Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-11 00:00:00

[PERSON] подала до Суворовського районного суду м. Одеси заяву про встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу, а саме: державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 106456 від 08 липня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 274. В обґрунтування вимог, заявник посилається на те, що [PERSON] був її батьком, та за життя склав заповіт на її користь. Після смерті батька заявниця звернулась до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Однак нотаріусом, у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю їй було відмовлено, оскільки прізвища спадкодавця є «Тарасюк» і воно не співпадає з прізвищем вказаним у державному акті, в якому прізвище помилково зазначено «Трасюк». Встановлення факту належності [PERSON] правовстановлюючого документу необхідно для прийняття спадщини, яка відкрилась після його смерті. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 липня 2018 року відкрито провадження по справі та призначено дату, час і місце проведення судового засідання. У судове засідання заявниця не з'явилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заяву підтримала та просила її задовольнити. Представник відділу Держгеокадастру в Ізяславському районі Хмельницької області у судове засідання не з'явився, про дату та час судового засідання був повідомлений належним чином, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані письмові пояснення, вважає заяву такою, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ІІІ-ЖД № 308207, батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 14). В звязку з укладаннями шлюбів, [PERSON] змінила прізвище спочатку на «Тимошенко», а потім на «Шестакова» (а.с. 15-17). Батько заявниці - [PERSON] помер 25 листопада 2015 року. За життя він склав заповіт, згідно якого спадкоємцем його майна є - [PERSON] З державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 106456 від 08 липня 2003 року вбачається, що він виданий [PERSON], який мешкає у м. Одесі. (а.с. 6) Згідно копії паспорта громадянина України КК 982181, прізвище імя та по батькові спадкодавця: [PERSON] (а.с. 12). Після звернення із заявою до Четвертої Одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини виявилось, що отримати свідоцтво про право на спадщину [PERSON] не може у зв'язку з помилкою у правовстановлюючому документі. В позасудовому порядку вказане питання вирішити неможливо. Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Приписами п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, встановлено, що суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно зі ст. 319 ЦПК України, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Відповідно листа ВСУ 01.01.2012 р. "Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення", громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа у відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний заявнику для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. У даному конкретному випадку, виключним способом захисту права заявника є звернення до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 106456 від 08 липня 2003 року. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість задоволення заяви [PERSON] та встановлення факту належності [PERSON] державного акту на право приватної власності на землю серії ХМ № 106456 від 08 липня 2003 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 274, виданого на ім'я [PERSON].

Outcome: approved