Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В своєму позові позивач зазначив, що в січні 2012 року придбала у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно рішення Братського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2012 року справи № 2-336/12р за позивачем було визнано право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . На момент оформлення відповідач не повідомила, що земельна ділянка на якій розташований житловий будинок також належить їй на праві приватної власності. В судове засідання учасники процесу не з`явилися, представник позивача до суду надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги підтримав. У судове засідання відповідач не з`явився, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток, причини неявки суду невідомі. Суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення по справі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив. В січні 2012 року позивач придбала у [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . Згідно рішення Братського районного суду Миколаївської області від 20 липня 2012 року справи № 2-336/12р за позивачем було визнано право власності на житловий будинок із господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Та на підставі рішення суду зареєструвала право власності на житловий будинок за собою (а.с. 6). На момент оформлення відповідач не повідомила, що земельна ділянка на якій розташований житловий будинок також належить їй на праві приватної власності згідно Державного акту серії ЯИ № 148537 (а.с. 7). Позивач звернулась до державного реєстратора прав власності на нерухоме майно, щоб зареєструвати таке право на земельну ділянку за собою та отримала вмотивовану відмову у вчиненні державної реєстрації права власності (а.с. 18). Частиною першою ст. 181 Цивільного кодексу земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, віднесено до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість). У свою чергу, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов`язки (ст. 179 цього Кодексу). Крім того, цивільне законодавство виокремлює «складові частини речі» та «складні речі». Так, згідно зі ст. 187 Цивільного кодексу складовою частиною речі є все те, що не може бути відокремлене від речі без її пошкодження або істотного знецінення. При переході права на річ її складові частини не підлягають відокремленню. При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 цього Кодексу слід виходити з того, що в разі переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку право власності на земельну ділянку в набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Крім того, пунктом «е» частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Отже, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, стає власником земельної ділянки, на якій розташовані ці об`єкти нерухомості, на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Відповідно до Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо єдиної правової долі земельної ділянки та розміщеного на ній об`єкта нерухомості" який набув чинності 28.10.2021 року, перехід прав користування земельною ділянкою при переході права власності на розташовану на ній будівлю, споруду від землекористувача до нового власника майна характерна «автоматичність». Зокрема Законом, передбачено, що: у разі набуття на підставі вчиненого правочину або у порядку спадкування права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці приватної власності, право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від попереднього власника таких об`єктів до набувача таких об`єктів, без зміни її цільового призначення. Згідно ч. 1 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п.1 ч. 2 вказаної статті, способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах не заборонених законом. Враховуючи вказане, суд вважає можливим визнати за позивачем право приватної власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, кадастровий номер: 4821480406:04:001:0063, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка. Судові витрати слід залишити за позивачем.

Outcome: approved