Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» про визнання договору недійсним та відшкодування збитків. В обґрунтування позову вказує, в травні 2014 року потребуючи отримання у позику чи у кредит значних коштів для придбання автомобіля, вона прочитала оголошення про швидке надання позик без застави під низький процент. 26.05.2014 року вона звернулася в офіс, зазначений в оголошенні, та повідомила, що бажає отримати позику в сумі 125000 грн. Офісменеджер повідомила що вона (позивачка) має сплатити одразу первісний внесок в розмірі 8750 грн. і кредит їй буде видано. В той же день вона заплатила зазначену у наданій їй ТОВ «Гранфінресурс» квитанції суму, а саме 8750 грн. та уклала з ТОВ «Гранфінресурс» Договір №229113 про надання їй в позику грошових коштів в загальному розмірі 125000 грн. під 3% проценти з додатками № 1 і № 2. При підписанні договору вона вважала, що підписує договір позики з фінансовою установою, яка у встановленому законом порядку має право на залучення коштів фізичних осіб та видачу позики, але обіцяну суму позики вона так і не отримала. У телефонному режимі їй було запропоновано сплатити передбачений договором щомісячний платіж та надано квитанцію до сплати. Нею було зроблено тринадцять щомісячних внесків на суму 18125 грн., але і після цього позика їй не була видана. Втративши останню надію на отримання позики вона звернулась до фахівців з права і їй було розяснено, що вказаний договір за своєю юридичною природою не є договором позики і що вона стала учасником програми діяльності «Альянс-Укрїна» та може отримати згідно договору не гроші в сумі 125000 грн., а лише товар і кошти, що сплачені нею в розмірі 8750 грн. це не первісний внесок в рахунок майбутніх платежів за позикою, а одноразовий комісійний платіж, який нікуди не враховується. Після отриманої консультації вона зрозуміла, що відповідач ТОВ «Грандфінресурс» ввів її в оману запевнивши, що надасть їй позику і вона підписала зовсім не той договір, на який розраховувала. Таким чином діяльність відповідача здійснюється за «пірамідальною схемою» та нечесною підприємницькою практикою, з порушенням вимог Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, як з'ясувалось, відповідач не мав відповідної ліцензії на здійснення діяльності, яка є предметом договору, що укладався з нею, тому вважає дії відповідача незаконними, а укладений з нею договір та додатки до нього вважає такими, що мають бути визнані недійсними, у зв'язку з чим ТОВ «Грандфінресурс» повинен відшкодувати завдані їй збитки в сумі 26875 грн. Просить визнати недійсним договір № 229113 від 26.05.2014 року, укладений між нею - [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» та додатки до вказаного договору № 1 та № 2; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» на її користь грошові кошти у розмірі 26875 грн. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. В судове засідання представник відповідача ТОВ «Гранфінресурс» не з'явився, не повідомивши про причину неявки, хоча про день, час та місце розгляду справи був повідомлений в установленому законом порядку. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України та дає підстави для перегляду його судом що ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи із наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. В судовому засіданні встановлено, що 26.05.2014 року між ТОВ «Гранфінресурс» та [PERSON] був укладений Договір №229113 про надання послуг з отримання грошової суми в розмірі 125000 грн., за умовами якого ТОВ «Грандфінресурс» за згодою позивача («Учасника») зобов'язується вчинити від його імені та за його рахунок певні юридичні дії, спрямовані на отримання Учасником 125000 грн., на умовах діяльності програми «Альянс Україна», в порядку та строки визначені в Додатку №2, в тому числі: сформувати Реєстр Учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити Захід по розподілу грошового фонду та надати Учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності Програми. Для цього Учасник ([PERSON]М.) доручив Адміністратору (відповідачеві) використовувати суми чистих внесків для формування Фонду Реєстру та його розподілу, а також надавати заявлені грошові суми (п. 1.3 Договору). Відповідно до ст. 2 Договору №229113 від 26.05.2014 року Учасник, поряд із іншим, зобов'язався сплатити одноразовий комісійний внесок у день підписання сторонами даного Договору та Адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу (права на отримання відповідної грошової суми) а також своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачувати Загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого Адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми, та Адміністративні витрати, що є платою за послуги Адміністратора з організації діяльності Програми. Відповідно до ст. 4 вказаного Договору цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Всі додатки, зміни до нього є його невід'ємною частиною. Сторони повністю розуміють значення та умови цього Договору, його правові наслідки, те, що цей Договір не носить характеру фіктивного або удаваного правочину. Підписання Договору та Додатків до нього є свідченням того, що сторони дійшли повного порозуміння і визначили, що договірні умови є обовязковими для виконання. Учасник заявляє, що отримав усі пояснення від представника Адміністратора, уважно прочитав та зрозумів усі визначення, умови та зміст договору і додатків до нього, що засвідчує своїм підписом (а.с. 3). Згідно з п. 1.3 ст. 1 Додатку № 2 до Договору його предметом є послуги з формування реєстрів учасників програми «Альянс Україна», метою яких є отримання відповідної грошової суми, зазначеної в Додатку № 1 до Договору (а.с. 5). Після вчасної сплати чергового Загального платежу Учасник Програми набуває право брати участь у найближчому Заході, коли Фонд Реєстру є достатнім (п. 4.1 ст. 4 Додатку № 2, а.с. 6). Конкретні умови отримання Учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку. Адміністратор гарантує Учаснику надати відповідну грошову суму, заявлену на умовах діяльності Програми «Альянс Україна» за умови виконання останнім всіх умов Договору і Додатків до нього (ст. 12 Додаток №2, а.с. 8). Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника Адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови Додатку №2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом (ст. 13 Додатку №2, а.с. 8). Статтею 5 Договору встановлено, що Адміністратор надає відповідну грошову суму заявлену для придбання Учаснику, який отримав Дозвіл протягом 3 банківських днів після того як Учасником будуть виконані вимоги цієї статті. Для отримання відповідної грошової суми Учасник зобов'язується сплатити Адміністративний платіж, передбачений п.п. 2.1.1 п. 2.1 ст. 2 Договору в строк не пізніше 15 банківських днів з моменту отримання Дозволу. Сплачений Учасником Адміністративний платіж не повертається. У випадку невиконання цього платіжного зобов'язання в передбачений строк Дозвіл анулюється і Учасник позбавляється права на участь у наступному найближчому Заході. Умови розірвання Договору встановлені ст. 8 Додатку № 2 до Договору № 229113 від 26.05.2014 року. Так, учасник, якій виявив бажання розірвати Договір протягом 3 банківських днів з моменту його підписання, зобов'язаний самостійно письмово повідомити Адміністратора про свій намір шляхом подання заяви з переліком певних реквізитів, наведених у даній статті. При цьому Адміністратор здійснює повернення сплачених Учасником коштів у розмірі, що становить 70% внесеного учасника Одноразового комісійного внеску протягом 60 банківських днів. Якщо Учасник виявить бажання розірвати Договір в односторонньому порядку після встановленого в п. 8.1 терміну, або Договір буде розірваний зі сторони Адміністратора при і виконанні Учасником п. 3.2 ст. 3 Додатку №2 до Договору, то Одноразовий комісійний внесок та Адміністративні витрати Учаснику не повертаються (п. 8.2 ст. 8 Договору). Згідно Додатку №2 до Договору №229113 від 26.04.2014 року, підписаного сторонами, вбачається, що адміністративний платіж - одноразова плата, що сплачується Учасником на користь Адміністратора після отримання Дозволу на отримання грошової суми, заявленої для придбання на умовах діяльності програми «Альянс Україна». Розмір Адміністративного платежу зазначені у Додатку №1 до Договору та дорівнює розміру Одноразового комісійного внеску. Розмір відповідної грошової суми, яку Учасник має намір придбати на умовах Програми «Альянс Україна», зазначена у додатку №1 до Договору. Кошти, необхідні для отримання відповідної грошової суми, вносяться Учасником на розрахунковий рахунок Адміністратора щомісяця (п.п. 2.1, 2.3 ст. 2 Додатку №2). Згідно Додатку №1 до Договору №229113 від 26.04.2014 року, підписаному сторонами, вбачається, що розмір заявленої грошової суми складає 125000 грн.; одноразовий комісійний внесок (платіж, що підлягає сплаті Учасником у момент підписання Договору за реквізитами, вказаними Адміністратором та являє собою узгоджені Сторонами витрати Адміністратора, пов'язані із включенням Учасника Програми «Альянс Україна») та адміністративний платіж складають 8750 грн.; загальний платіж складає 1006 грн. 95 коп., який включає чистий внесок у сумі 694 грн. (за рахунок якої Адміністратор здійснює оплату грошової суми, заявленої для придбання на умовах діяльності Програми «Альянс Україна») та адміністративні витрати у сумі 312 грн. 50 коп. (плата Адміністратору послуги, пов'язані з організацією діяльності Програми «Альянс Україна»); мінімальний платіж складає 659 грн. 73 коп. На виконання умов даного договору позивачка 26.05.2014 року сплатила ТОВ «Гранфінресурс» 8750 грн. одноразового комісійного внеску та сплатила щомісячні внески у сумі 18125 грн. За програмою «Альянс Україна» виконання послуг відповідачем полягає в тому, що Учасник сплачує передбачені Договором кошти, а відповідач (Адміністратор) формує обєднання Учасників, у даному випадку за схемою 1, яких включає в Реєстр № 217, в якому накопичуються кошти цих Учасників за рахунок чистих внесків, після чого Учасником подається заява на участь в Заході по розподілу грошового Фонду, потім здійснюється сам Захід по розподілу грошового Фонду обєднання Учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому Фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з Учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених загальних платежів. При цьому отримання Учасником обумовленої Договором суми відбувається у тому числі й за рахунок внесків інших Учасників. Різниця між споживачами учасниками є тільки в часі одержання коштів кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку гроші отримують усі Учасники, навіть ті, які фінансово були найменш «активними», за умови виконання ними умов Договору. Отже зі змісту умов спірного договору вбачається, що відповідачем надаються Учасникам грошові суми у позику на умовах відповідної Програми «Альянс Україна» за якою такі позики надаються за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами учасниками цієї Програми разом з платою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором про отримання грошової суми. Статтею 4 Додатку №2 до Договору встановлено, що Адміністратор організує Комітет розподілу грошового фонду (надалі Захід). Після вчасної сплати Загального платежу Учасник Програми набуває право брати участь у найближчому Заході, коли Фонд Реєстру є достатнім. З положень наведеної ст. 4 Додатку №2 до Договору №229113 від 26.04.2014 року вбачається, що рішення про передачу позивачу товару залежить лише від волі відповідача, який сам на власний розсуд приймає рішення. Процедура прийняття рішення про передачу товару є непрозорою, а інформація щодо результатів проведених конкурсів та осіб, які отримали право на товар є конфіденційною і не може бути перевірена позивачем. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (ч.1). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду позивача (ч. 2), зокрема, надання можливості виконавцеві не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від виконавця у зв'язку з розірванням договору (п.4 ч.3). Перелік несправедливих умов у договорах із споживачем не є вичерпним (ч. 4). Якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. У разі коли визнання положення договору недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір може бути визнано недійсним у цілому (ч.ч.5, 6 ст.18 Закону). Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», роз'яснено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину. Частиною 2 ст. 215 ЦК України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, вказаний Закон встановив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми. При цьому, в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність субєкта підприємництва до «пірамідальної схеми». Аналіз пункту 7 частини 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обовязкові ознаки: а) здійснення оплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасниками інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак у сукупності. А відсутність будь-якої з них виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Висновок про саме таке застосування статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» міститься в постанові Верховного Суду України від 11.09.2013 року, справа № 6-14цс13. Так, пірамідальній схемі властива сплата коштів за можливість одержання окремим учасником грошової компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення до участі у схемі інших споживачів. В той же час предметом договору, укладеного в рамках функціонування Програми «Альянс Україна», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру. За умовами оспорюваного позивачем договору, адміністратор гарантує кожному учаснику отримання грошових коштів у заявленій сумі на відповідні цілі, за умови виконання останнім усіх зобовязань, передбачених договором. Виходячи з викладеного, суд вважає, що доводи позивачки про недійсність вищезгаданого договору з підстав здійснення відповідачем діяльності, що підпадає під ознаки «пірамідальної схеми», суперечать змісту пункту 7 частини 3 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та не може бути підставою для задоволення позову. Разом з тим, на думку суду, заслуговують на увагу інші доводи позивачки, а саме доводи про відсутність у відповідача ліцензії на здійснювану ним діяльність, виходячи із наступного. За змістом статті 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» від 01.06.2000 року та статті 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» від 12.07.2001 року діяльність з надання фінансових послуг підлягає ліцензуванню. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та (або) їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобовязанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 9) надання гарантій та поручительства; 8) переказ грошей; 9) послуги у сфері страхування та накопичувального пенсійного забезпечення; 10) торгівля цінними паперами; 11) факторинг; 11-1) адмінстрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у п. 5 ч. 1 ст. 1 цього закону. Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Наведені норми свідчать про те, що перелік фінансових послуг, передбачений Законом Украхни «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», не є вичерпним, визначення послуг як фінансових можливо при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону. Отже, фінансовими послугами, як зазначено у пунктах 2, 6, 11-1 ч. 1 ст. 4 вказаного Закону, вважається, зокрема, довірче управління фінансовими активами, надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а також діяльність з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах. Предметом договору, укладеного в рамках функціонування системи за програмою «Альянс Україна», є надання учаснику адміністративних послуг, які полягають в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує обєднання учасників, яких включає у реєстр, а накопичені за рахунок чистих внесків цих учасників кошти залучаються до фонду, після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід про розподілу грошового фонду об»єднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених платежів. Згідно з пунктом 1.3 Договору №229113 від 26.04.2014 року учасник доручає адміністратору не тільки включати його кошти, сплачені у вигляді чистих внесків, до фонду реєстру, а також його розподіляти та надавати іншим учасникам у відповідності до заявлених ними вимог на отримання певних сум. Отже, заперечення відповідача про те, що учасник отримує заявлену суму за рахунок своїх внесків спростовується умовами самого договору. З викладеного слідує, що фактично існує оплатна послуга з адміністрування фінансових активів для надання безпроцентної позики учасникам групи за рахунок фонду внесків всіх учасників, які акумульовано на рахунку відповідача. Оплатність такої послуги, яка носить системний щомісячний характер, а також одноразова винагорода з боку кожного учасника за послугу надання дозволу на отримання позики, є фактичним регулярним прибутком товариства. Таким чином, передбачене договором надання громадянам грошових коштів у визначеній ними сумі на умовах відповідної програми «Альянс Україна», є фактично наданням позики за рахунок внесків, які щомісячно вносяться до фонду іншими учасниками цієї програми разом із сплатою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором. Відповідач від такої діяльності, яку він називає адмініструванням, отримує від позивача прибуток у вигляді щомісячної сплати адміністративних витрат, що складають 3 % річних від розміру заявленої грошової суми, а також у вигляді адміністративного платежу у сумі 1006 грн. 95 коп. у випадку надання дозволу на отримання заявленої суми. При цьому, той факт, що адміністратор не має права використовувати чисті внески на власні потреби та що не надає позивачу своїх власних коштів, не має правового значення для визначення його діяльності як фінансових послуг. За цих умов, не можна вважати, що Товариство є лише контролером коректного розподілу коштів на умовах безвідсоткового їх повернення, оскільки діяльність відповідача підпадає під ознаки пункт 5 частини 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (фізичних чи юридичних осіб - учасників), за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку - за надання в подальшому позики встановлюється щомісячна плата, яка у випадку з позивачем визначається у відсотковому значенні від заявленої учасником бажаної до отримання суми. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що послуги, які надаються відповідачем позивачу за оспорюваним договором є фінансовими, а отже діяльність товариства є такою, що підлягає ліцензуванню. Визначальним для вирішення питання про необхідність отримання ліцензії є не визначення юридичної особи як фінансової установи та її включення у Реєстр фінансових установ, а сам вид діяльності, яку вона здійснює. Вказане підтверджується положеннями статті 5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», якою передбачена можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами. Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що відповідач не мав відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частиною 1 статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним. Частина ч. ст. 236 ЦК України визначає момент недійсності правочину. Так, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. У відповідності до вимог ст. 216 ч. 1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Стаття 216 ч. 1, 2 ЦК України вказує, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Враховуючи викладене, суд вважає, що укладений 26.05.2014 року Договір між [PERSON] та ТОВ «Гранфінресурс» (з додатками до нього) є недійсним у відповідності до вимог ст. 227 ЦК України з моменту його вчинення, внаслідок чого позивачу в порядку застосування ст. 216 ЦК України слід повернути всі сплачені на виконання цього договору платежі у сумі 26875 грн. шляхом їх стягнення з відповідача. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Гранфінресурс" судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved