Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на спадкове майно після смерті своєї матері [PERSON] . Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, звернулася до нотаріальної контори в строк прийняття спадщини, однак у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, спадкодавець [PERSON] прийняла також спадщину після смерті своєї доньки в 2003 році, однак не оформила право на спадщину у встановленому законом порядку. Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розглянути справу за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач - представник Одеської міської ради про дату та час судового засідання неодноразово повідомлялася належним чином, однак до суду не з`явилася та не надала будь-яких обґрунтувань причин своєї неявки, відзив на позовну заяву також до суду не був наданий. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом також враховується, що відповідно до ч.1ст.44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання. Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з положеннями ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК). Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Достовірними, відповідно до ст.79 ЦПК України є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Згідно ч.1 та ч.6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В судовому засіданні встановлено, що[INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії [NUMBER] від 12.04.2016 року. На момент смерті вона проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 19 від 13.08.2016 року, яка видана ОСББ «Петровський». Спадкоємцями після смерті є донька померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.03.1974 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00017006150 від 18 серпня 2016 року про зміну прізвища у зв`язку з укладенням шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] ». До спадкової маси входить 7/100 частини квартири спільного заселення під номером [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 19 вересня 2002 року. Право власності було зареєстровано в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єктів нерухомості, що підтверджується реєстраційним посвідченням № 21814.093 від 19.09.2002 року. Крім того, відомості щодо реєстрації права власності були також надані суду на ухвалу про витребування листом № 521/493/19/4815/9-вих від 19.02.2019 року КП «БТІ» ОМР. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на все його майно в П`ятій одеській державній нотаріальній конторі за номером у спадковому реєстрі 59383776, номер у нотаріуса 232/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44812724 від 18.08.2016 року. Відповідно до договору дарування власниками 7/100 частини вищевказаної квартири є [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. [PERSON] також є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 18.04.1966 року та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану № 00018659858 від 09.09.2017 року про зміну прізвища у зв`язку з реєстрацією шлюбу з « [PERSON] » на « [PERSON] ». [PERSON] померла [INFO] відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 02 квітня 2003 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Згідно з п. 1 Листа ВССУ України з розгляду цивільних та кримінальних справи № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» при вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР. З урахуванням, що [PERSON] померла [INFO] (і час відкриття спадщини є [INFO] ) під час дії ЦК УРСР, то до таких правовідносин застосовуються положення ЦК УРСР. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Суд вважає обґрунтованим позицію позивача по справі про те, що [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном на 7/200 частин квартири за адресою: [ADDRESS] , яка знаходилася у власності [PERSON] у зв`язку з тим, що вона продовжувала постійно проживала та була відповідно зареєстрована за адресою вказаної квартири. Крім того, право власності на 7/100 частин спадкового майна було оформлене і на [PERSON] , і на [PERSON] в рівних частках відповідно до договору дарування від 19.09.2002 року. Таким чином, до спадкової маси входить і частина неоформленої спадщини, яка була прийнята [PERSON] . після смерті [PERSON] Загалом до спадкової маси входить 7/100 частини квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] 16.03.2019 року постановою державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори Ігнатенко М.М. [PERSON]. було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частику квартири під [ADDRESS] у зв`язку з тим, що спадкоємцем не надано до нотаріуса відповідно до п. 4.18 пункту 4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року оригіналів документів, що посвідчують право власності спадкодавця на вказане майно. 21.12.2019 року листом державного нотаріуса Малиновської державної нотаріальної контори №155/01-16/п було повідомлено про те, що спадкова справа після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , не заводилася. Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України. Відповідно ст.1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Так, у першу чергу, як передбачено ст.1261 ЦК України, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до п. 4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві. У відповідності до ст. 68 Закону України «Про нотаріат», нотаріус перевіряє склад спадкового майна. Згідно порядку вчинення нотаріальних дій видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно. Не подання документів, що необхідні для вчинення нотаріальної дії, у відповідності до ст.49 ЗУ «Про нотаріат» є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Крім того, згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 3.1. Листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). У зв`язку з тим, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, то є законні підстави для визнання за позивачем права власності на спірну квартиру. Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Згідно ст.6 ч.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішив спір щодо його прав обов`язків цивільного характеру. Виходячи із правил ст.6 ч.1 Конвенції і практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права в Україні, невід`ємною частиною права на справедливий судовий розгляд є доступ до суду. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі. Згідно з ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Outcome: approved