Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], треті особи - Житлово-будівельний кооператив «Центральний-18», Одеська міська рада, в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON]. Позивачка вказує, що 09.04.1973року Виконавчий комітет Центральної районної Ради депутатів трудящих м. Одеси видав [PERSON] ордер № [NUMBER] серії ЦР у складі сім'ї з [PERSON], [PERSON], [PERSON], на право зайняття трьох кімнат в квартирі за адресою: [ADDRESS]. У 1988році, як зазначає позивачка, пай за квартиру за адресою: [ADDRESS], було сплачено в повному обсязі, а 15.11.1994року Житлово-будівельний кооператив «Центральний-18» видав довідку [PERSON] про те, що вона є членом вказаного кооперативу та сума паєнакопичення складає - 6406,35грн., пай сплачено у березні 1988року. Позивачка вказує, що вказана квартира фактично належала її батькам - [PERSON] та [PERSON], на підставі довідки про виплату паю [PERSON], як така, що була придбана у спільному з [PERSON] шлюбі. Однак, після сплати паю, право власності на вказану квартиру в органах реєстрації нерухомого майно зареєстровано належним чином не було, оскільки [INFO] її мати - [PERSON] померла. Після смерті її матері - [PERSON], як зазначає позивачка, відкрилася спадщина на квартиру за адресою: [ADDRESS], яку спадкоємці фактично прийняли, оскільки мешкали разом з нею на день смерті, та продовжили користуватися та проживати у даній квартирі. Також позивачка зазначає, що [INFO] року помер її батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді квартири у [ADDRESS], однак, за життя, [PERSON] та [PERSON] своє право власності на квартиру належним чином в органах державної реєстрації не зареєстрували так як вважали себе законними власниками квартири. Крім того, позивачка вказує, що єдиними спадкоємцями першої черги після смерті [PERSON] є вона - [PERSON] та відповідач - [PERSON]. 11.06.2015року Житлово-будівельний кооператив «Центральний-18» видав повідку [PERSON] у якій зазначив у тому, що вона дійсно проживає за адресою: [ADDRESS], та пай за вказану квартиру було сплачено у 1988році. Позивачка зазначає, що відповідач - [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь [PERSON], а 03.11.2015року нотаріус видав постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у якій підставами для відмови зазначила те, що квартира не зареєстрована у відповідних органах реєстрації нерухомого майна, у зв'язку з чим нотаріус не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом. Для оформлення права власності в порядку спадкування, [PERSON] була вимушена звернутися до суду, оскільки у неї немає можливості отримати правовстановлюючий документ на квартиру після смерті батька - [PERSON] та після смерті матері - [PERSON]. У судове засідання 14.03.2016року позивачка не з'явилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності, а також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи. У судове засідання 14.03.2016року відповідач - [PERSON] не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, 19.01.2016року надав до суду заяву, в якій зазначив, що проти позову не заперечує, а справу просив розглянути за його відсутності. Представник третьої особи - ЖБК «Центральний-18» про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судові засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій зазначив, що ЖБК «Центральний-18» не має заперечень щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом за [PERSON] на квартиру, за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи - Одеська міська рада про час та місце судових засідань повідомлений належним чином, у судові засідання не з'явився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення або письмові пояснення на позовну заяву не надав. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, 09.11.1956року [PERSON] одружився з [PERSON], після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «Слюсаренко», що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 09.11.1956року Міським бюро ЗАГС м. Тирасполь МРСР. Від даного шлюбу, [INFO] у [PERSON] та [PERSON] народився син - [PERSON] та [INFO] народилася донька - [PERSON]. 09.04.1973року Виконавчий комітет Центральної Райради депутатів трудящих, на підставі рішення виконкому Центральної райради депутатів трудящих від 28.02.1973року за №125, видав [PERSON] ордер № [NUMBER] серії ЦР, у складі сім'ї з [PERSON], [PERSON], [PERSON], на право зайняття трьох кімнат в квартирі [ADDRESS]. 15.11.1994року ЖБК «Центральний-18» видав [PERSON] довідку про те, що [PERSON] є членом ЖБК «Центральний-18» по [ADDRESS].Сума паєнакоплення 6 406,35коп. Пай виплачено у березні 1988року. Таким чином, судом встановлено, що зазначена квартира є кооперативною, членом кооперативу була [PERSON], у період знаходження у шлюбі з [PERSON], який, у 1988році повністю виплатив пайовий внесок, що підтверджується довідкою ЖБК «Центральний-18» від 11.06.2015року за №14. Однак, отримати свідоцтво про право власності на вказану квартиру [PERSON] не встигла, оскільки [INFO] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №11526. Враховуючи принцип дії закону у часі, до вказаних правовідносин щодо визначення правового режиму майна подружжя [PERSON] та [PERSON] в частині, що стосується квартири [ADDRESS], застосовуються положення КпШС УРСР в редакції Закону Української РСР від 20 червня 1969 року N 2006-VII, що діяла з 1 січня 1970 року (з подальшими змінами). Відповідно до положень ст.ст. 22 - 25 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Згідно ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, суд вважає встановленим та доведеним факт того, що подружжю [PERSON] та [PERSON] вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності, та розмір часток у праві спільної власності на квартиру, є рівним, тобто належало по 1/2 (одній другій) [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на 1/2 квартири [ADDRESS]. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Судовим розглядом встановлено, що спадкоємцями першої черги спадкування за законом після смерті [PERSON] є її чоловік - [PERSON], та її діти - [PERSON] та [PERSON], які спадщину прийняли, оскільки були зареєстровані та постійно проживали разом із спадкодавцем. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 26.04.2015року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №4660. Після його смерті відкрилась спадщина на частину квартири [ADDRESS]. З матеріалів справи вбачається, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON], яка звернулася до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та його син - [PERSON], який звернувся до Третьої Одеської державної нотаріальної контори з заявою, в якій відмовився від прийняття спадщини після померлого [PERSON]. Однак, постановою державного нотаріуса Третьої Одеської державної нотаріальної контори Пінігіної Т.М. від 03.11.2015року про відмову у вчиненні нотаріальної дії, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру під №72, розташованої в місті Одесі, вулиця Корольова академіка, в будинку під №68, після смерті [PERSON], в зв'язку з тим, що вищезазначена квартира не зареєстрована у відповідних органах реєстрації нерухомого майна. Крім того, з відповіді КП «БТІ» ОМР від 21.07.2015року за №459032.93 вбачається, що станом на 31.12.2012року квартира під [ADDRESS], в комунальному підприємстві не зареєстрована. Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована та постійно проживала з батьком у квартирі під [ADDRESS], у м. Одесі, що підтверджується довідкою (випискою з домової книги про склад сім'ї та прописку). Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване є Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] спадщину прийняла, оскільки мешкала разом із спадкодавцем та подала нотаріусу заяву про її прийняття, із заявою про відмову від спадщини не зверталася, однак свідоцтва про право на спадщину не отримала. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5, ст. 1268). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Задовольняючи позовні вимоги, суд приймає до уваги і те, що відсутність реєстрації права власності [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], призвела до неможливості [PERSON] оформити свої спадкові права щодо цієї квартири, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду його право захистити неможливо. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved