Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про позбавлення батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги обґрунтував тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не спілкується, ухиляється від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини, не цікавиться життям. Син повністю знаходиться на утриманні і вихованні позивача. 21 січня 2005 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON]. Відповідач [PERSON] не погоджується на усиновлення чоловіком позивачки - [PERSON] їхнього сина [PERSON]. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити позов. Від відповідача надійшли заперечення на позов в якому зазначив, що наданні докази позивачкою не підтверджують того факту, що відповідач не цікавиться станом здоров'я, життям дитини, а тільки підтверджують факт окремого проживання сторін. Після розлучення неодноразово надавав позивачці гроші на утримання сина. 2008р. у відповідача було виявлено захворювання - туберкульоз, лікування якого проходило рік. В даний період відповідач не спілкувався з дитиною, у зв'язку зі станом здоров'я. Крім того зазначає, що сама позивачка не надавала згоди на зустрічі з сином.Однак позову щодо встановлення часу побачень з дитиною не надавав. Представник відповідача у судове засідання позовні вимоги не визнав, просив позов залишити без задоволення. Представник третьої особи у судове засідання не явилася, надав заяву про розгляд справи у її відсутність. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Сімейним Кодексом України, зокрема ст. 164 СК України, згідно якої підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 77,78,81 ЦПК України. Особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. В свою чергу батьки (один з батьків) повинні довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов'язки. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитини, орган опіки та піклування, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. За роз'ясненнями, що містяться в п.п. 15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року « 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що 29 жовтня 1999 р. року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб, актовий запис № 454. [INFO] у сторін народився син [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис № 458. З травня 2001 року сторони проживають окремо 4 лютого 2004 р. року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER]. Після розірвання шлюбу спільний син [PERSON] змінив прізвище на [PERSON]. З 2001 року [PERSON] працевлаштований в трамвайне депо № 1 КП «Одесміськелектротранс». Згідно ч. 2 ст. 7 СК України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї (ч. 6). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7). Статтею 15 СК України передбачено, що сімейні обов'язки тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу (ч. 1). Відповідач у добровільному порядку матеріально дитину не утримує. Згідно характеристики Одеської загальноосвітньої школи №52 І-ІІІ ступенів ОМР Одеської області [PERSON] за період навчання зарекомендував себе як старанний учень. Мати цікавилася навчанням сина та приділяла увагу вихованню сина, батько не приймає участі у вихованні сина, жодного разу не відвідав батьківські збори. Встановлено, що за адресою: [ADDRESS] проживають: позивачка, її син та брат. [PERSON] виховувала сина одна, згідно заяв [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 12.12.2016р., які завірені головою ОСББ «Преображенська 27». Постановою Пленуму ВСУ № 3 від 30 березня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» п.16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно ст.ст. 150, 157 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини зобов'язаний брати участь у її вихованні та утриманні. У випадку ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини вони можуть бути позбавлені батьківських прав. Права та обов'язки батьків щодо виховання і утримання дітей передбачені нормами Конвенції про права дитини (далі Конвенція), ратифікованої постановою Верховної Ради України N 789-ХІІ (789-12) від 27.02.91), яка була ратифікована Україною 21 лютого 1990 р., а набула чинності для України 27 вересня 1991 року. Відповідно до ст. 155 СК України - здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (ч. 1). Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ч. 4). За частиною 1 ст. 180 СК України - "батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття". Відповідно до ч. З ст. 181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні від 08.02.2018р. була допитана у якості свідка [PERSON], яка пояснила, що є родичкою позивачки, знає дитину з 1 року. Часто спілкується з позивачкою та її родиною, ніколи не бачила відповідача. Відповідач жодного разу не відвідував свята (день народження сина та інше). Чула від позивачки те, що відповідач не приймає участі у житті та розвитку дитини. Коли питала [PERSON] чи хотів би він побачитися з татом, останній відповів: «Ні». У судовому засіданні було заслухано пояснення [PERSON], який повідомив суду те, що з батьком познайомився лише в 12 років. Першим він познайомився з бабусею, яка запрошувала в гості до себе та батька. Коли приходив до батька додому, залишався разом з бабусею, оскільки батько та його теперішня дружина відразу кудись їхали. Протягом 5 років (з дня знайомства та по теперішній час) зустрічався з батьком декілька разів, гуляли в парку. Коли вирішили продати кімнату у комуні, [PERSON] відмовився підписувати документи, син дзвонив йому однак, трубку останній так і не взяв. Відповідач звернувся до Органу опіки та піклування з заявою в якій зазначив, що проти продажу вказаної кімнати. Декілька разів під час проведення слухань в Органі опіки та піклуванні зустрічалися, один раз навіть не підійшов привітатися, але бачив сина. На другий раз просив поговорити з ним. Після того декілька разів батько дзвонив, хотів зустрітися та поговорити, однак, [PERSON] пояснив, що зустрітися не може, оскільки готується до іспитів. Батько жодного разу не відвідував свята та не дзвонив привітати, не дарував подарунки, не надав матеріальної допомоги (кишенькові кошти). Однак, суд звертає увагу на те, що у висновку Органу опіки та піклування вказано, що в ході бесіди з неповнолітнім [PERSON] встановлено, що дитина бажає спілкуватися з батьком. Суд запитав, як ставиться [PERSON] до того що вказано у висновку, на що він пояснив, що під час слухання в Органі опіки та піклування коли його запитали чи хоче спілкуватися він з батьком - він промовчав. На його думку, комісія його не вірно зрозуміла. Згідно висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-11/2388/2 вих. від 18.12.20017 недоцільно позбавляти батьківських прав [PERSON] у відношенні [PERSON], [INFO]. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-и) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно з нормами ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Оцінивши усі докази в сукупності, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки відповідач не займається вихованням та духовним розвитком сина, не цікавиться його життям та здоров'ям, матеріальної допомоги не надає, тому вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України та ст.4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у розмірі 640 грн.

Outcome: approved