Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до Зміївського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , в якій просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності. Відповідач [PERSON] є сином позивачки, однак фактично не проживає в житловому будинку більше тринадцяти років без поважних причин. Він не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере і будинком не цікавиться. В будинку відсутні будь-які його особисті речі та меблі, наміру повернутись до будинку не висловлював. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні відповідач, ні ІІІ особа не чинили. Тому позивач просить захистити її цивільне право власника будинку шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки в зв`язку з її реєстрацією в позивача виникають труднощі в оформленні субсидії, витрат на утримання будинку, тощо. 12 серпня 2020 року ухвалою Зміївського районного суду Харківської області позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання 24.11.2020 року з`явилися позивач та ІІІ особа [PERSON] . Відповідач до суду не з`явився, причини своєї відсутності не повідомив. Відзиву на позов чи клопотань про розгляд справи без його участі не подавав. На підставі п.2 ч.2 ст.233 ЦПК, судовий розгляд справи відкладено в зв`язку з необхідністю повторного виклику відповідача та розміщення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади. В судове засідання, призначене на 10.12.2020 року, позивач та третя особа в судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу без їх участі. Позивач наполягала на задоволенні позову та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення в разі повторної неявки відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади. Згідно довідки Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 22.09.2020 року за вих..№07-12/615, адреса реєстрації відповідача [PERSON] : [ADDRESS] (а. с. 16). Згідно статті 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, не подано відзиву на позов, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Отже, відповідно до ч.4 статті 223, п.4 ч.1 статті 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Відповідно до положень ч.2 статті 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши доводи позовної заяви та письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд встановив наступне: Відповідно до Договору купівлі-продажу\~житлового будинку\~з надвірними\~будівлями №673\~від 23.04.2001\~року посвідченого\~приватним нотаріусом Зміївського\~районного нотаріального\~округу Харківської\~області Гаврильєвим\~В.\~І.,\~позивачу -\~ [PERSON] \~на праві\~приватної власності\~належить житловий\~будинок за\~адресою:\~ [ADDRESS] (а.с.8). Відповідно до Договору купівлі-продажу\~земельної ділянки\~№671\~від 23.04.2001\~року посвідченого\~приватним нотаріусом Зміївського\~районного нотаріального\~округу Харківської\~області Гаврильєвим\~В.\~І.,\~позивач -\~ [PERSON] \~придбала земельну\~ділянку за\~адресою:\~ [ADDRESS] (а.с.9). Згідно Акту обстеження від 03.08.2020 року, складеного депутатом Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області Бабич К.І. в присутності свідків, відповідач [PERSON] , 1968 р.н. за місцем реєстрації в [ADDRESS] , не проживає без поважних причин понад з 2007 року. Родинних стосунків з батьками не підтримує. Місце проживання відповідача не відоме (а.с.11) Відповідно до Довідки Чемужівської сільської ради Зміївського району Харківської області від 15.07.2020 року за вих.№1255, в будинку [ADDRESS] разом із позивачкою зареєстровані чоловік [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] (а.с.12). Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд зазначає наступне: Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявне у позивача право власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушення права та з яких підстав. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч.2 статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім`ї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв`язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні. Матеріали справи свідчать про те, що відповідач [PERSON] зареєстрований та проживав в спірному житловому будинку як член сім`ї власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки підставою для встановлення особистого сервітуту був факт спільного проживання позивача з відповідачем, то факт тривалого не проживання у вказаному будинку понад 1 один рік тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту. Відповідач [PERSON] не проживає в спірному житловому будинку з 2007 року, а отже суд приходить до висновку, що фактичне тривале непроживання відповідача у вказаному вище житловому приміщенні є обставиною, яка має істотне значення, а тому право відповідача на користування чужим житлом підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Відповідно до статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, що складаються з суми судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved