Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

До Троїцького районного суду Луганської області надійшла вищезазначена позовна заява [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що згідно з договором іпотеки від 06 травня 2017 року [PERSON] (далі - відповідач) отримав у [PERSON] (далі - позивач) грошову суму, що підлягає поверненню, та яку останній зобов'язався повернути у строк до 06 червня 2014 року у розмірі, еквівалентному 2700,00 доларів США, яка на дату звернення до суду за курсом НБУ, який становить 26,46 грн. за 1 долар США, складає 71442,00 грн. На забезпечення повернення боргу був укладений договір іпотеки від 06 травня 2014 року, згідно якого відповідач передав позивачу в іпотеку квартиру за адресою: [ADDRESS]. Позивач зазначив, що згідно норм ст. 33 Закону України «Про іпотеку» він має право звернути стягнення на зазначену квартиру. Під час судового розгляду позивач змінив заявлені вимоги. Просив, вважати п. 2 позовних вимог викладеним в такій редакції: «У рахунок погашення заборгованості [PERSON] в розмірі 71442 гривень за договором іпотеки від 06 травня 2014 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 315214 грн., або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки». В судове засідання позивач не з'явився, в уточненій позовній заяві просив суд розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином за поштовими адресами, зазначеними в позовній заяві. У зв'язку з відсутністю поштового обігу з містом Луганськ, яке перебуває на території тимчасово непідконтрольній українській владі, виклик [PERSON] судове засідання було розміщено на офіційному веб-порталі «Судова влада України» http://court.gov.ua/ на веб-сторінці Троїцького районного суду Луганської області у розділі «Список справ, призначених до розгляду» та «Виклик до суду учасників по справі». Інших відомостей про їх місцезнаходження суд не має. Заяви про розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Від позивача заперечень проти розгляду справи за відсутності відповідача не надходило. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Судом винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Виходячи з вищевикладеного, а також положень ч. 2 ст. 158, ст. 169 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд вважає, що судовий розгляд справи можливий за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, приходить до наступного. Згідно із копією нотаріально посвідченого в м. Луганську Договору іпотеки від 06 травня 2014 року, відповідач передав в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], позивачу як забезпечення виконання зобов'язань за позикою, наданою 06 травня 2014 року в сумі еквівалентній 2700 доларів США 00 центів (30780 грн. за курсом НБУ), яку іпотекодавець зобов'язався повернути до 06 червня 2014 року. Відповідно до копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки № 21314110, сформованої за заявою [PERSON] від 06.05.2014 року, наявний запис про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру [ADDRESS]. Згідно п. 1.1 договору іпотеки Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю як забезпечення виконання зобов'язань за позикою, наданою 06 травня 2014 року Іпотекожержателем Іпотекодавцю в сумі, еквівалентній 2700 доларам США, що за курсом Національного банку України становить 30780 гривень 00 коп., які Іпотекодавець отримав у повному обсязі до підписання цього договору, строком на один місяць, тобто до 06 червня 2014 року, належну Іпотекодавцю квартиру [ADDRESS], надалі за текстом - «Предмет іпотеки», загальною площею - 64,6 кв. м., житловою площею 51,8 кв. м. Зазначена квартира складається з: житлової кімнати пл. 13,1 кв. м, житлової кімнати пл. 7,8 кв. м, житлової кімнати пл. 12,3 кв.м, житлової кімнати пл. 18,6 кв.м, коридору пл. 4,8 кв.м, туалету пл. 2,1 кв.м, кухні пл. 5,9 кв. м. Пунктом 1.2. вказаного договору сторони за договором іпотеки визначили заставну вартість «Предмету іпотеки» в сумі 300000 гривень 00 коп. Згідно звіту № СХ140414-006 про оцінку ринкової вартості житлової нерухомості, виданого суб'єктом підприємницької діяльності - Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСХІЛ» 24 квітня 2014 року, ринкова вартість зазначеної квартири становить 315214 гривень 00 коп. У відповідності до п. 4.2 договору іпотеки іпотекодержатель набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки незалежно від настання строку основного зобов'язання у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань за договором позики вони не будуть виконані, а саме: при повному або частковому неповерненні у встановлений цим договором строк суми позики. Пунктами 4.4., 4.5 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється, зокрема, за рішенням суду. Реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто. Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою (частина перша статті 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається із матеріалів справи, позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру за адресою: [ADDRESS], яка належить на праві власності [PERSON], шляхом продажу з прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, за початковою ціною 315214 грн., або ціною, що встановлюється на підставі експертної оцінки». Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно із частиною першою статті 7 цього Закону за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. За змістом цієї статті звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України. Забезпечувальне зобов'язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному. Право вибору конкретного способу звернення стягнення на предмет іпотеки покладається на іпотекодержателя. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суди повинні розглядати питання про можливість застосування звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, заявлений у позовній вимозі. При цьому здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Суд, вирішуючи позовні вимоги про погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 71442 гривень за договором іпотеки від 06 травня 2014 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, суд зазначає наступне. Як роз'яснено в п. 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (далі - ВССУ) № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК). Крім того, в п. 42 зазначеної постанови ВССУ зазначено, що резолютивна частини рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ст. 33 вищевказаного Закону, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Вирішуючи питання, щодо ціни предмету іпотеки, суд виходить з того, що, ціна предмета іпотеки встановлюється в самому договорі - відповідно до ч. 6 ст. 5 Закону № 898-IV вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. Суд зазначає, що в заяві позивача від 30.05.2017 вказано, що згідно п.1.2 договору іпотеки від 06 травня 2014 року, сторонами встановлена заставна вартість предмета іпотеки у сумі 315214 грн., що не відповідає дійсності, оскільки сторони визначили заставну вартість предмета іпотеки - 300000,00 грн., оціночна вартість - 315214,00 грн. Під час розгляду справи позивачем не заявлялося клопотання про проведення оцінки предмету іпотеки. Ціна об'єкту іпотеки зазначена у договорі іпотеки, тому суд вважає за необхідне зазначити початкову ціну предмета іпотеки, яка визначена в п.1.2. договору іпотеки в сумі 315214 грн. 00 коп. згідно оціночної вартості квартири. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач проживає на території де проводиться антитерористична операція і майно, яке є предметом іпотеки, також знаходиться на території де проводиться антитерористична операція. 15 жовтня 2014 року набрав чинності Закон України від 02 вересня 2014 року № 1669-VII «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». Відповідно до ст. 9 вказаного закону протягом терміну дії цього Закону щодо нерухомого майна, розташованого на території проведення антитерористичної операції, що належить громадянам України (у тому числі фізичним особам - підприємцям) або юридичним особам - суб'єктам малого і середнього підприємництва та перебуває в іпотеці, зупиняється дія статті 37 (у частині реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки), статті 38 (у частині реалізації права іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки), статті 40 (у частині виселення мешканців із житлових будинків та приміщень, переданих в іпотеку, щодо яких є судове рішення про звернення стягнення на такі об'єкти), статей 41, 43 - 47 (у частині реалізації предмета іпотеки на прилюдних торгах) Закону України «Про іпотеку». Зазначеним Законом визначено, що період проведення антитерористичної операції - час між датою набрання чинності Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України» від 13.04.2014 року, Указом Президента України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» від 14.04.2014 року №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Згідно з додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р до зазначених населених пунктів належить м. Луганськ. В подальшому розпорядженням Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року №1079-р зупинено дію розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року №1053-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція». Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року № 1275-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, та визнано такими, що втратили чинність розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 року № 1053-р та розпорядження Кабінету Міністрів України від 5 листопада 2014 року № 1079-р. Згідно із додатком до розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 року до зазначених населених пунктів належить м.Луганськ. Отже, враховуючи приписи ст. 9 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року, а також норми ст. 217 ЦПК України, суд вважає, що дане рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії заходів щодо збереження майна, що знаходиться в іпотеці, встановлених у статті 9 Закону України № 1669-УП від 02 вересня 2014 року «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції». При цьому суд зазначає, що зупинення дії закону не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника). Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вимог позивача в частині погашення частини заборгованості [PERSON] в розмірі 71442,00 гривень за договором іпотеки від 06.05.2014, звернувши стягнення на предмет іпотеки. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ухвалою суду від 18 травня 2017 року позивачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення. З урахуванням уточнених позовних вимог, згідно яких ціна позову складає 71442,00 грн., суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] в дохід держави судовий збір у розмірі 714,42 грн. - тобто 1% ціни позову за подання до суду позовної заяви майнового характеру. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved