Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно. Просить визнати за ним в порядку спадкування право власності на спадкове майно, яке належало [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на: земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 3,79 га, рілля, кадастровий номер 7422488700:05:051:0008, що розташована на території Сядринського старостинського округу Корюківської міської ради Чернігівської області; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,63 га, сіножаті, кадастровий 7422788700:05:044:0019, що розташована на території Сядринського старостинського округу Корюківської міської ради Чернігівської області; земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,26 га, пасовище, кадастровий номер 7422488700:05:041:0003, що розташована на території Сядринського старостинського округу Корюківської міської ради Чернігівської області; земельну частку (пай) площею 5,35 умовних кадастрових гектари по колишньому колективному сільськогосподарському підприємству ім. Димитрова Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЧН № 0152994. Позивач прийняв спадщину після смерті батька, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Позивач належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, в позовній заяві просив справу розглянути без його участі. Представник відповідача належним чином оповіщений про час та місце розгляду справи, у підготовче засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, не заперечує у задоволенні вимог позивача. Представник третьої особи у підготовче засідання не з`явився, належним чином повідомлений про розгляд справи, надав заяву про розгляд справи без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень ЦПК розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого засідання. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до частини 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає за необхідне позов задовольнити, виходячи із наступних підстав. Судом по справі встановлено, що [PERSON] , народився [INFO] в м. Брянка Луганської області, що підтверджується паспортом № [NUMBER] , орган, що видав 7420, виданий 23.10.2019, УНЗЄДДР [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про народження батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] (повторне свідоцтво про народження серія [NUMBER] від 18.10.2019 року). 27 травня 1956 року батьки позивача одружилися, що підтверджується свідоцтвом про одруження [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, про що Виконавчим комітетом Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області видано свідоцтво про смерть (серія [NUMBER] ) та складено відповідний актовий запис за № 22. За життя [PERSON] був членом колективного сільськогосподарського підприємства ім. Дімітрова Сядринської сільської ради Корюківського району Чернігівської області, тому до спадкового майна належать земельні ділянки (колишня земельна частка (пай), власність на які підтверджувалася державними актами на право власності на земельну ділянку, а саме: ?земельна ділянка площею 3,79 га, рілля, для ведення особистого селянського господарства, вартість на момент смерті 39581,58 грн, право власності на яку підтверджувалася державним актом на право власності на земельну ділянку від 07.07.2004 року серії ЧН № 181267. ?земельна ділянка площею 0,63 га, сіножаті, для ведення особистого селянського господарства, вартість на момент смерті 2582,67 грн., право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 15.06.2004 року серії ЧН № 019594; ?земельна ділянка площею 0,26 га, пасовище, ведення особистого селянського господарства, вартість на момент смерті 2270,80 грн, право власності на яку підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку від 07.07.2004 року серії ЧН № 019340. Також [PERSON] відповідно до норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України (довідка виконкому Корюківської міської ради від 04.12.2019 № 654) успадкував від своєї дружини [PERSON] , яка померла [INFO] , земельну частку (пай) по колишньому КСП ім. Дімітрова Сядринської сільської ради, розміром 5,35 умовних кадастрових гектари, право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] 0152994, вартість на момент смерті становить 19 807,00 грн. За життя оформити свої спадкові права на це майно батько не встиг. Відповідно до ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Саме на дане майно після смерті спадкодавця відкрилась спадщина. Відповідно до довідки виконкому Рибинської сільської ради Корюківського району Чернігівської області від 12.11.2019 № 409/02-22 [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , дійсно проживав по день смерті за адресою [ADDRESS] разом з сином [PERSON] , [INFO] , дружиною сина - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України позивач є спадкоємцем першої черги спадкування. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, так як позивач постійно проживав з батьком, він прийняв спадщину, однак через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове нерухоме майно. Для підтвердження дійсності отримання покійними документів на землю позивач звернувся з заявами до Міжрайонного управління у Корюківському та Сновському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, де йому надали відповідну інформацію (від 10.12.2019 року № 31-25-0.201-4213/177-19, від 11.12.2019 № 31-25-0.201-4239/177-19). У разі втрати, пошкодження сертифіката на право на земельну частку (пай) порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування до суду (Лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13). Отримати свідоцтво про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, можливо лише після подання нотаріусу правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, а також перевірки нотаріусом відсутності заборони або арешту вказаного майна (п. 4.15 гл. 10 р. ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.12 р. № 296/5). Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно із ст. 126 Земельного кодексу України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспарюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Оскільки спадкоємець не має змоги оформити спадщину відповідно до вимог законодавства у зв`язку із відсутністю правовстановлюючих документів, питання визнання належності цього майна має вирішуватися у судовому порядку, оскільки рішення суду буде юридичним документом для оформлення права на це майно. Відповідно до положень статті 1216 Цивільного кодексу України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із вимогами статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень частини 1 статті 1220 Цивільного кодексу України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до частини 3 статті 1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому є всі підстави для задоволення позову. Зважаючи на викладене вище, з`ясувавши повно і всебічно обставини справи, перевіривши їх доказами, дослідженими в підготовчому засіданні, суд вважає, що позовні вимоги не суперечать вимогам діючого законодавства, є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1, 3 ст. 136 Цивільно-процесуального кодексу України, суд, врахувавши майновий стан сторони, своєю ухвалою відстрочив сплату частини судового збору у сумі 420 грн. 40 коп. до ухвалення судового рішення у справі. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України про судовий збір. Оскільки відповідачем позов визнано під час підготовчого засідання до початку розгляду справи по суті, несплачену позивачем частину судового збору в розмірі 420, 40 грн. суд вважає за можливе віднести на рахунок держави. Решту сплаченого судового збору залишити за позивачем. Враховуючи викладене,

Outcome: approved