Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-23 00:00:00

До Снятинського районного суду Івано-Франківської області звернулось ПАТ «Експобанк» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. В позові вказано, що 07/10/2008 р. позивач та відповідач уклали договір кредиту № 174/2008, відповідно до якого відповідач отримав позику в сумі 7200 доларів США під 20% річних. Позивач свої обов`язки виконав, однак відповідач порушив свої зобов`язання, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за договором в примусовому порядку. Представник позивача подав суду заяву про розгляд справи без його участі. В судове засідання не з`явився відповідач. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено, що 07/10/2008 року між позивачем та відповідачем укладено догові кредиту № 174/2008 USD, відповідно до якого відповідач отримав позику в сумі 7200 доларів США під 20% річних зі здійснення повернення позики на основі графіку платежів. Відповідно до розрахунку заборгованості позивача заборгованість відповідача становить 224344,23 гривні, з яких 23466,82 гривень заборгованість по кредиту, 36933,52 гривень прострочена заборгованість по кредиту, 34589,14 гривень прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 53977,10 гривень пеня за несвоєчасну сплату позики, 75377,85 гривень пеня за несвоєчасну сплату процентів. Додатком до вказаного договору кредиту передбачено повернення позики, шляхом сплати ануїтетних платежів. 24/01/2011 позивач надіслав відповідачу вимогу про дострокове виконання відповідачем своїх зобов`язань у зв`язку з порушенням ним умов договору. Згідно із ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг строку позовної давності переривається у разі вчинення боржником дії, що свідчить про визнання ним свого боргу або іншого обов'язку. Наслідком переривання строку позовної давності, відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України, є перебіг строку позовної давності заново, а відповідно - до нового строку не зараховується час, що минув до моменту його переривання. Відповідно до п. 31 постанови Пленуму ВССУ № 5 від 30.03.2012 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», а також згідно із імперативним приписом п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. Відтак, позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Вказаний строк давності є присічним, а тому не підлягає поновленню незалежно від поважності причин його пропуску. Разом з цим ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено частинами 12 та 13 згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» № 3795-VI від 22 вересня 2011 року. Пунктом 2 прикінцевих положень цього Закону передбачено, що його дія не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності, тобто до 16 жовтня 2011 року. Однак, договір між позивачем та відповідачем було укладено раніше - до цієї дати, а отже чинні на даний час положення п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», якими встановлено заборону вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не застосовуються до відносин, що виникли на підставі укладеного між договору. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не було подано заяви про застосування строку позовної давності, підстави для його застосування згідно із п. 7 ч. 13 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» відсутні, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню його заборгованість за договором. В п. 1 ст. 1054 ЦК України вказано, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. В п. 1 ст. 629 ЦК України вказано, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. В п. 1 ст. 549 ЦК України вказано, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30/03/2012 р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків. Вказану заяву відповідач суду не подав. В п. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. За вказаних обставин судом встановлено укладення між позивачем та відповідачем договору, умови якого належним чином відповідачем не виконано, а тому позивачем нараховано відповідачеві до сплати проценти за користування кредитом та неустойку за неналежне виконання зобов`язання. Відповідач не подав суду розрахунку, який би спростовував розрахунок та позовні вимоги позивача. Даний позов обґрунтовано належними правовими підставами, а тому він підлягає задоволенню. Відповідно до зазначеного та на підставі ст.ст. 549, 629, 1054 ЦК України, ст. 60 ЦПК України суд, -

Outcome: approved