Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду вказано, що 12 травня 2010 року помер дід позивача, [PERSON], який за життя склав заповіт та яким заповів їй земельну ділянку в розмірі 5,4404 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 075228 виданого Михайлівською районною державною адміністрацією Запорізької області 13 серпня 2009 року, розташовану на території [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області. Позивачем зазначено, що вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори з питання отримання свідоцтва на право на спадщину, була заведена спадкова справа № 178 від 09 листопада 2010 року, однак 08 лютого 2017 року державним нотаріусом було прийнято рішення про відмову у вчинені нотаріальної дії в зв'язку з тим, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий з порушеннями.\~Невідповідність правовстановлюючого документу вимогам законодавства позбавляє позивача можливості успадкувати спадкове майно згідно заповіту, у звязку з чим вона\~ просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судове засідання\~ позивач [PERSON] не зявилася, але від неї надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 12 травня 2010 року помер [PERSON], з яким на момент смерті проживала його онука [PERSON], позивач по справі (а.с.7, 8, 9, 11). Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 075228 від 13 серпня 2009 року, [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом ВМВ № 738379 від 21 січня 2009 року, зареєстрованого в реєстрі за № 56, отримав у власність земельну ділянку площею 5,4404 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] сільської Ради Михайлівського району Запорізької області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.14). Заповітом від 20 квітня 2010 року, посвідченим секретарем Старобогданівської сільської ради [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за №13, [PERSON] заповів належне йому майно, в тому числі і земельну ділянку згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 075228 від 13 серпня 2009 року, позивачу [PERSON] (а.с.10). Таким чином,\~ [PERSON] є спадкоємцем за заповітом на спадщину, яка відкрилася після смерті її діда [PERSON] Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 25256374, 09 листопада 2010 року заведена спадкова справа після смерті [PERSON], померлого 12 травня 2010 року. Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 лютого 2017 року за № 66, державним нотаріусом Михайлівської державної нотаріальної контори відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлого 12 травня 2010 року, в звязку з невідповідністю наданого спадкоємцем державного акту вимогам законодавства. Так, в правовстановлюючому документі не вказано органу (назви місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування), немає підпису та прізвища посадової особи, що суперечить вимогам Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів від 16 березня 2009 року № 133, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 березня 2009 року за № 279/16295, «Про внесення змін до Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі» ( а.с.17). Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України , право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. У звязку зі вступом в дію Закону України від 01 липня 2004 року № 19052-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та змін від 01 січня 2013 року до Закону України «Про державний земельний кадастр», видачу Державних актів на право власності на земельну ділянку, а також внесення змін до них, припинено. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобовязаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спадкове майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON] Позивач [PERSON] оформити своє право на спадщину не має можливості через невідповідність правовстановлюючого документу вимогам законодавства, а можливість внесення змін чи виправлень до державного акта на право власності на земельну ділянку законодавством не передбачена. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Outcome: approved