Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

АТ «Універсал Банк» звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором оренди житла. Мотивуючи свої вимоги тим, що 02.01.2019 року між АТ «Універсал Банк» (орендодавець) та громадянином України [PERSON] (орендар) укладено Договір найму квартири б/н, за яким орендодавець передає, а орендар приймає в оренду на строк, який зазначений у п. 2.1. цього Договору, житлове приміщення - чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] (об`єкт оренди). Детальний план об`єкту оренди наведено у Додатку № 1 до Договору оренди. Право власності орендодавця на об`єкт оренди підтверджується Свідоцтвом від 09.12.2010 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Масюк І.Є., зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за номером 2570, а також витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №263771 від 03.02.2013 року. Відповідно до п. 3.2. Договору оренди сторони домовились, що з дати підписання Акту №1 до 31.01.2019 року вартість оренди складає 76 500 грн. 00 коп. (з ПДВ), яка підлягає оплаті у строк до 31.01.2019 року. З 01.02.2019 року розмір щомісячної орендної плати за повний календарний місяць користування об`єктом оренди становить 8 500 грн. 00 коп. (з ПДВ). 02.01.2019 року на виконання п.2.2 Договору оренди з дотриманням вимог ч. 1 ст. 795 ЦК України між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі квартири, згідно п. 1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт оренди. 30.11.2019 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було підписано Акт № 2 про повернення об`єкту оренди з оренди. Однак, [PERSON] порушено умови Договору оренди, а саме не сплачено орендодавцю орендну плату у повному обсязі та інші платежі визначені договором. Пункт 3.2. Договору оренди передбачає розмір орендної плати, про який домовлялися сторонни Договору оренди. Згідно п. 3.4. Договору оренди з 01.02.2019 року наймач оплачує орендну плату до 15 числа поточного місяця на підставі цього Договору на рахунок № [NUMBER] в АТ «Універсал Банк», МФО 322001, але у будь якому випадку не пізніше останнього дня поточного календарного місяць, за який здійснюється оплата. Відповідно до п. 3.5 Договору оренди наймач сплачує орендну плату шляхом внесення на рахунок наймодавця, зазначений у п.3.4 даного Договору. П. 7.1.1 Договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі на умовах і у строки, передбачені цим договором, а також оплачувати житлово-комунальні послуги. Однак, станом на 30.04.2020 року відповідач свої зобов`язання зі сплати орендної плати не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість з орендної плати та штрафних санкцій у розмірі 92 502 грн. 14 коп., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості з орендної плати та неустойки станом на 01.04.2020 року. Крім того, відповідач не виконував своїх зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 59 181 грн. 03 коп., й вказану суму було сплачено позивачем, про що свідчать такі документи: платіжне доручення №8839/6 від 24.02.20 року на суму 8 120 грн. 40 коп. (оплата за водовідведення та водопостачання); платіжне доручення №8839/7 від 24.02.20 року на суму 4 367 грн. 58 коп. (оплата за електричну енергію); платіжне доручення №8839/3 від 25.02.20 року на суму 6 693 грн. 89 коп. (оплата за утримання будинку та прибудинкової території), платіжне доручення №8839/4 від 25.02.20 року на суму 7 080 грн. 88 коп. (оплата за гарячу воду); платіжне доручення №8839/5 від 25.02.20 року на суму 32 918 грн. 28 коп. (оплата за опалення). Пункт 7.1.3. Договору оренди передбачає, що наймач компенсує наймодавцю здійснену останнім оплату житлово-комунальних послуг. Відтак, загальна сума заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» становить 151 683 грн. 17 коп., з яких: 92 502 грн. 14 коп. - заборгованість з орендної плати та неустойки за її несплату, 59 181 грн. 03 коп.- сума, яка підлягає стягненню в якості компенсації за оплачені житлово-комунальні послуги. В судове засідання позивач не з`явився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи згідно чинного законодавства - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду), а будучи присутнім в судовому засіданні 24.03.2021 року представник [PERSON] , діючий на підставі довіреності від 08.07.2020 року, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач в судове засідання повторно не з`явивився, про час та місце розгляду справи повідомлена згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним оголошенням на офіційному сайті судої влади (суду). Відповідачем здійснено ознайомлення із матеріалами справи, що підтверджується заявою від 25.01.2021 року представника відповідача адвоката Фумельова І.О., діючого на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 05.01.2021 року. Відзив на позов відповідаче не наданий. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ (Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких підстав суд визнав за можливе розглядати справу за відсутності сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Розгляд справи відбувся у порядку спрощеного позовного провадження. Так, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі (ч.1 ст. 279 ЦПК України) Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін (ч.5 ст. 279 ЦПК України). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони перебували у договірних/зобов`язальних правовідносинах. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). § 4 ЦК України визначені правила найму будівлі або іншої капітальної споруди. Договір найму будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 793 ЦК України). Так, 02.01.2019 року між АТ «Універсал Банк» (орендодавець) та громадянином України [PERSON] (орендар) укладено Договір найму квартири, за яким орендодавець передає, а орендар приймає в оренду на строк, який зазначений у п. 2.1. цього Договору, житлове приміщення - чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] (об`єкт оренди) (а.с. 18 - 22, 23 - 27, 29). Детальний план об`єкту оренди наведено у Додатку № 1 до Договору оренди. Право власності орендодавця на об`єкт оренди підтверджується Свідоцтвом від 09.12.2010 року, виданим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Масюк І.Є., зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій за номером 2570, а також витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №263771 від 03.02.2013 року (а.с. 30). Відповідно до п. 3.2. Договору оренди сторони домовились, що з дати підписання Акту №1 до 31.01.2019 року вартість оренди складає 76 500 грн. 00 коп. (з ПДВ), яка підлягає оплаті у строк до 31.01.2019 року. З 01.02.2019 року розмір щомісячної орендної плати за повний календарний місяць користування об`єктом оренди становить 8 500 грн. 00 коп. (з ПДВ). 02.01.2019 року на виконання п.2.2 Договору оренди з дотриманням вимог ч. 1 ст. 795 ЦК України між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] підписано Акт прийому-передачі квартири, згідно п. 1 якого орендодавець передав, а орендар прийняв об`єкт оренди. 30.11.2019 року між АТ «Універсал Банк» та [PERSON] було підписано Акт № 2 про повернення об`єкту оренди з оренди (а.с. 28). Відповідно до ст. 795 ЦК України передання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди (їх окремої частини) оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше не встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється. Зміст договору, відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони погодили умови договору своїми підписами. Відповідно до ст.ст. 6, 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 цього Кодексу. Відповідач відповідно до договору засвідчив, що всі умови договору йому зрозумілі й він вважає їх справедливими по відношенню до себе та підтвердив свою здатність виконувати умови договору вцілому. Однак, [PERSON] порушено умови Договору оренди, а саме не сплачено орендодавцю орендну плату у повному обсязі та інші платежі визначені договором. Відповідно до ст. 795 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строку. Ст. 526 передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Пункт 3.2. Договору оренди передбачає розмір орендної плати, про який домовлялися сторонни Договору оренди. Згідно п. 3.4. Договору оренди з 01.02.2019 року наймач оплачує орендну плату до 15 числа поточного місяця на підставі цього Договору на рахунок № [NUMBER] в АТ «Універсал Банк», МФО 322001, але у будь якому випадку не пізніше останнього дня поточного календарного місяць, за який здійснюється оплата. Відповідно до п. 3.5 Договору оренди наймач сплачує орендну плату шляхом внесення на рахунок наймодавця, зазначений у п.3.4 даного Договору. П. 7.1.1 Договору оренди передбачено, що орендар зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату та інші платежі на умовах і у строки, передбачені цим договором, а також оплачувати житлово-комунальні послуги. Однак, станом на 30.04.2020 року відповідач свої зобов`язання зі сплати орендної плати не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість з орендної плати та штрафних санкцій у розмірі 92 502 грн. 14 коп., що підтверджується довідкою про розрахунок заборгованості з орендної плати та неустойки станом на 01.04.2020 року (а.с. 35). Крім того, відповідач не виконував своїх зобов`язань з оплати житлово-комунальних послуг, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 59 181 грн. 03 коп. (а.с. 35), й вказану суму було сплачено позивачем, про що свідчать такі документи: платіжне доручення №8839/6 від 24.02.20 року на суму 8 120 грн. 40 коп. (оплата за водовідведення та водопостачання); платіжне доручення №8839/7 від 24.02.20 року на суму 4 367 грн. 58 коп. (оплата за електричну енергію); платіжне доручення №8839/3 від 25.02.20 року на суму 6 693 грн. 89 коп. (оплата за утримання будинку та прибудинкової території), платіжне доручення №8839/4 від 25.02.20 року на суму 7 080 грн. 88 коп. (оплата за гарячу воду); платіжне доручення №8839/5 від 25.02.20 року на суму 32 918 грн. 28 коп. (оплата за опалення) (а.с. 31 - 34, 35). Пункт 7.1.3. Договору оренди передбачає, що наймач компенсує наймодавцю здійснену останнім оплату житлово-комунальних послуг. Оскільки позивач здійснив за відповідача кошти з оплати житлово-комунальних послуг в сумі 59 181 грн. 03 коп., й з підстав наявності заборгованості відповідача з орендної плати та неустойки за її несплату - 92 502 грн. 14 коп., ці кошти у загальній сумі - 151 683 грн. 17 коп.(59 181 грн. 03 коп. + 92 502 грн. 14 коп.) підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Відтак, загальна сума заборгованості [PERSON] перед АТ «Універсал Банк» становить 151 683 грн. 17 коп., з яких: 92 502 грн. 14 коп. - заборгованість з орендної плати та неустойки за її несплату, 59 181 грн. 03 коп.- сума, яка підлягає стягненню в якості компенсації за оплачені житлово-комунальні послуги. Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 81 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання абао оспорення (ч.1 ст. 15 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частина 2 ст. 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав та інтересів. Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. Гарантоване статтею 55 Контитуції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджене порушення було обгрутованим. Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку. Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Контитуції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Так, якщо особа вважає, що її суб`єктивне право у певних правовідносинах не може бути реалізоване належним чином, або на неї протиправно поклали певний обов`язок, така особа має право звертатися за судовим захистом. В разі відповідного звернення особи суд повинен розглянути питання про наявність порушеного суб`єктивного права заявника у конкретних правовідносинах і на підставі цього вирішити спір. Відповідно, із урахуванням належних та допустимих доказів про предмет доказування, наявні правові підстави для задоволення позову, а саме стягнення з відповідача на користь позивача 151 683 грн. 17 коп., з яких: 92 502 грн. 14 коп. - заборгованість з орендної плати та неустойки за її несплату, 59 181 грн. 03 коп. - компенсації за оплачені позивачем житлово-комунальні послуги. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.43 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов`язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доспупності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Інші доводи позивача, які наведені у позові та відзиві на позов, не впливають на висновку суду та не потребують детального обґрунтування, що відповідає практиці Європейського суду з прав людини. Зокрема, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи ("Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006). Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення ч.1 ст. 141 та ч.2 ст. 141 ЦПК України. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 2 275 грн. 24 коп. (а.с. 3), який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved