Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

В грудні 2014 року ТДВ «СК Індіго» звернулося до суду з позовом до [PERSON] з вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП в регресному порядку, в сумі 22128,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог представник позивача вказував на те, що у лютому 2013 року на вул. 25 Чапаївської дивізії, в м. Одесі, з вини відповідача, під керуванням якого перебував автомобіль [NUMBER], сталася дорожньо-транспортна пригода в наслідок якої автомобіль [NUMBER], застрахований позивачем на підставі договору страхування наземного транспорту, отримав механічні ушкодження. Позивач виконав своїх зобовязання з виплати вигодонабувачу за вказаним договором страхування регламентної виплати у загальному розмірі 22128,00 грн., а тому вважає, що має право на відшкодування таких витрат за рахунок винної у ДТП особи. Додатково представник ТДВ «СК Індіго» зауважував про те, що позивач звертався до страховика, яким було застраховано цивільну відповідальність осіб, які експлуатують автомобіль [NUMBER], відповідно до полісу АВ/3395605 ПрАТ «СТ Іллічівське» з вимогою про виплату страхового відшкодування в порядку регресу, однак у проведенні такої виплати позивачу було відмовлено, з тих підстав що напередодні зазначеної дорожньо-транспортної події договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності, що було укладено між ПрАТ «СТ Іллічівське» та громадянином [PERSON] було розірвано на вимогу страхувальника, а тому вбачається, що відповідач має відповідати за регресною вимогою самостійно. У наступному, у судових засіданнях та залучених до матеріалів справи письмових поясненнях представник позивача пояснив, що позивач, здійснюючи свою діяльність та зокрема укладаючи та виконуючи договір страхування автомобіля [NUMBER] керувався Законом України «Про страхування», а тому страхове відшкодування мало місце на підставі заяви страхувальника і страхового акту, який складається страховиком або уповноваженою ним особою, та таким чином позивач здійснив страхову виплату відповідно до фактичних витрат страхувальника автомобіля «Фольксваген» з відновлювального ремонту, на підставі рахунків та актів виконаних робіт, що були надані виконавцем ремонтних робіт, та при цьому сам страховий акт (акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) було складено уповноваженою особою вже після проведення відповідних ремонтних робіт. В останнє судове засідання по справі представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. Представник відповідача у судових засіданнях та залучених до матеріалів справи письмових запереченнях частково визнав обставини позову щодо відшкодування позивачу в порядку регресу грошових коштів в загальному розмірі 4450,00 грн., які складаються з видатків за рахунком №00017 від 28.02.2013 року,, в розмірі 3370.00 грн., а також з видатками по заміні амортизатора, 200.00 грн., заміні шруса, 150.00 грн., заміни фланця развал-сходження, 250.00 грн. та витрат з доставки автомобіля авто евакуатором в розмірі 300.00 грн., а в іншій частині просив суд відмовити у задоволенні позову з підстав його надуманості та необґрунтованості, вказував, що відповідач є людиною добросовісною та визнає дійсні пошкодження, що стали наслідком вказаного ДТП, однак вважає, що вказаний відновлювальний ремонт в іншій, від визнаної частини, та зокрема пошкодження, які було відновлено мають амортизаційне походження від експлуатації автомобіля, а не були ним отримані безпосередньо внаслідок ДТП, та окрім того невідомо, чи відповідають дійсності наведені у вказаних рахунках відомості, чи вони не завищені та чи їх несення було обовязковим для відновлення автомобіля «Volkswagen», оскільки немає жодних відомостей про особу, яка виконувала відповідні роботи з оцінювання збитків та відновлювального ремонту транспортного засобу. Таким чином позивач просив суд відмовити у частині позовних вимог через їх необґрунтованість та відсутність доведеного належним чином причинно-наслідкового звязку між пошкодженнями автомобіля «Volkswagen», отриманими ним внаслідок ДТП та витратами, понесеними на його відновлювальний ремонт, тобто сума збитків, яку позивач вимагає відшкодувати у порядку регресу. В останнє судове засідання представник відповідача не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутності та просив суд відмовити у задоволенні позову з вказаних підстав. З викладених обставин провадження у справі, дослідивши долучені сторонами докази та прийнявши до уваги надані представниками сторін пояснення, суд встановив наступні обставини справи. 15.02.2013 року по вул. 25-ї Чапаївської дивізії в м. Одесі, внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху, які виявились у керуванні транспортним засобом у нетверезому стані та перевищенні безпечної швидкості, сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Hundai Sonata», н.з. АН6824НВ, «Mitsubishi», н.з. ВН6935СР, «Volksvagen Passat», д.н. [NUMBER], внаслідок якої названі транспортні засоби отримали механічні ушкодження. Вина водія [PERSON] у вчиненні вказаної ДТП встановлена Постановою Київського районного суду м. Одеси №520/2413/13-п. 13.03.2012 року між ТДВ «Індіго» (як страховиком) та ТОВ «ПІЛ Україна» (страхувальником) було укладено договір страхування наземного транспортного засобу №206-00597-12. За своєю правовою природою такий договір є договором добровільного страхування, що відповідно до Закону України «Про страхування» та розпорядження Державної комісії з регулювання фінансових послуг України «Про затвердження Характеристики та класифікаційних ознак видів добровільного страхування» є видом страхування за яким предметом договору страхування є майнові інтереси, що не суперечать закону, пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням наземним транспортним засобом, у тому числі причепом до нього, та всіма видами транспортних засобів спеціального призначення. Даний вид страхування передбачає обов'язок страховика за встановлену договором страхування плату (страховий внесок, страховий платіж, страхову премію) здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування шляхом відшкодування страхувальнику або іншій особі, визначеній страхувальником у договорі страхування (вигодонабувачу), збитку, понесеного ними у зв'язку з пошкодженням, знищенням або втратою застрахованого наземного транспортного засобу, у тому числі причепа до нього, та всіх видів транспортних засобів спеціального призначення, а також,якщо це передбачено правилами та договором страхування, додаткового обладнання до них. Так, згідно змісту договору №206-00597-12 позивач прийняв на себе зобов'язання відшкодувати збитки, що може зазнати страхувальник у результаті пошкодження, знищення або втрати транспортного засобу «Volksvagen Passat», д.н. [NUMBER]. 19.02.2013 року страхувальник звернувся до позивача із заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. ТДВ «СК «Індіго» на виконання умов договору страхування, на підставі Страхового акту №16781/206 від 07.05.2013 року, Акту виконаних робіт № 00015 від 21.02.2013 року, Акту виконаних робіт № 00016 від 28.02.2013 року, та розрахунку суми страхового відшкодування перерахувало на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування у розмірі 22128,00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи платіжним дорученням № 1803 від 20 травня 2013 року, № 1692 від 07 травня 2013 року. Таким чином позивач, виконуючи обовязки за договором добровільного страхування сплатив на користь власника автомобіля [NUMBER] вартість відновлювального ремонту, який було проведено силами СТО приватного підприємця [PERSON] Вважаючи, що пошкодження вказаного ТЗ, які були усунуті вказаним відновлювальним ремонтом, отримані автомобілем «Volkswagen Passat» внаслідок вказаної ДТП, позивач висунув регресні вимоги до страховика винної у ДТП особи, яким було застраховано цивільно-правову відповідальність водія [PERSON] як особи, під керуванням якої перебував автомобіль «Hundai Sonata», н.з. АН6824НВ, яким позивач вважав ПрАТ «СТ «Іллічівське». Так, ТДВ «СК «Індіго» звернулося до ПрАТ «СТ «Іллічівське» з заявою на виплату страхового відшкодування (в порядку регресу) від 03.06.2014 року по даній ДТП, відповідно до полісу АВ/3395605 в ПрАТ «СТ «Іллічівське». ПрАТ «СТ «Іллічівське» розглянуло заяву та надало відповідь 09.07.2014 року, за якою вказало, що 06.06.2012 року між ПрАТ «СТ «Іллічівське» та [PERSON], титульним власником автомобіля «Hundai Sonata», н.з. АН6824НВ, було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3395605, за яким ПрАТ «СТ «Іллічівське» була застрахована цивільно-правова відповідальність страхувальника та інших осіб, які експлуатують забезпечений транспортний засіб «Hundai» на законних підставах. 01.02.2013 року, відповідно до заяви [PERSON] про надання йому дублікату полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АВ/3395605 в зв'язку з втратою останнього, ПрАТ «СТ «Іллічівське» було видано [PERSON] замість втраченого полісу його дублікат - поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0600549. 08.02.2013 року до Донецької філії ПрАТ «СТ «Іллічівське» звернувся страхувальник, [PERSON] із заявою про розірвання договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/0600549 у зв'язку зі зміною власника (продажем) транспортного засобу «Hundai Sonata», н.з. АН6824НВ. Відповідно до даної заяви, 08.02.2013 року, ПрАТ «СТ «Іллічівське» зазначений договір розірвало, нових договорів не укладалося. Таким чином, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «Hundai Sonata», н.з. АН6824НВ, [PERSON], на момент ДТП, що мало місце 15.02.2013 року, застрахована не була. У відповідності до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями фізичної особи майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У відповідності до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах. Відповідно до ч. 1 ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акту. Згідно з ст. 25 Закону України "Про страхування" здійснення страхових виплат і відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) та страхового акта, який складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком. У відповідності зі ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування» до страховика, що виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, що страхувальник (чи інша особа, що одержала страхове відшкодування) має до особи, відповідальної за заподіяні збитки. Кореспондуючими є положення ст.ст. 1191, 1192 ЦК України: особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. З урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Таким чином суд доходить висновку про те, що відповідач, [PERSON] є відповідальною особою за завдані в наслідок ДТП від 15.02.2013 року збитки. Вказане встановлено на підставі наведених вище правових положень та обставин, встановлених Київським районним судом м. Одеси при ухваленні Постановіи №520/2413/13-п від 09.04.2016 року. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Індіго» відшкодувала власнику автомобіля [NUMBER] вартість відновлювального ремонту такого автомобіля, що було здійснено 21.02.2013 року та 28.02.2013 року. Такі обставини вбачаються з Акту виконаних робіт №00015 від 21.02.2013 року, №00016 від 28.02.2013 року, рахунку №17 від 28.02.2013 року, про вимогу до сплати вартості рихтування переднього крила (250 грн.), ремонту бамперу (300,00 грн.), покраски переднього крила (960,00 грн.), покраски бампера (1100,00 грн.), разборкизборки переднього правого і лівого крил, передньої панелі радіатора - 760,00 грн., рахунку №00017/1 від 18.02.2016 року, за придбані автозапчастини, в загальній сумі 16458,00 грн., та вартості робіт із послуг по заміні наведених запчастин, в розмірі 2000,00 грн., витрати з доставки автомобіля на СТО евакуатором 300,00 грн.; платіжних доручень №142 від 07 березня 2013 року та №427 від 07 березня 2013 року, якими було погашено вказані рахунки (власником автомобіля), а також платіжними дорученнями №1803 від 20.05.2013 року та №1692 від 07.05.2013 року, якими позивач сплатив на користь власника автомобіля [NUMBER], страхову виплату, в загальному розмірі 22128,00 грн. Крім того на підтвердження вимог позивач надав до суду страховий акт №16781/206/ від 07.05.2013 року, про визнання події ДТП від 15.02.2013 року страховим випадком, та невідємною частиною якого є Розрахунок страхового відшкодування від 29.04.2013 року. Розрахунок страхового відшкодування при визначенні розміру належної до відшкодування суми посилається на вказані вище платіжні доручення №142 та №427 від 07.03.2016 року. Крім того до матеріалів справи за ініціативи сторони позивача долучено акт огляду транспортного засобу (дефектну відомість) від 02.04.2013 року. Такий акт міcтить ідентифікуючі відомості про автомобіль [NUMBER], хоча відомості про комплектацію такого ТЗ внесено не повно (за бланком), зокрема не внесено відомостей про адресу власника, серії і номеру свідоцтва про реєстрацію, страхову суму., тип кузову, колір, тип та обєм двигуна , відомості про шини автомобіля, відомості про додаткову комплектацію транспортного засобу. До такого акту внесено відмітки про пошкодження транспортного засобу, що заповнені нерозбірливим почерком та в цілому мають 15 позицій, з яких 3 потребує покраски, 5 ремонту, 10 заміни. Відповідно до аналізу хронології подій вбачається, що такий акт було складено вже після завершення відновлювального ремонту. При цьому будь-яких відомостей про компетентність особи, яка складана цей акт до суду не надано. Аналогічні пояснення надав і представник позивача щодо того, що акт огляду транспортного засобу складався після виконання ремонтних робіт, виходячи з позицій виставлених рахунків та виконаної роботи. Натомість зі змісту такого акту вбачається, що даний акт є описом пошкоджень для подальшого складання калькуляції відновлювального ремонту і не зобовязує страхову компанію нести відповідальність по відшкодуванню збитку. Та при цьому перед початком відновлювального ремонту на СТО пошкодженого ТЗ підлягає узгодженню повна калькуляція (кошторис) відновлювального ремонту з метою визначення повної вартості ремонту. другий аркуш акту, арк. справи 50). Таким чином вбачається, що складання акту огляду має передувати відновлювальному ремонту, а не складатись за його наслідками. Така думка кореспондує і правилам ділового обороту, за якими акт огляду (дефектна відомість) складається компетентною особою після візуального огляду обєкта дослідження. Акт повинен містити в собі інформацію, яка дозволить відповісти на три основні питання: 1) найменування обстежуваного об'єкта. 2) виявлення несправностей і визначення причин їх появи. 3) переліку всіх видів робіт, які необхідно виконати для відновлення працездатності об'єкта (вузла). Надалі дефектна відомість використовується для складання кошторису на проведення ремонтних та відновлювальних робіт. З викладеного слідує, що наведений акт огляду відображає лише фактично виконані в ході ремонту роботи з відновлення певних пошкоджень, а не отримані автомобілем [NUMBER], пошкодження в наслідок ДТП, при цьому не фактичні, а лише зазначені у вказаних рахунках. Разом з тим слід зазначити, що вказаний акт, за поясненнями представника позивача, складено у тому числі на підставі фотографій, що долучені до матеріалів справи у фототаблицях, однак суд, надаючи оцінку зазначеним фототаблицям зауважує про те, що він не має спеціальних знань для встановлення пошкоджень агрегатів та вузлів автомобіля за їх фотографіями, та окрім того немає жодних доказів того, що на фотографіях відображено саме вузли та агрегати автомобіля «Volkswagen Passat», що зазнали поштоджень внаслідок ДТП, не з'ясованою залишається і наявність чи відсутність належної кваліфікації у сособи, що здійснювала фотофіксацію. Інші, вказані вище документи з приводу проведення ремонтних робіт також вказують лише на відновлювальний ремонт певних пошкоджень автомобіля «Volkswagen Passat» та не вказують на отримання вказаним автомобілем таких пошкоджень саме в наслідок ДТП. Доказом, що описує отримані автомобілем «Volkswagen Passat» пошкодження є довідка №9159516 про дорожньо-транспортну пригоду, видана Управлінням Державтоінспекції головного управління МВС України, з якої, окрім вказаних вище обставин про ДТП, яка сталась о 12 год. 10 хв., 15.02.2013 року в районі будинку №3-Б по вул. 25-ї Чапаївської дивізії в м. Одесі, зазначено, що автомобіль [NUMBER], отримав механічні ушкодження: передня права частина, передня нижня права частина, однак суд не має спеціальних знань, які дозволили б дійти певних висновків про відповідність ремонтних робіт, вартість яких була відшкодована страховою компанією та заявлена до стягнення з відповідача до відображених у довідці технічних ушкоджень вказаного автомобіля, а тому встановити причинно-наслідковий звязок між фактом ДТП та проведеним відновлювальним ремонтом можливим не вбачається. З цього приводу слід окремо зауважити, що суд у судових засіданнях неодноразово звертав увагу представників сторін на необхідність спеціальних знань для вирішення деяких питань, що мають істотне значення для правильного вирішення справи, зокрема для зясування, які саме пошкодження були отримані автомобілем «Volkswagen Passat», наслідок ДТП, яка вартість відновлювального ремонту таких пошкоджень, яка ринкова вартість деталей та запчастин, які мають бути використані при ремонті вказаного автомобіля, тощо, однак представники сторін не виявляли бажання користуватись правом на зявлення до суду відповідного клопотання, щодо призначення експертизи, а на персональні питання суду відповіли, що вважають долучені до матеріалів справи докази достатніми для правильного вирішення справи, та жоден з них чи їх довірителів не вважає необхідним призначення у справі експертизи. Відповідно до системного аналізу положень ст.ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, сторони при вирішенні спору зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог. При цьому доказування у цивільному судочинстві ґрунтується на засадах змагальності та диспозитивності. Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», було визначено предмет доказування у справах цієї категорії. Так розглядаючи позови про відшкодування шкоди суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. При цьому потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов'язана відшкодувати шкоду. Так суд зазначає, що сам факт сплати страховиком страхувальнику страхової виплати за страховим випадком, на що посилається позивач як на підстави своїх вимог, не є виключним та належним доказом того, що сума збитків, яку було відшкодовано страховою компанією розрахована належним чином та є обґрунтованою і такі збитки перебувають у причинно-наслідковому звязку з дорожньо-транспортною пригодою. Відповідно до положень 212-214 ЦПК України, суд розглядаючи справу оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів , та при цьому оцінці підлягає зокрема належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Як було зазначено вище вина відповідача у вчиненні ДТП, внаслідок якої автомобіль «Volkswagen» отримав певні ушкодження, - встановлена за рішенням (Постановою) суду, яке набуло законної сили22.04.2013 року, а отже в силу положень ч.3 ст. 61 ЦПК України додаткового доказування не потребує. Обставини справи - отримання автомобілем «Volkswagen» пошкоджень переднього крила, бамперу, лакофарбового покриття вказаних кузовних елементів, вартість відновлювального ремонту яких за рахунком №00017 від 28.02.2013 року складає 3370,00 грн., були визнані сторонами, та в силу ч.1 ст. 61 ЦПК України прийняті судом як такі, що не потребують додаткового доказування належними доказами. Додатково сторонами відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України було визнано обєктивність несення власником «Volkswagen» (із настуною сплатою страхового відшкодування) витрат по сплаті послуг автоевакуатора в розмірі 300,00 грн., по сплаті послуг за рахунком №00017/1 від 18.02.2013 року в частині заміни амортизатора, 200.00 грн., заміні шруса, 150.00 грн., заміні фланця развал-сходження, 250.00 грн., а тому суд, виходячи з того, що Факт вчинення ДТП та вина відповідача вбачаються обєктивно-існуючими та поясненнями представника відповідача щодо каяття відповідача та його бажання до справедливої сатисфакції, та зважаючи на те, що визнання обставин справи є правом сторони яке суд має поважати та те, що жодних інших доказів, що свідчили б про існування відмінних від визнаних сторонами обставин суду не надано, відносить такі витрати до обґрунтованої суми страхового відшкодування, за якою позивач отримав право регресної вимоги, яка має бути відшкодована відповідачем на користь позивача. Натомість в іншій частині вимог позовна заява обґрунтованою належними доказами не вбачається, зокрема неможливо встановити звязок між ушкодженнями, отриманими автомобілем «Volkswagen» в наслідок ДТП та понесеними страхувальником та позивачем витратами з відновлювального ремонту у заявленому ними обсязі. Таким чином суд доходить висновку про необхідність часткового задоволення позову, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в загальному розмірі 4450,00 грн., які складаються з видатків за рахунком №00017 від 28.02.2013 року, в розмірі 3370.00 грн., а також з видатків по заміні амортизатора, 200.00 грн., заміні шруса, 150.00 грн., заміні фланця развал-сходження, 250.00 грн. та витрат з доставки автомобіля автоевакуатором в розмірі 300.00 грн. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача у пропорційному до задоволеної частини вимог розмірі, тобто в розмірі 48,99 грн. З викладеного та

Outcome: approved