Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-12 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа орган опіки та піклування Слов'янської міської ради про надання дозволу на вивіз дитини за територію України. Дана позовна заява мотивована тим, що з 25 червня 2005 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. У зв'язку з проведенням антитерористичної операції у місті Горлівка позивачка бажає виїхати разом із сином в гості до родичів, які проживають на території Російської Федерації. Відповідач протягом тривалого часу участі у вихованні та утриманні дитини не приймає та відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд її за межі України. Просить суд надати дозвіл на вивезення дитини - сина [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу та супроводу його батька [PERSON], до досягнення шістнадцятирічного віку. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, за участю її представника [PERSON] Представник позивача, адвокат [PERSON], в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та її представника, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, зв'язку з чим, суд у відповідності до ст. 224 ЦПК України дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, рішення просив винести на розсуд суду. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] 25.06.2005 року уклали шлюб. Відповідно до Свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського упраління юстиції, [INFO] народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], матір'ю - [PERSON] Довідкою про склад сім'ї ЖБК «Юність» № 131 від 27.12.2014 року підтверджується той факт, що дитина [PERSON], 2005 року народження, проживає разом із [PERSON] - позивачкою по даній справі. Отже, в судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] постійно проживає та знаходиться на вихованні своєї матері [PERSON] При цьому суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивача. При вирішенні питання про можливість надати позивачці дозвіл на вивезення дитини до досягнення нею шістнадцятирічного віку суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та

Outcome: approved