Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

В грудні 2018 р. орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району звернувся до суду з позовом про позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх спільної доньки [PERSON] ,2017 р.н. Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідачі є батьками [PERSON] ,яка від народження проживала з матір`ю [PERSON] ,батько дитини мешкає окремо. З 20.11.2018 р.дитина перебуває на обліку у відділі по Шевченківському району служби(управління)у справах дітей Запорізької міської ради як така,що опинилася у складених життєвих обставинах. 26.11.2018 р.під час обстеження умов проживання дитини у сім`ї матері [PERSON] було встановлено,що санітарно-побутові умови проживання сім`ї вкрай незадовільні,у дитини немає спального місця,чистого одягу,візочка,постільної білизни,інших необхідних для нормального проживання дитини речей. Мати дитини [PERSON] зловживає алкоголем,веде бродяжницький спосіб життя,про життя та здоров`я дитини не піклується. Батько дитини [PERSON] відмовився забрати дитину до себе через відсутність коштів на її утримання та за відсутності умов для проживання дитини. 26.11.2018 р.дитина була відібрана у матері та поміщена у лікарню з численними захворюваннями. Посилаючись на те,що відповідачі не виконують належним чином батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки [PERSON] ,2017 р.н.,не забезпечили їй нормальних умов проживання,не займались фізичним та загальним її розвитком,не з`являлись з дитиною до лікаря на огляди та щеплення,чим поставили під загрозу її життя і здоров`я,позивач з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] ,2017 р.н. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 21.02.2019 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. В судовому засіданні було заслухано вступне слово представника позивача Булат Г.О .,за змістом якого вона підтримала заявлені вимоги у повному обсязі та просила задовольнити позов з урахуванням висновків органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої дитини. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з*явились,викликались шляхом направлення судових повісток на зареєстровану адресу їх мешкання,вважаються повідомленими про дату,час і місце розгляду справи. Крім того,відповідач [PERSON] особисто отримала судову повістку в суді та обізнана про справу відносно неї,яка перебуває на розгляді в суді. Відзиву на позов відповідачами не подано. Відповідно до ст.223 ЦПК України,справа розглянута без їх участі. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, допитавши свідка,суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом даного позову є вимога органу опіки та піклування в інтересах малолітньої дитини до її батьків про позбавлення батьківських прав . Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] ,у шлюбі між собою відповідачі не перебувають. Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім*ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов*язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров*я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідач [PERSON] від народження дитини проживає окремо,без жодних поважних причин не приймає участі у вихованні дитини,з донькою не спілкується без жодних перешкод для цього. Також відповідач [PERSON] не виконує свого обов`язку батька утримувати дитину, місце його роботи невідоме. Дитина від народження мешкала з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Наказом від 20.11.2018 р.служби (управління)у справах дітей Запорізької міської ради, [PERSON] ,2017 р.н.,взята на облік як така,що опинилася у складних життєвих умовах (проживання у сім`ї,у якій батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків). Згідно акту обстеження умов проживання дитини від 26.11.2018 р.за адресою матері, було встановлено,що санітарно-побутові умови проживання сім`ї вкрай незадовільні,у дитини немає спального місця,чистого одягу,візочка,постільної білизни,іншого необхідного для нормального проживання,відсутня їжа. Мати дитини [PERSON] зловживає алкоголем,веде бродяжницький спосіб життя,про життя та здоров`я дитини не піклується. На підставі розпорядження голови районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 29.11.2018 р.малолітню [PERSON] було негайно відібрано з сім`ї матері та поміщено тимчасово до Дитячої лікарні № 1 Запорізької міської ради. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала,що від народження дитини [PERSON] ,за дитиною був організований медичний супровід за місцем мешкання,оскільки її матір [PERSON] має алкогольну залежність,дитиною не займалась,належних умов проживання не створила,достатнього харчування не забезпечувала,через що дитина мала відставання як у фізичному,так і у психічному розвитку.Про складі умови,у яких проживала дитина,систематично повідомлялись органи опіки та ювенальна поліція,проте [PERSON] доступу до житла не надавала,веде бродяжницький спосіб життя,переховувала дитину від медиків та соціальних служб.26.11.2018 р.під час обстеження умов проживання дитини були встановлені підстави для її негайного відібрання та госпіталізації. Батько дитини мешкає окремо,дитиною взагалі не опікувався. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 29.11.2018 р., позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] ,2017 р.н.,є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення батьків від виконання батьківських обов*язків та відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз*яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідачі як батьки малолітньої [PERSON] 2017 р.н.не виконують своїх обов`язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини,не створюють умов для отримання освіти за віком. За інформацією КУ «ЗОСПБД «Сонечко»,де наразі влаштована [PERSON] ,батько дитини [PERSON] дитину не навідував жодного разу,мати дитини [PERSON] станом на 24.05.2019 р.дитину навідала кілька разів. За поясненнями представника позивача,за час ,який минув після відібрання дитини від матері,батьки дитини не звертались до органу опіки з заявами про її повернення у сім`ю. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідачі без жодних об`єктивних перешкод не виконують своїх батьківських обов`язків,їх небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про неї,відсутність між матір`ю та батьком дитини родинних зв`язків,спосіб життя матері,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батьків відносно дитини знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачів необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батьків відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.Розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим за 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів,які підлягають стягненню, суд враховує відсутність відомостей про наявність у відповідачів інших утриманців та обмежень у працевлаштуванні,відсутність з їхнього боку участі в матеріальному забезпеченні спільної дитини у будь-який спосіб та вважає за доцільне стягнути з кожного відповідачів аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі 850 гривень щомісячно,що становить 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 05.12.2018 р.(з дати звернення позивача з цим позовом до суду)до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів на користь держави суд стягує судовий збір з вимог майнового та немайнового характеру. На підставі ст.ст. 150, 164, 165 СК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved