід стягнути 840 гривень 80 коп. судового збору на користь позивача. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України, ст.ст. 6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України»,

Outcome: approved