Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 8,04 га, яка розташована на території В'язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що після смерті її батька [PERSON] відкрилась спадщина на земельну ділянку, яка належала [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER]. Позивач має намір успадкувати майно, оскільки являється спадкоємцем першої черги за законом, в зв'язку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохає визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті батька [PERSON] Окрім цього позивач вказала, що спадкоємцями майна [PERSON] є також його дружина [PERSON] та син [PERSON], які не бажають приймати спадщину, про що свідчать їхні відповідні заяви. В судове засідання позивач не з'явилася, однак її представник надав суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача - В'язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області в судове засідання не з'явився, однак надав суду заяву про слухання справи у відсутність представника та при розгляді справи покладався на розсуд. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], який помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 8,04 га, яка розташована на території В'язівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала йому на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], копія якого мається в матеріалах справи. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Факт, що позивач являється донькою померлого [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження та свідоцтвом про укладення шлюбу, копії яких знаходяться в матеріалах справи. Також спадкоємцем майна [PERSON] є його дружина - [PERSON] та син - [PERSON], які спадщину не прийняли та не заперечує проти її прийняття [PERSON], тобто позивачем по справі. Інших спадкоємців, які б мали обов'язкову частку в спадщині, немає, про що свідчить Інформаційна довідка із Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.10.2017, з якої вбачається, що у Спадковому реєстру за параметрами запиту: [PERSON] - інформація відсутня. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування " відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії [NUMBER]. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлого [PERSON], до складу спадкового майна входить земельна ділянка. Іншого шляху, ніж визнання права власності на дану земельну ділянку в судовому порядку, у позивача немає. Згідно із ч.1 ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець за законом після смерті батька - [PERSON], має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved