Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] , відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог вона зіслалася на те, що має від шлюбу з [PERSON] . неповнолітню доньку - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 26.01.2010 року шлюб між нею та [PERSON] було розірвано та видано свідоцтво про розірвання шлюбу про що зроблено актовий запис за №11. Коли в них з відповідачем народилася донька, [PERSON] не було у місті Львові, він навіть не знав коли саме народилася його дитина та не приймав жодної участі в їх сім`ї, ні до народження дитини, ні після. На час народження дитини, вони були вже розлучені. Донька з народження не знає свого батька, так як вона його взагалі не бачила. Дитина йому, як батьку, не цікава та не потрібна. [PERSON] являється формальним батьком дитини, та таким, що тільки вказаний у свідоцтві про її народження. В той час коли вона могла зв`язатися з відповідачем, то неодноразового говорила про те, що дитині необхідне фінансове забезпечення для того, щоб нормально харчуватися, одягатися, фізично розвиватися. Однак, такі розмови не дали жодного результату, що змусило її звернутися до суду про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх доньки [PERSON] 18.04.2013 року позивачка отримала рішення про стягнення з відповідача аліментів. Проте, з моменту отримання такого рішення відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, від такого батьківського обов`язку постійно та злісно ухиляється, життям дитини не цікавиться, як і ніколи не цікавився. Дитину взагалі не бачив і не намагався навіть з нею зустрітись жодного разу, за весь свідомий час життя дитини. Для дитини відповідач є чужою людиною. Наведені факти, як кожен окремо, так і в сукупності дають підстави стверджувати про ухилення [PERSON] від виховання своєї дитини та свідомого нехтування своїми обов`язками щодо неї. В судовому засіданні позивачка та її представник повністю підтримали обставини викладені в позовній заяві, просять позов задовольнити в повному обсязі та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно доньки [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відповідно до положень ч. 11 ст. 128ЦПК України, а також з урахуванням постанови Верховного Суду від 27.03.2019 року (у справі №201/6092/17, провадження №61-48215св18). Відзиву від відповідача на позов до суду не надходило, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не подавав. Представник третьої особи органу опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації м. Львова в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є мамою позивачки та знає відповідача [PERSON] , який є батьком її онуки [PERSON] . Відповідач ухиляється від виконання ним батьківських обов`язків, участі у вихованні та житті дитини не приймає, не допомагає в утриманні доньки та ухиляється від сплати аліментів. Останній раз навідував свою доньку [PERSON] коли їй було пів року, з того часу більше не з`являвся. Дитина батька знає лише з фотографій. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є племінницею [PERSON] та знає відповідача [PERSON] , як колишнього чоловіка позивачки та батька їх спільної з позивачкою дитини [PERSON] Відповідач ухиляється від виконання ним батьківських обов`язків, з дитиною зовсім не спілкується, не займається її вихованням. Після народження [PERSON] , в перший рік її життя відповідач декілька разів приходив до неї. Однак з того часу більше не з`являвся. Суд ухвалює про заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.ст.280,281 ЦПК України, про що не заперечували позивачка та її представник. Заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] , виданого 03.03.2010 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції. (а.с.75). Згідно характеристики [PERSON] , учениці 2-Б класу СЗШ №97 м. Львова від 20.04.2018 року, встановлено, що навчанням та вихованням [PERSON] займається мама. Тато не бере участі у житті дитини. За весь час навчання не цікавився донькою, не відвідував батьківські збори. (а.с.10). Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописки відділу житлового господарства ЛКП «Варшавське-407» Шевченківської райдержадміністрації Львівської міської ради №1422 від 16.04.2018 року, [PERSON] з дочкою [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] . (а.с.11). Відповідно до довідки про розмір аліментів, сплачених у твердій грошовій сумі, виданої відділом ДВС Покровського РУЮ Дніпропетровської області №5183/13.39-47 від 13.04.2018 року [PERSON] за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року не отримувала від [PERSON] аліменти згідно з виконавчим листом №466/1748/13-ц від 30.04.2013 року. (а.с.9). Згідно довідок виданих Шевченківським відділом соціального захисту №3456 від 23 квітня 2018 року та №3455 від 23 квітня 2018 року, [PERSON] знаходиться на обліку в Шевченківському ВСЗ м. Львова та за період з жовтня 2017 року по березень 2018 року отримувала допомогу на 1 дитину, коли мати (батько) ухиляються від сплати аліментів та державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім`ям. (а.с.12-13). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення, визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки не піклуються про дитину. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться із дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Надано достатньо доказів, які свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] , орган опіки та піклування Шевченківської районної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] . (а.с.118). Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР № 789-XII від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Позбавлення батьківських права є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне викання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В п.15 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 вищезазначеної постанови ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, ухилення від виконання батьківського обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків як позбавлення батьківських прав. Рішення Європейського суду з прав людини від 18.12.2008 року у справі «Савіни проти України» (заява №39948/06): що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов`язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з`ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. За таких встановлених обставин, винної поведінки відповідача та його свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками, враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків та необхідність позбавлення його батьківських прав. На підставі висловленого,

Outcome: approved