Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

В березні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» або банк), в якому просить стягнути з відповідача на свою користь з урахуванням уточнених позовних вимог 71 355,54 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що 14.01.2015 позивачем було надано розпорядження відповідачу здійснити переказ грошових коштів в розмірі 19 902,07 доларів США з поточного рахунку № [NUMBER], відкритого в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на поточний рахунок UA [NUMBER], відкритого в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк», проте кошти станом на 12 березня 2015 року перераховані не були. При цьому позивачем також була сплачена комісія в сумі 31 624,65 грн. Позивач стверджує, що будь-які запити та звернення до відповідача останній ігнорує, не пояснює, чому банк, на думку позивача, привласнив його кошти. Посилаючись на ст.32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» вважає таку поведінку банку протиправною. Зазначає, що згідно п.8.1 цього Закону віповідач був зобов`язаний виконати доручення клієнта, що містилося в документах на переказ коштів, відповідно до реквізитів цих документів та з урахуванням положень, встановлених п.22.6 ст.22 даного Закону. В той же час, позивач наводить дані про те, що 10 квітня 2015 року відповідач повернув 19 902,07 доларів США на рахунок позивача в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит». Відтак, позивачем було прийнято рішення про зменшення розміру позовних вимог. Натомість позивач наполягає на тому, що відповідач порушив норми Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», і саме внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов`язань позивач просить застосувати до останнього заходи відповідальності за їх порушення, стягнувши пеню в розмірі 36 713,35 грн. За користування «чужими» грошима позивач просить з банку стягнути і відсотків в розмірі 3 017,54 грн. та сплачену позивачем відповідачу комісію за переказ коштів, який не відбувся, в розмірі 31 624,65 грн. (а.с.2-5, 19-20, 32-33) Сторони в судове засідання не з`явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с.28, 29, 37) В свою чергу, представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с.39) Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд за умови належно повідомленого відповідача, який двічі в судове засідання не з`явився, та враховуючи наполегливу позицію позивача щодо ухвалення заочного рішення, приходить до висновку про можливість винесення рішення на підставі наявних доказів у справі в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Відповідно до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання, чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуваннюдо цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити тощо. Так, судовим розглядом встановлено, що 28 грудня 2013 року між сторонами укладено Договір-заяву №300937/43532/370-13 про банківський строковий вклад (депозит) "Класік" в іноземній валюті (далі - Договір), згідно умов якого позивач взяв на себе зобов`язання розмістити грошові кошти в іноземній валюті на вкладному рахунку [NUMBER] в сумі 18 000,00 доларів США на строк до 02 січня 2015 року під 11,00% річних, а відповідач взяв на себе зобов`язання нараховувати відсотки та повернути вклад за закінченням строку дії договору або за першою вимогою позивача. При цьому, п.6 Договору передбачено, що після закінчення строку дії договору (02.01.2015) сума вкладу повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.2 Основних умов. Строк розміщення вкладу також може бути продовжено (а.с.22) Відповідно до квитанції №5 від 28 грудня 2013 року сума в розмірі 18 000,00 доларів США (еквівалент 143 874,00 грн.) була внесена позивачем на вищезазначений рахунок в банку (а.с.23) В той же час будь-яких відомостей про те, що вищезазначені кошти були повернтуі за Договором за закінченням строку його дії матеріали справи не містять. Згідно виписки по особовому рахунку за період з 01.04.2015 по 12.06.2015 на рахунку позивача в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» [NUMBER] знаходиться 19 902,07 доларів США, окремо зазначено, призначення платежу - повернення коштів, які не були перераховані по SWIFT переказу згідно платіжного доручення «01» від 14.01.2015 [PERSON] (а.с.35) З наявного ж в матеріалах справи платіжного доручення від 14 січня 2015 року вбачається, що позивач надав розпорядження відповідачу на переказ коштів в розмірі 19 902,07 доларів США з поточного власного вкладного рахунку [NUMBER], відкритого в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», на поточний рахунок [NUMBER], відкритого в Публічному акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» (а.с.9), проте кошти не були перераховані, що підтверджується вищезазначеними встановленими судом обставинами. Крім того, матеріали справи містять квитанцію від 14 січня 2015 року про сплату позивачем 31 624,65 грн. комісії за переказ коштів по SWIFT переказу, який фактично здійснено не було (а.с.10) Таким чином, суд приходить до висновку про те, що зазначена сума підлягає безумовному поверненню позивачу, оскільки відповідач свої зобов`язання не виконав. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином згідно (відповідно) до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» (далі - Закон) банк, що обслуговує платника та банк, що обслуговує отримувача несуть перед платником та отримувачем відповідальність пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього закону та умов укладених між ними договорів. У разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим законом строків виконання доручення клієнта на переказ, цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 % суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 % суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Відповідно до п.8.1 Закону банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Міжбанківський переказ виконується в строк до трьох операційних днів. За порушення строків, встановлених п. п. 8.1, 8.2 ст.32 Закону банк, що обслуговує платника несе відповідальність, передбачену цим Законом. Як зазначалося судом вище відповідач своїм правом з`явитися в судове засідання та спростувати доводи позивача не скористався, відтак суд виходить з розрахунку пені, наданого позивачем, і вважає вимоги про стягнення пені в сумі 36 713,35 грн. такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача суми відсотків в розмірі 3 017,54 грн., то ці вимоги також підлягають задоволенню. Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ним позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 61 ЦПК Україна кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Оскільки відповідач не скористався своїм правом з`явитися в суд і спростувати надані позивачем докази по справі, які підтверджують і факт внесення зазначеної суми на рахунок відповідача, і наявність заборгованості перед позивачем з боку відповідача, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved