Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси, 08.05.2014 року звернулись позивачі із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, зазначаючи, що 09.11.2001 року між [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 10.01.1999 р., за № 215, був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого, відповідачі продали, а позивачі купили квартиру [ADDRESS]. Оскільки зазначений договір не був посвідчений в нотаріальному порядку, а відповідачі ухиляються від його нотаріального посвідчення, позивачі просили визнати зазначений договір дійсним. Позивачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання з'явилися. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять суд їх задовольнити. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не сповістила. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку. Про причини своєї неявки суд не сповістили. Відповідач [PERSON] у судове засідання з'явився. З позовними вимогами позивачів не згодний, так як вважає позов необгрунтгованим та безпідставним, таким, що не підлягає задоволеню. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 09.11.2001 року між [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своїх неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дитини [PERSON], [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] 10.01.1999 р., за № 215, був укладений договір купівлі-продажу, за умовами якого, відповідачі продали, а позивачі купили квартиру [ADDRESS]. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № Н-1239 від 09.11.2001 року, укладений на Одеській Універсальній Біржі «ЦЕНТР». Підтвердженням факту виникнення права власності у позивачів на вищезазначену квартиру, є реєстрація зазначеної квартири в КП «ОМБТІ та РОН» на праві приватної власності за № 985 стор. 162, кн. 139 доп., що підтверджується копією договору. Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, позивачі передала відповідачам обумовлену в Договорі купівлі-продажу грошову суму, а відповідачі передали позивачам ключі від спірної квартири, після чого позивачі вселилися до квартири, де й проживають по цей час. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, що підстави для відмови у визнанні договору купівлі-продажу дійсним - відсутні.

Outcome: approved