Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

В січні 2018 року заявники [PERSON] і [PERSON] звернулися в суд із спільною заявою про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 09 вересня 2006 року. Від шлюбу вони мають одну малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Однак, їхнє спільне життя не склалося через відсутність взаєморозуміння між нами, розходження поглядів на сімейні відносини, родинні цінності та обов'язки з ведення спільного господарства. У зв'язку з цим у них часто виникають суперечки, які негативно впливають на психологічний клімат в сім'ї.Фактично шлюбні відносини між ними припинені більше року, ведення спільних господарчих справ пов'язане виключно з забезпеченням потреб їхньої дитини. Всі інші побутові потреби кожен із них вирішує самостійно. Вважають, що нормальні шлюбні відносини між ними не можуть бути поновлені. Усі попередні спроби примирення позитивного результату не дали. Підтримувати доброзичливий клімат в сім'ї, навіть заради дитини, стає дедалі тяжче. Усвідомлюючи критичність ситуації, вони прийшли до спільного висновку, що збереження нашої сім'ї неможливе. За цих обставин за обопільною згодою було прийнято рішення про розірвання шлюбу. Будь-які спори з питань поділу рухомого чи нерухомого майна або з інших питань у них відсутні. Між ними досягнуто згоди стосовно участі у вихованні та утриманні спільної дитини, про що між ними було укладено договір. Відповідно до умов договору малолітній син [PERSON] буде проживати з матір'ю, при цьому батько буде брати участь у його вихованні, матеріальному забезпеченні та бачитись з ним в порядку, встановленому договором. Просили шлюб між ними розірвати. В судове засідання заявники не з'явилися, надіслали до суду заяву з проханням розглядати справу без їхньої участі та задовольнити їхню заяву. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що згідно з копією свідоцтва про шлюб, 09 вересня 2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бородянського районного управління юстиції Київської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний запис за № 108. (а.с.6) Як убачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]. (а.с.7) Відповідно до копії договору від 12 січня 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Бородянського районного нотаріального округу Київської області Королем Р.А. та зареєстрованого в реєстрі за №133, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про визначення місця проживання дитини та участь батьків у її вихованні, відповідно до якого батьки - [PERSON] та [PERSON] досягли згоди, що після розірвання шлюбу між ними, їх малолітній син [PERSON], [INFO], буде проживати разом із матір'ю [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу батько - [PERSON] буде проживати окремо від матері [PERSON], та дитини - [PERSON], однак це не буде перешкодою для реалізації батьком прав і обов'язків з виховання та утримання дитини. Батько зобов'язується приймати спільну і рівну за обсягом з матір'ю участь у здійсненні виховання і забезпеченні життя дитини. Умови участі батька в матеріальному забезпеченні та утриманні дитини визначаються, проте не обмежуються, усними домовленостями з матір'ю, з урахуванням поточних потреб дитини. Батько зобов'язується брати участь також у додаткових витрат на дитину, пов'язаних з розвитком здібностей дитини. Додаткові витрати обговорюються батьками завчасно. Батькові гарантується право вільно без обмеження відвідувати і спілкуватися з дитиною, а також брати участь у її вихованні. Батьки не чинитимуть перешкод у спілкуванні дитини з дідом, бабою, з іншими членами сім'ї та родичами. Батьки несуть відповідальність за життя і здоров'я дитини , її інтелектуальний, особистий і фізичний розвиток. (а.с.8) Відповідно до ч.1 ст.109 Сімейного кодексу України подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей. Відповідно до ч.2 ст.109 Сімейного кодексу України, договір між подружжям про розмір аліментів на дитину має бути нотаріально посвідчений. Частиною 3 ст.109 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11, розірвання шлюбу судом за спільною заявою подружжя, яке має дітей (ст.109 СК України) провадиться в окремому провадженні у випадку, якщо існує взаємна згода подружжя щодо розірвання шлюбу. При розгляді справи суд встановлює, чи відповідає заява про розірвання шлюбу дійсній волі дружини та чоловіка, та чи не будуть після розірвання шлюбу порушені їх особисті та майнові права, а також права їх дітей. Таким чином, в ході судового засідання суд повинен з'ясувати наявність вільного волевиявлення кожного із подружжя як щодо розірвання шлюбу, так і щодо змісту договору, а також відповідність умов договору інтересам дитини (дітей). Розірвання шлюбу за спільною заявою подружжя може мати місце лише при умові якщо, між іншим, буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка. Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Враховуючи викладене, суд вважає, що спільна заява подружжя про розірвання шлюбу підлягає задоволенню як така, що відповідає дійсній волі сторін. Зважаючи на те, що подружжя не має наміру поновлювати подружні відносини, збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам, між сторонами укладено нотаріально посвідчений письмовий договір про те, що дитина проживатиме з [PERSON], передбачено яку участь у забезпеченні умов життя дитини братиме [PERSON], а також передбачені умови здійснення ним права на особисте виховання дитини, що не суперечить інтересам дитини, шлюб між сторонами необхідно розірвати.

Outcome: approved