Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

В січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом, яким просив ухвалити рішення про визнання недійсним договір фінансового лізингу №01140 від 16.07.2018 року, укладений між ним та ТОВ «Авентус Фінінс»; стягнути з відповідача на його користь 30\~000 гривень, які були сплачені відповідно до вищезазначеного договору фінансового лізингу. В обґрунтування позову вказав, що 16.07.2018 року між ТОВ «АвентусФінанс» та позивачем було укладено договір фінансового лізингу №01140, предметом якого є транспортний засіб LADA CROSS. Того ж дня на рахунок відповідача позивачем сплачено авансовий платіж в розмірі 30\~000,00 гривень. Вважає, що даний договір фінансового лізингу № 01140 від 16.07.2018 року містить низку несправедливих умов, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і завдають шкоду мені як споживачеві, а тому враховуючи, що представниками ТОВ «АвентусФінанс» не вчинено будь-яких дій на виконання зобов'язань за цим договором, відповідно до ч.1 ст. 215, ч.1 ст.203 ЦК України вбачаю підстави для визнання даного договору недійсним в цілому. Оскільки спірний договір частково виконаний лише позивачем, з відповідача на його користь підлягають стягненню всі кошти, сплачені за недійсним правочином. Крім того, скільки договір фінансового лізингу містить елементи договору найму транспортного засобу, то в силу положень ч. 2 ст.799\~ЦК України він підлягав нотаріальному посвідченню. Проте, в порушення зазначених положень ЦК України договір між TOB «АвентусФінанс» та [PERSON] не був посвідчений нотаріально. Крім того, відповідно до п. 4 ч.1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначається, що Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру підприємств, організацій України (https://usr.minjust.gov.na/ua/freesearch), ЄДРПОУ 41716486 TOB «АвентусФінанс» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є КВЕД 64.91 фінансовий лізинг (основний). Необхідність наявності ліцензії у правовідносинах, що склались між сторонами договору, випливає із змісту п.4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про- фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» за яким діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Оскільки TOB «АвентусФінанс» на час укладення договору фінансового лізингу № 01140 від 16.07.2018 року відсутня ліцензія для здійснення діяльності з надання фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, зазначене, також є підставою для визнання даного договору недійсним. В договорі, укладеному між сторонами, відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування, місце знаходження, куди має звертатись споживач у випадку порушення якості комплектності та інших умов з продажу товару, звужені обов'язки лізингодавця, розширені його права. Крім того, менеджером не було надано Додаток №1 до Договору фінансового лізингу, в якому повинно відображено розмір лізингових платежів і вартість транспортного засобу, мотивуючи це тим, що формальності можна узгодити пізніше. Також, Договір фінансового лізингу № 01140 від 16.07.2018 року не містить положень дострокової сплати лізингових платежів, що є обмеженням принципів справедливості, розумності та добросовісності, та є несправедливими умовами договору згідно з вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Відповідно до\~ч.\~2\~ст.\~6\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» істотними\~умовами договору\~лізингу є:\~предмет лізингу;\~строк,\~на який\~лізингоодержувачу надається\~право користування\~предметом лізингу\~(строк\~лізингу);\~розмір лізингових\~платежів; інші умови,\~щодо яких\~за заявою\~хоча б\~однієї із\~сторін має\~бути досягнуто\~згоди.\~З огляду\~на юридичну\~природу договору\~фінансового лізингу\~та положень\~ст.\~692\~ЦК України\~споживач послуг,\~укладаючи такий\~договір,\~має право\~знати обсяг\~своїх фінансових\~зобов'язань\~та ціну\~транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору згідно вимог ст. 638, 655, 691 ЦК України. Отже, в даному випадку, сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля, остаточно не визначили вартості предмета лізингу, не погодили графіку сплати лізингових платежів, що свідчить про невизначеність загального обсягу моїх грошових зобов'язань як лізингоодержувача. Виходячи з зазначеного даний Договір фінансового лізингу № 01140 від 16.07.2018року містить низку несправедливих умов, які порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін і завдають шкоду позивачу як споживачеві. Позивач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, проте надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. У разі неявки відповідача в судове засідання не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. У зв'язку з тим, що представник відповідача ТОВ «Авентус Фінінс» в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про місце, час та дату розгляду справи, у відповідності до вимог ст.\~128, ч. 9 ст.\~130 ЦПК України, про поважні причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не надходило, відзиву на позовну заяву до суду не надходило, тому суд вважає за можливе, згідно зі\~ст. 280 ЦПК України, розглянути позовні вимоги за його відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~судом прийнято рішення про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Враховуючи вищенаведене і прийняття судом ухвали про заочний розгляд справи, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи. В судовому засіданні досліджені всі подані докази. Клопотання про витребування і дослідження інших доказів до суду не надходило. Суд постановляє рішення на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з ч. 1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд, взявши до уваги позицію позивача, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Стаття 2\~Закону України\~«Про фінансовий\~лізинг» встановлює, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями\~Цивільного кодексу\~України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом. Згідно ч. 1 ст. 806\~ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до ч.1,2 ст.\~215\~ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Нормами статей 203,\~627\~ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору. Однією із загальних засад цивільного законодавства є свобода договору (ст. 3 ЦК України). Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч.1\~ст. 628 ЦК України). Відповідно до ч. 1\~ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. У судовому засіданні встановлено, що 16.07.2018 року між ТОВ «Авентус Фінанс» та [PERSON] було укладено договір № 01140 фінансового лізингу. Відповідно до умов укладеного договору, предметом фінансового лізингу є транспортний засіб «LADA CROSS», об'єм двигуна 1600, тип КПП: 5МТ, привід 2 WO. Пунктом 1.1 договору передбачено, що вартість предмета лізингу на момент укладання договору визначається у даному договорі та в додатку № 1. Пунктом 1.2 договору передбачено, що лизингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність (отримати право власності на предмет лізингу) та передати предмет лізингу у користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізингоодержувач користується предметом лізингу на умовах даного договору. Згідно п.1.4-1.8 договору, лізингодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізингоодержувачем виключно за зобовязанням щодо продажу якісного предмету лізингу. Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на предмет лізингу на лізингоодержувача. Предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачеві протягом 90 календарних днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію договору; авансового платежу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 7.4 ст. 7 даного договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах викладених у п. 7.5 ст. 7 даного договору. Сторони погодили укласти даний договір у простій письмовій формі з дотриманням всіх його істотних умов. Статтею 3 даного договору передбачено, що даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє до повного виконання зобовязань сторонами за цим договором. Строк лізингу починається з моменту передачі предмета лізингу та підписання акту приймання-передачі предмета лізингу, та закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового періодичного платежу за додатком № 1 до цього договору. Пунктом 2.4.3 договору передбачено, що лізингоодержувач має право відмовитись або розірвати договір у передбачених даним договором або чинним законодавством випадках. Відповідно до п. 4.3 даного договору,\~\~сторони домовили, що продавця/постачальника предмету лізингу може бути обрано лізингоодержувачем. У разі якщо лізингоодержувач не скористався своїм правом на обрання продавця/постачаника предмету лізингу та не повідомить у зазначені строки про свій намір та обраний лізингоодержувачем продавець/постачальник не може виконати зобовязання щодо поставки предмету лізингу належної якості, сторони погоджують, що такий вибір буде здійснено лізингодавцем. При цьому лізингодавець несе перед лізингоодержувачем відповідальність щодо поставки предмету лізингу належної якості. Статтею 7 даного договору передбачено, що комісія за організацію договору являє собою погоджений сторонами відсоток від вартості предмету лізингу у розмірі 10%, який лізингоодержувач сплачує на користь лізингодавця після укладення договору за його організацію протягом строку дії договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір комісії за організацію договору зазначено у додатку № 1 до даного договору. Комісія за організацію договору входить до складу обовязкових лізингових платежів, які лізингоодержувач зобовязаний сплатити до моменту отримання предмету лізингу. Авансовий платіж складає частину від вартості предмета лізингу в розмірі 25% від вартості предмета лізингу зазначеному у даному договорі та додатку №1 до цього договору. Даним договором сторони визначили, що у разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору та з метою виплати лізингоодержувачем не менше 25% від вартості предмета лізингу на момент купівлі предмета лізингу та його передачі, лізингоодержувач зобовязаний одноразово доплатити різницю такої вартості до вже сплачених авансових платежів. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та подальші лізингові та інші обовязкові платежі будуть визначені у новаму додатку № 1 до даного договору, який сторони зобовязані підписати та який є його невідємною частиною. Сторони погодили, що доказом зміни вартості предмету лізингу є рахунок-фактура чи прайс-лист від продавця транспортного засобу станом на дату виписки рахунку-фактури продавцем. Пунктом 8.2 даного договору передбачено, що на момент укладання даного договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу, на фактичну дату укладання даного договору становить дану суму\~не можливо\~ідентифікувати у\~звязку з\~нерозбірливим її\~написанням. У разі зміни вартості предмета лізингу з моменту укладання даного договору, сторони домовилися та беруть на себе зобовязання підписати новий додаток № 1 до даного договору із визначенням лізингових періодичних платежів, які розраховуються із ціни транспортного збору, що буде діяти на момент купівлі та передачі транспортного засобу. Статтею 12 даного договору визначено порядок розірвання договору, порядок повернення коштів, відповідальність сторін і порядок повернення предмету лізингу, зокрема п. 12.1 передбачено, що лізингоодержувач, який не сплатив лізингові платежі та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання даного договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та частини авансових платежів, 20% лізингодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання договору. Комісія за організацію договору в такому випадку не повертається. Пунктом 12.4 передбачено, що максимальний строк повернення грошових коштів становить 30 банківських днів з моменту отримання лізингодавцем заяви лізингоодержувача про розірвання даного договору із зазначенням власних банківських реквізитів, згідно з якими повинні бути перераховані грошові кошти. Договір фінансового лізингу був підписаний сторонами на кожному аркуші договору. На виконання умов договору [PERSON] було сплачено комісію за організацію по договору фінансового лізингу № 01140 від 16.07.2018 року у сумі 30\~000 грн. (квитанція №0.0.1084716004.1, банк платника:ПриватБанк, банк отримавача:Черкаське ОУ АТ ОЩАДБАНК м. Черкаси, отримувач: ТОВ АВЕНТУС ФІНАНАС на р/р 26005302286959, код отримувача:41716486, МФО:354507) - а.с.7. Не погодившись з умовами договору фінансового лізингу [PERSON] намагався звернутися в телефонному режимі до відповідача з вимогою про недійсність договору та повернення коштів, однак ця дія виявилася безуспішною, додзвонитися не вдалося. Він не отримав від відповідача обумовлений транспортний засіб. Крім того, у Договорі Фінансового Лізингу відсутні будь-яківідомості пропродавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Всупереч вимогам\~Закону України «Про фінансовий лізинг»\~та норм\~ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: «LADA CROSS», об'єм двигуна 1600, тип КПП: 5МТ, привід 2 WO, вартість транспортного\~засобу не\~зазначена. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (марка, модель, номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, об'єм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У порушення вимог закону у договорі продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі. Зміст основного тексту Договору №01140 фінансового лізингу не містить повної та достовірної інформації про фінансові послуги, що надаються ТОВ «АВЕНТУС ФІНАНАС» відповідно до підписаного 16.07.2018 року основного тексту Договору №01140 фінансового лізингу. А відтак підписання вказаних документів договору про надання фінансових послуг порушують права позивача, як споживача на отримання повної та достовірної інформації про фінансові послуги. Згідно з п. 5 ч. 1\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий лізинг відноситься до фінансових послуг. Окрім того, згідно пункту 4 частини першої ст.\~34\~Закону України\~«Про фінансові\~послуги та\~державне регулювання\~ринків фінансових\~послуг» діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб\~може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (пункт 11-1\~ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»). Судом встановлено, що згідно з відомостями із Єдиного державного реєстру підприємств, організацій України (https://minjust.gov.ua/ua/freesearch), ЄДРПОУ 41716486 ТОВ «Авентус Фінанс» є юридичною особою, основним видом економічної діяльності якої є КВЕД 64.91 фінансовий лізинг (основний). Таким чином, на момент укладання спірного договору лізингу №01140, а саме\~16.07.2018 року, ТОВ «Авентус Фінанс» не мала ліцензії на такий вид діяльності, а тому укладання спірного договору суперечить вимогам чинного законодавства. Відповідно до ч. 1\~ст. 227 ЦК Україниправочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Крім того, відносини, що виникають у зв'язку з договором лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку та\~Законом України «Про фінансовий лізинг»(частина 2\~ст. 806 ЦК Українита частина 1статті 2 Закону України «Про фінансовий лізинг»). За договором лізингу майновий інтерес лізингодавця полягає у розміщенні та майбутньому поверненні з прибутком грошових коштів, а майновий інтерес лізингоодержувача - в можливості користуватися та придбати предмет лізингу у власність. В силу ст. ст.\~1,\~2\~Закону України\~«Про фінансовий\~лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі). Відповідно до\~ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу), розмір лізингових платежів, інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до частини другої\~ст.\~806\~ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом. Також, виходячи з аналізу норм чинного законодавства за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до\~ст. 628 ЦК України. Згідно\~ст.\~799\~ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до частини першої\~ст.\~220\~ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Верховний Суд України під час розгляду справи 16 грудня 2015 року за № 6-2766цс15 сформулював таку правову позицію. Згідно із частиною 1\~ст.\~360-7\~ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Судом встановлено, що договір № 01140 фінансового лізингу від 16.07.2018 року укладений між Товариством з обмеженою відповідальністю «Авентус Фінанс » та [PERSON] нотаріально посвідчено не було. Крім того, відповідно до п. 17 ч. 1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» передбачено, що послуга - це діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб, а отже на послуги фінансового лізингу поширюється дія\~Закону України «Про захист прав споживачів». Стаття 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання окремого положення договору, включаючи ціну договору, несправедливим може бути визнано недійсним або змінено саме це положення, а не сам договір. Тільки у разі, коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону). Визначення поняття "несправедливі умови договору" закріплено в частині другій статті 18 цього Закону - умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи норму статті 18\~Закону України\~«Про захист\~прав споживачів» можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті\~3, частина третя статті\~509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пункти 2, 3 частини третьої\~ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірвання або невиконанням ним договору (пункт 4 частини третьої статті 18 Закону). Суд погоджується\~з доводами\~позивача про\~те,\~що при\~укладанні договору\~сторонами остаточно\~не визначили\~вартості предмета\~лізингу,\~не погоджено\~графіку сплати лізингових платежів, сторони не погодили постачальника (продавця) автомобіля. Крім того, як встановлено судом із змісту спірного договору № 01140 фінансового лізингу від 16.07.2018 року, укладеного між сторонами, в договорі обмежені права лізингоодержувача як споживача стосовно лізингодавця у разі неналежного виконання ним обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені\~Законом України «Про фінансовий лізинг», одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. За змістомст. 808 ЦК України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізингоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, монтажу, запуску в експлуатацію, тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобов'язанням щодо продажу (поставки) предмета договору лізингу. В договорі лізингу відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має завертатись споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару, даний договір суперечить положеннямст. 808 ЦК України. За змістом частин 1, 2\~ст.16 цього Закону України «Про фінансовий лізинг»\~ сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором. Лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо пов'язані з виконанням договору лізингу. Відповідно до\~ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Відповідно до ст.ст.\~12,\~81 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак відповідач не спростував у встановленому законом порядку доводи позивача. За таких\~обставин,\~оскільки договір\~фінансового лізингу\~№ 01140\~від 16.07.2018\~року є\~таким,\~що містить\~несправедливі умови\~щодо споживача\~(позивача\~по справі),\~вказаний договір\~не є\~нотаріально посвідченим,\~а також\~укладений в\~супереч вимогам\~чинного законодавства,\~особою\~яка не мала права на укладання такого договору\~без\~отримання відповідної ліцензії,\~суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання недійсним договору фінансового лізингу із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.133ЦПК України\~судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно ст.141ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved