Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою відповідно до якої просила суд винести рішення, яким розірвати шлюб зареєстрований між нею та [PERSON], стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподаткованого мінімуму громадян, щомісяця, починаючи стягувати від дня предявлення позову до суду і до досягнення дочкою повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 06 липня 2012 року вона уклала шлюб з [PERSON].. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства та виховання дитини. Починаючи з вересня цього року вони з дитиною проживають окремо, спільне господарство з відповідачем не ведуть. Спільне майно поділили добровільне. По домовленості між ними дочка буде проживати разом з нею. На її утримання вона бажає стягувати з відповідача аліменти за судовим рішенням. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені в ньому. Також суду пояснила, що з вересня 2016 року з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Вважає, що можливість поновити нормальні сімейні стосунки з відповідачем вже втрачена. Їхня дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів визнав в повному обсязі. Вислухавши пояснення позивачки та відповідача, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 06 липня 2012 року в Центральному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції за актовим записом №382, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 КЕ №092139, яке видане 06 липня 2012 року. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON]»ю Сергіївну, [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №162100, яке видане Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 08.09.2012 року, де зазначено, що батьком [PERSON]»ї Сергіївни є [PERSON], а матірю [PERSON]. Подружжя шлюбних відносин не підтримує з вересня 2016 року, з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть та малолітня дитина сторін проживає із матірю позивачкою по справі. Спільне життя сторін не склалося у звязку із різними поглядами на подружнє життя, відсутністю взаєморозуміння. Почуття любові і поваги між ними втрачено. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у сторін відсутні. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, як встановлено судом, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, то шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати малолітню дочку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки [PERSON]»ї є порушенням обов'язку [PERSON] піклуватися про свою дитину. Таким чином, виходячи з інтересів малолітньої дочки сторін, враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги ст..182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON]»ї, [INFO], є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір, а також стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved