Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить позбавити відповідача батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони з 10 травня 2007 року до 18 листопада 2013 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В них [INFO] народилася дочка [PERSON]. Після розірвання шлюбу позивачці змінено прізвище з [PERSON] на [PERSON], малолітню дочку [PERSON] залишено проживати з нею. Шлюбно-сімейні відносини між сторонами не складалися одразу після одруження, відповідач проживав з своїми батьками в с. Вікно, рідко приїжджав до позивачки та їх дочки. Тобто, з часу народження дитини піклуванням про її здоров'я, про фізичний, духовний та моральний розвиток займається позивачка самостійно. Оскільки відповідач добровільно не приймав участі в фінансовому забезпеченні дитини, а самостійно утримувати дочку позивачці важко, за позовом [PERSON] в 2011 році судом вирішено стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1 /4 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак, аліменти відповідач вчасно та в повному обсязі не сплачує, станом на 01.12.2017 року заборгованість становить 29368,73 грн. Дочка часто хворіє, знаходиться на диспансерному обліку із діагнозом: складний міопічний астигматизм обох очей, амбліопія рефракційна середнього ступеня обох очей. Систематичне лікування супроводжується значними матеріальними витратами і ті мінімальні суми, які відповідач оплачує в рахунок аліментів один раз в півріччя, не є достатніми. Саме тому позивачка змушена їздити на сезонні роботи. Впродовж десяти років відповідач не виконує покладених законом батьківських обов'язків: не бере будь якої участі у житті дитини; не піклується про її фізичний та духовний розвиток; не спілкується з [PERSON] взагалі, що негативно впливає на її психоемоційний стан. За зверненням позивачки до практичного психолога було проведене індивідуальне діагностичне психологічне обстеження [PERSON] та 25.01.2018 року складено Висновок, в якому зазначено, що «… [PERSON] вразлива, емоційно виразна, мрійлива, в дитини відзначається деяка замкнутість та порушене базове відчуття безпеки через відсутність контакту з батьком (за словами дитини, батько не виявляє бажання до спілкування)». З характеристики учениці 4-го класу [PERSON]., виданої в грудні 2017 року Чернятинським ЗЗСО І-ІІІ ст. слідує, що за час перебування дитини в школі, батько жодного разу не цікавився її навчанням дочки. Відповідач не бажає будувати хороших стосунків з дитиною та не дбає про нормальне самоусвідомлення [PERSON]; він ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, станом здоров'я; не спілкується з дитиною, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків. Такі дії, у відповідності до ст. 164 Сімейного Кодексу України, є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки. Натомість, у позивачки з дитиною хороші, довірливі стосунки; вона забезпечує належні умови проживання й догляду. Позивачка вважає, що є всі підстави, передбачені ст. 164 СК України, для позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно Ухвали суду про відкриття провадження в справі від 21.03.2018 р., за клопотанням позивачки, до участі в справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача, - орган опіки та піклування в особі Городенківської районної державної адміністрації. 05.04.2018 р. орган опіки та піклування Городенківської РДА в особі Служби у справах дітей Городенківської районної державної адміністрації повідомив суд про свою участь у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позов з підстав, зазначених в ньому, просить його задовольнити. Суду пояснила, що коли їх дочці [PERSON] виповнилося 3 роки, відповідач залишив сім'ю, і з того часу проживає в с. Вікно, а позивачка з дочкою проживаються в с. Чернятин. Приблизно протягом року відповідач відвідував дитину в дитячому садочку. В даний час відповідач має іншу сім'ю, з 2010 року він не приймає будь-якої участі у житті дитини; не піклується про неї; не спілкується з нею взагалі, аліменти на її утримання сплачує дуже рідко і не в повному обсязі. На час подання позову вона з дочкою була зареєстрована в [ADDRESS], а в даний час вони і зареєстровані, і проживають в [ADDRESS]. Дитина навчається в 5 класі в Чернятинській ЗЗОШ. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - провідний спеціаліст відділу з питань усиновлення, опіки, піклування та сімейних форм виховання дітей служби у справах дітей [PERSON] суду пояснила, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Було заслухано дитину та встановлено, що [PERSON] не пам'ятає, коли бачила батька останній раз, оскільки він не приходить в гості. Відповідач не виконує покладених законом на батьків обов'язків: не цікавиться життям дочки, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного догляду, повноцінного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Комісія вирішила за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дочки [PERSON]. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, з невідомих суду причин, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений належним чином, що доводиться рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень - судових повісток. Заслухавши учасників справи, які з'явились в судове засідання, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного. Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Те, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 08.10.2007 р. Чернятинською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 32 від 08.10.2007 р. Рішенням Городенківського районного суду від 18 листопада 2013 року по справі № 342/1677/13-ц, яке набрало законної сили 16 грудня 2013 р., розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрований 10.05.2007 р. в с. Чернятин Городенківського району Івано-Франківської області, актовий запис № 6; дочку [PERSON], [INFO] залишено на проживанні з [PERSON]; після розірвання шлюбу відновлено позивачці дошлюбне прізвище «[PERSON]». Копіями виписок із медичної карти амбулаторного хворого № 9073/16 від 19.08.2016 року, № 8488/17 від 23.07.2017 року, виданих офтальмологічним відділенням Івано-Франківської ОДКЛ стверджується, що [PERSON], [INFO] знаходилася на стаціонарному лікуванні з 12.08.2016 р. по 19.08.2016 р., та з 14.08.2017 р. по 23.08.2017 р. Характеристикою, виданою Чернятинським ЗЗСО І-ІІІ ст. стверджується, що [PERSON] навчається в Чернятинській ЗЗСО І-ІІІ ст.; за час навчання зарекомендувала себе здібною, дисциплінованою, старанною, спокійною ученицею, програмовий матеріал засвоїла на високий та достатній рівні; вдома створені всі умови для навчання; регулярно відвідує школу, без поважних причин не пропускає уроки; навчанням і вихованням [PERSON] займається мама, яка контролює виконання домашніх завдань, тримає зв'язок з класним керівником; за час перебування дитини у школі батько жодного разу не цікавився навчанням своєї дочки. З копії висновку від 25.01.2018 року про індивідуальне діагностичне психологічне обстеження учениці 4-А класу Чернятинського\~ ЗЗСО І-ІІІ ст. [PERSON], проведеного з 22.12.17 по 23.01.18р., встановлено, що [PERSON] вразлива, емоційно виразна, мрійлива, в дитини відзначається деяка замкнутість та порушене базове відчуття безпеки через відсутність контакту з батьком (за словами дитини, батько не виявляє бажання до спілкування). Довідками-розрахунками по аліментах, складеними державним виконавцем Городенківського РВ ДВС стверджено, що в користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] з 11.11.2011 р. по 31.07.2018 р. [PERSON] сплачено 20873,77 грн., станом на 01.08.2018 р. борг по сплаті аліментів становить 37223,98 грн.; Допитана судом свідок [PERSON], бабуся [PERSON] (мати позивачки) суду пояснила, що після одруження її дочка [PERSON] та відповідач проживали 1 тиждень в с. Вікно, а потім перейшли проживати до них додому в с. Чернятин, а через 3 роки розійшлися. Вказала, що внучка [PERSON] була ще в садочку, коли відповідач її провідував, а зараз дитина іде вже у 5-й клас. Ще коли дитина вперше йшла в школу, вони надіялись, що батько прийде на 1 вересня, але він не прийшов. Допитана судом свідок [PERSON], яка працює вчителем в Чернятинському ЗЗСО І-ІІІ ст. суду показала, що є сусідкою позивачки та її подругою. Сім'ю знає давно; дівчинка [PERSON] приходила гратися до її сина. [PERSON] одного разу їй жалілася, що тато їхав машиною по селі і навіть не зупинився. Згідно з міжнародними та національними правовими нормами до прав дитини належить, зокрема, право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя. Відповідно до положень ст. 12 ч. 1 Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року "Про права дитини" (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), дитині, здатній сформулювати власні погляди, забезпечують право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що проживає з мамою, дідусем та бабусею в с. Чернятин, останній раз бачила батька коли ще була маленькою. Знає, що тато проживає у с. Вікно. До школи, в якій вона навчається, тато ніколи не приходив. Дитина вважає, що так як батько не бажає з нею спілкуватись, не приходить до неї, не турбується про неї, тому його треба позбавити батьківських прав. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Висновком органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації від 12.02.2018 р. № 01-23/123 стверджено, що питання щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої дочки [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації 08.02.2018 р., було вирішено доцільним позбавляти відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON], жительки [ADDRESS]. Підстав не приймати до уваги згаданий висновок у суду немає, оскільки він ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Як випливає зі змісту положень принципу 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959 р., дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння, вона повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. У відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В ході розгляду справи встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO]: не піклується про її фізичний і духовний розвиток, про здоров'я, навчання та виховання, не дбає про харчування, медичний догляд, не спілкується з дитиною, не в повному обсязі сплачує аліменти на утримання дочки. Тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, ст.ст. 150, 164-166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved