Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог: [PERSON], про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення. Свій позов [PERSON] обґрунтовує тим, що їй на праві власності належить ? частиниа будинку [ADDRESS]. Інша ? частина будинку належить відповідачу [PERSON] Проте останній, проживаючи у вказаному будинку, створює перепони для проживання позивача, вона не має вільного доступу до своєї частини будинку. Отже, вважаючи, що її права порушуються відповідачем, [PERSON] прохає суд зобов'язати останнього не чинити перешкод в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй ? частиною будинку та вселити її до будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - [PERSON] позов підтримали, прохають суд його задовольнити. При цьому пояснили, що раніше сторони перебували у шлюбі, і при розподілі сумісно набутого майна подружжя рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2009 року будинок [ADDRESS] був поділений між ними в рівних частках, за кожним було визнано право на ? частину будинку, ці частини були виділені в натурі. Для здійснення розподілу будинку судовим рішення позивача було зобов'язано виконати певні переобладнання будинку. Проте, як зазначає [PERSON], вона не має жодної можливості розпоряджатися належним їй майном, відповідач закриває ворота на замок та навіть не допускає її на прибудинкову територію. Вона з донькою [PERSON] ( яку залучено до участі в справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача), не маючи доступу до своєї власності, вимушена знімати квартиру. Донька є інвалідом 1 групи, визнана недієздатною, і знаходиться під опікою позивача. Також позивач зазначає, що вона позбавлена можливості виконувати судове рішення щодо проведення необхідних робіт з переобладнання будинку. Декілька разів вона писала відповідачу листи-повідомлення з проханням надання можливості обстеження своєї частини будинку з метою подальшого виконання будівельних робіт, приходила у вказаний в цих листах час до будинку, але відповідач навіть не пустив її до двору. Дані факти були зафіксовані актами, які долучені до матеріалів справи. Отже, посилаючись на порушення її прав як власника на користування власністю, позивач прохає суд захистити її права та задовольнити позов. Відповідач [PERSON], а також його представники: [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечують, посилаючись на те, що позивач не виконала рішення апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2009 року щодо переобладнання будинку. При цьому відповідач та його представники наголошують, що при проведенні робіт по переобладнанню будинку позивач повинна дотримуватись норм діючого законодавств, оскільки мова йдеться про газову та протипожежну безпеку. А оскільки [PERSON] не надала дозвіл органу державного пожежного нагляду на проведення переобладнання своїй частини будинку, який би відповідав положенням Закону України «Про пожежну безпеку», то відповідач заперечує проти того, щоб позивач без цього дозволу починала роботи з переобладнання будинку. Також в своїх запереченнях відповідач зазначає, що позивач не конкретизувала яким саме чином він заважає їй користуватися, володіти та розпоряджуватись належною частиною будинку. При цьому [PERSON] заперечує і проти ствердження позивача з приводу того, що він нібито перешкоджає їй вселятися в будинок, вважає, що цей факт позивачем не доведений в суді, і тому в задоволенні позову прохає відмовити в повному обсязі. Залучена у справі в якості третьої особи на стороні позивача без права самостійних вимог [PERSON] (донька сторін), рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04.11.2009 року визнана недідатною особою, та її опікуном призначено позивача [PERSON] (а.с. 9-10). Отже заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків: Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Положеннями ч.1 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлені ці обставини (ч.3 ст. 61 ЦПК України). Сторонами в судовому засіданні визнається та не спростовується факт того, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2009 року було розділено майно, придбане ними в період шлюбу. Визнано за кожним із подружжя право власності на 1/2 частку будинку [ADDRESS],та виділено ці частки в натурі. При цьому для здійснення розподілу житлового будинку зобов'язано [PERSON] провести певні переобладнання (а.с. 12-15). На підтаві вказаного судового рішення за [PERSON] в подальшому було зареєстровано право власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], що підтверджено Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 25939225 від 22.04.2010 року (а.с.16). Отже в судовому засіданні доведений факт того, що позивач є власником ? частини житлового будинку [ADDRESS]; належна їй частина виділена в натурі. Свої вимоги про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та вселення позивач обґрунтовував тим, що відповідач змінив замки від воріт паркану , який огороджує територію будинку, і вона не має можливості навіть наблизиться до своєї власності. Внаслідок таких дій відповідача позивач позбавлена доступу до своєї частини будинку, змушена разом з хворою дитиною винаймати інше житло, і не має ніяких можливостей виконати судове рішення в частині проведення необхідних робіт щодо переобладнання будинку. Вищенаведене підтверджується поясненнями свідків: [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що в вересні 2013 року вони разом з депутатом Вільнянської міської ради Добрянською Л.Ф за запрошенням позивача двічі приїздили до будинку [ADDRESS]. При цьому [PERSON] їм пояснювала, що її бувший чоловік не пускає її до будинку, і тому вона не має можливості виконати судове рішення щодо переобладнання будинку. Проте в їх перший приїзд 05.09.2013 року в будинку нікого не було, при цьому ворота паркану були зачинені на замок. 24.09.2013 року вони вдруге приїхали до вказаного будинку, до них вийшов відповідач, і навіть не пропустив їх у двір. Позивач просила його дозволу зайти на територію будинку. Проте відповідач відповів, що доки [PERSON] не виконає рішення суду в частині переобладнаннябудинку, він її не пустить. При цьому вся територія навколо будинку була огороджена парканом, також були собаки, одна яких безпосередньо біля паркану. Отже, як пояснили свідки, вони склали акти щодо неможливості пройти в будинок та пішли. Викликаний в судове засідання за клопотанням відповідача свідок [PERSON] також підтвердив факт того, що в вересні 2013 року він був запрошений [PERSON] саме в той час, коли позивач разом з комісією намагалась пройти на територію будинку. Свідок пояснив, що він чув розмову, яка відбулася між сторонами, і з цієї розмови зрозумів, що [PERSON] відмовився впускати свою колишню дружину до будинку, оскільки вона не зробила необхідних переобладнань будинку відповідно до судового рішення. В матеріалах справи наявні повідомлення від 30.08.2013 року та від 18.09.2013 року, які позивач направляла на адресу відповідача з проханням забезпечити доступ 05.09.2013 року та 24.09.2013 року до належної їй частини будинку для проведення обстеження з метою виконання переобладнання будинку згідно судового рішення (а.с.17.18 ). Проте, в своїй письмовій відповіді на вказані листи [PERSON] висуває до позивача ряд вимог, а саме: щодо надання договорів будівельного підряду, відповідно до яких будуть проводитись будівельні роботи з переобладнання будинку, проектної документації, також вимагає від позивача визначити порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований будинок (а.с.19-20). Намагання позивача виконати судове рішення підтверджуються також відповіддю начальника ВДВС Дьомушкіна Р.В. від 01.11.2013 р., з якої вбачається, що 28.02.2012 року до виконавчої служби за заявою позивача [PERSON] надійшов виконавчий лист № 2-26/2009 від 03.08.2013 року про зобов'язання вчинення дій з переобладнання будинку. Проте 01.03.12 року державним виконавцем було відмовлено у відкритті виконавчого провадження, оскільки в листі не вказаний строк пред'явлення документу до виконання, виконавчий документ повернуто стягувачу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 64 ). Проте,як пояснила позивач в судовому засіданні, вона повернутий виконавчий документ не отримувала, оскільки за вказаною адресою не має можливості проживати, а відповідач кореспонденцію їй не передає. Також в судовому засіданні позивачем були надані письмові докази на підтвердження виконання нею рішення апеляційного суду Запорізької області від від 08.04.2009 року в частині необхідних переобладнань будинку: погоджений начальником Відділу архітектури та містобудування виконкому Вільнянської міської ради план перепланування приміщень в будинку (а.с.65), лист Інспекції державного пожежного нагляду Вільнянського району щодо розгляду її звернення з привиду варіанту перепланування приміщень житлового будинку з послідуючим переносом газового обладнання та відсутності заперечень з цього приводу (а.с. 66 ), отримані відповіді Вільнянського Управління по газопостачанню та газифікації щодо узгодження переносу та встановлення газових приладів згідно наданої схеми-плана (а.с. 67-69 ). Таким чином дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності повністю спростовують заперечення відповідача, які ґрунтуються на тому, що позивач не має наміру виконувати рішення апеляційного суду Запорізької області від 08.04.2009 року в частині виконання необхідних переобладнань будинку, а він нібито не створює жодних перешкод позивачу щодо вселення до будинку, не перешкоджає в користуванні та володінні будинком. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого май на будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. За положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. В ході судового розгляду [PERSON] надала достатньо доказів, які переконують суд в тому, що відповідач дійсно створює перешкоди у користуванні, володінні та розпорядженні належною позивачу ? частиною будинку, і з цих причин позивач взагалі не має доступу до своєї власності. За висновком суду, за таких обставин позивач не має можливості фактично користуватися належною їй часткою будинку без вирішення питання про вселення та зобов'язання відповідача не чинити перешкоди у користуванні житлом. З врахуванням вищезазначеного, суд вважає позов [PERSON] обґрунтованим. Відновити порушені права позивача слід шляхом задоволення позову та зобов'язання відповідача не чинити [PERSON] перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні належною їй ? частиною будинку [ADDRESS], а також вселення позивача у вказане житлове приміщення. На підставі ч.1ст. 88 ЦПК України в зв'язку з ухваленням рішення на користь [PERSON], суд присуджує з відповідача понесені позивачем судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп., що підтверджені долученою до матеріалів справи квитанцією (а.с.1).

Outcome: approved