Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON]. звернулася до Рівненського міського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства "Рівнеазот" про стягнення середньої зарплати за затримку виплати розрахункових сум при звільненні, вимоги по якій в подальшому уточнила, подавши до суду письмову заяву 25.10.2017р. та просила стягнути з відповідача на її користь 28248,66 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що працювала в публічному акціонерному товаристві «Рівнеазот» ( на даний час Приватне акціонерне товариство «Рівнеазот»). Наказом\~№ 654-ВК від 15 березня 2017\~вона була звільнена з 28.03.2017р. з роботи на підставі\~ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю. Розрахунку при звільненні з нею не проведено. Розрахункові кошти отримала 30.06.2017 року. Враховуючи, що з дня звільнення з роботи, а саме з 29 березня 2017 року нарахована при звільненні заробітна плата була виплачена 30.06.2017р., то у відповідності до вимог\~ст.117 КЗпП України\~ПрАТ « Рівнеазот» зобовязане\~\~виплатити їй\~\~середній заробіток\~\~за час затримки\~\~розрахунку, починаючи з 29.03.2017 по 01.07.2017 року, в розмірі 28248,66 грн. Представник позивача, адвокат [PERSON]. згідно договору, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю в межах уточненої від 25.10.2017р. позовної заяви та просила позов задовольнити повністю. Представник ПрАТ «Рівнеазот» [PERSON] заперечив проти задоволення\~\~позовних вимог, покликаючись на ту обставину, що вини ПрАТ « Рівнеазот» у невиплаті\~\~належних звільненому працівникові сум немає, оскільки ПрАТ» РІвнеазот» не отримало всіх належних сум за надані послуги від РОВКП «Рівнеобводоканал. Крім того, з 07 березня 2017 року на підприємстві повністю обмежили поставку природного газу, не давши змоги виробити продукцію. Вважає, що ПрАТ « Рівнеазот», порушуючи строки\~\~розрахунку із звільненими працівниками діє у стані крайньої\~\~необхідності, а тому на підставі\~\~ч.2\~ст. 1171 ЦК України\~просить суд звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування\~\~шкоди частково або повністю. За таких обставин, просив у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослiдивши письмовi докази по справi, суд прийшов до висновку, що позов пiдлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на ПрАТ «Рівнеазот» та з 28.03.2017р. \~звільнена з роботи на підставі\~ст. 38 КЗпП України\~за власним бажанням, у звязку з невиконанням власником законодавства про працю згідно наказу № 654-ВК від 15.03.2017 року. Розрахунок на день звільнення з нею не проведено. Встановлено, що розрахункові кошти [PERSON] отримала 30.06.2017року. Відповідно до частини 1статті 117\~КЗпП України\~в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в\~статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст.47, частиною 1 статті\~116 КЗпП України\~при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1статті 117\~КЗпП України\~обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116\~КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку. Отже, непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої\~статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум. Така правова позиція, яка відповідно до положеньстатті 360-7\~ЦПК України\~є обов'язковою для всіх судів України, викладена в постанові Верховного Суду України від 29.01.2014 р. у справі № 6-144цс13. Так, вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати сум належних при звільненні стосуються періоду з 29.03.2017 року по 30.06. 2017 року ( оскільки заробітна плата,\~\~відповідно до виданого Рівненським міським судом судового наказу була виплачена 30.06.2017року) За таких обставин та враховуючи те, що невиплата звільненому позивачу всіх сум, суд приходить до висновку, що позов про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає задоволенню за період з 29.03. 2017 по 30.06. 2017 року, що становить 61 робочих днів (березнь 2 робочих дні, квітень 19 робочих дні, травень 20 робочих днів, червень 20 робочих днів). З довідки про середню заробітну плату № 2085 від 19.10.2017р. вбачається, що загальна сума доходу [PERSON] за січень-лютий 2017 року становить 16798, 70 грн, середньогодинна заробітна плата становить 57,8866 грн., виходячи з того, що в січні нею було відпрацьовано 137,40 годин, в лютому 152,80 години, а всього 290,20 годин за період січень-лютий 2017 року , з чим погодилася в судовому засіданні представник позивача . Період затримки розрахунку з позивачем складає: з 29.03..2017 року року по 30.06. 2017 року включно: 57,8866 грн. середня заробітна плата за один день х 61 робочих днів х 8 (кількість годин в робочому дні = 28248,66грн. Суд\~\~не приймає до уваги\~\~ покликання представника відповідача на той факт, що невиплата заробітної плати позивачу відбулась\~\~у стані крайньої необхідності, а відтак на підставі ч.2\~ст. 1171 ЦК України\~суд може звільнити ПрАТ «Рівнеазот» від відшкодування шкоди оскільки\~право\~позивача на отримання\~\~середнього заробітку\~\~за час затримки розрахунку\~є\~абсолютним і виникає із трудових правовідносин, і до вказаних правовідносин не можуть застосовуватись норми, які випливають із деліктних\~зобовязань, оскільки правила\~ст. 1171 ЦК України\~застосовуються\~\~при вирішенні\~\~спору, що стосуються відшкодування шкоди.. Суд визнає безпідставними і покликання\~\~представника відповідача на\~\~відсутність їх вини у\~\~невиплаті заробітної плати, оскільки подані\~\~ним докази, зокрема, рішення\~\~міжвідомчої комісії з міжнародної торгівлі про призупинення\~\~дії антидемпінгових мит та рішення Господарського\~\~суду Рівненської облсті\~\~про стягнення з ОВКПВ КГ «Рівнеоблводоканал» на користь ПрАТ « Рівнеазот» заборгованості, жодним\~\~чином\~\~не свідчать про відсутність\~\~вини відповідача щодо невиплати заборгованості із заробітної плати позивачу. Відповідно до ст. 88 ЦПК судові витрати, судовий збір в сумі 640,00 грн., підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету України. На підставі викладеного,

Outcome: approved