Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-12 00:00:00

[PERSON] (Позивач) звернувся до суду із зазначеним позовом, під час розгляду справи надано уточнений позов в редакції від 16.03.2016 року, який і є предметом розгляду, в обґрунтування уточнених вимог зазначено, що 20.12.2005 року відділом дізнання Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області було порушено кримінальну справу № 5050485 за фактом таємного викрадення майна, належного Садовому товариству «Зарічний-Лозуватка-2» за ознаками злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Постановою заступника начальника СВ Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 21.06.2006 року по даній справі Позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності в якості обвинуваченого та предявлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Вину він не визнав, категорично заперечував вчинення ним інкримінованого злочину, вважаючи справу сфальсифікованою, притягнення його до кримінальної відповідальності безпідставним, незаконним, а здійснення дізнання та досудового слідства однобічним, неповним та необєктивним. По закінченню досудового слідства із складеним обвинувальним висновком кримінальну справу було направлено до суду. В ході судового розгляду постановою помічника прокурора Криворізького району Дніпропетровської області від 24.05.2007 року предявлене Позивачу обвинувачення було змінено шляхом перекваліфікації з ч.3 ст.185 КК України на п.5 ст.27 ч.2 ст.185 КК України за ознаками співучасті в таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб. Змінене обвинувачення Позивачем також не визнавалось, оскільки не було його вини у вчиненні цього злочину, до якого він жодного відношення не мав. В ході судового розгляду неодноразово порушувалось його право на захист, навязувались такі захисники, які також вважали його винним, погіршуючи його становище попри всі доводи невинуватості. Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 08.06.2007 року вказану кримінальну справу було направлено прокурору Криворізького району Дніпропетровської області для здійснення додаткового досудового слідства. Проте, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.08.2007 року постанову суду від 08.06.2007 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд з підстав порушення права Позивача на захист. В ході нового розгляду постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 25.12.2007 року кримінальну справу направлено на додаткове досудове слідство. Крім того, за неналежне здійснення досудового слідства та грубе порушення професійних обов'язків керівництвом СВ Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області судом першої інстанції 25.12.2007 року було винесено окрему постанову, якою також підтверджується факт неправомірності дій відповідача-3. Зазначені постанови суду від 25.12.2007 року було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 02.04.2008 року, після постановлення якої кримінальну справу було знову направлено на додаткове розслідування. Постановою слідчого СВ Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.09.2008 року Позивача було притягнуто до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.213 КК України, а постановою від 23.09.2008 року кримінальну справу направлено в суд для вирішення питання про звільнення його від кримінальної відповідальності у звязку зі спливом строку давності. Проте, постановою прокурора Криворізького району Дніпропетровської області зазначені постанови слідчого було скасовано, а у справі надано письмові вказівки, і з того часу жодних відомостей про хід здійснення досудового слідства Позивачу відомо не було. Лише 22.10.2012 року постановою начальника СВ Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області кримінальну справу відносно Позивача було припинено у звязку з відсутністю в його діях складу злочинів, передбачених ч.2 ст.185, ч.1 ст.213 КК України. Таким чином, факт незаконного притягнення Позивача до кримінальної відповідальності підтверджується обставинами неодноразового повернення судами першої та апеляційної інстанції кримінальної справи на додаткове слідство, винесенням окремих постанов в адресу органу слідства та вищевказаним обсягом винесених відповідачами - 2, 3 процесуальних документів. Внаслідок безпідставного притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185, ч.1 ст.213 КК України Позивач незаконно знаходився під слідством протягом 76 місяців в період з 21.06.2006 року (дата предявлення обвинувачення за ч.3 ст.185 КК України) до 22.10.2012 року, фактично втративши більше 6 років нормального, спокійного життя. За весь цей період часу відносно Позивача застосовувався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (який попри неодноразовість його звернень з приводу його зняття не скасовувався), у звязку з чим він вимушений був терпіти обмеження його права на свободу пересування, а саме: - у звязку з повязаністю роботи із здійсненням міжміських та міжобласних перевезень вантажу на транспорті, яка була єдиним джерелом його доходів на життя та матеріальне забезпечення сімї, за наявності заборони виїзду з міста Позивач був позбавлений єдиного джерела заробітку, що привело його в скрутне матеріальне становище; - під час складних життєвих обставин, повязаних зі смертю його родичів Позивач не мав можливості за першої необхідності виїхати на похорони та надання допомоги членам їх сімей з цього приводу, у звязку з чим повинен був неодноразово благати, принижуватись перед керівництвом органу слідства щодо надання мені дозволу на виїзд. Взагалі, протягом тривалого часу перебування під слідством Позивач знаходився у пригніченому, стресовому стані, наявність тавра «злочинець», «обвинувачений» вплинули на його відносини з оточуючими, його статус як особистості в їх очах. Всупереч вимогам ст.62 Конституції України Позивач був змушений доводити свою невинуватість шляхом неодноразових звернень із клопотаннями, заявами, скаргами на незаконність притягнення його до кримінальної відповідальності, неправомірність дій працівників СВ Криворізького РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області та прокуратури в ході здійснення досудового слідства до: прокуратури Криворізького району Дніпропетровської області; прокурати Дніпропетровської області; Управління внутрішньої безпеки в Дніпропетровській області; УМВС України в Дніпропетровській області; Генеральної прокуратури України; Міністерства внутрішніх справ України; Президента України; Кабінету Міністрів України; Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини; Верховного Суду України; Європейського суду з прав людини; Телеканалу 1 + 1, редакції газети «Сільські вісті» (окремі відповіді з огляду на їх велику кількість додаються). Неодноразові його звернення, скарги вищевказаними органами або ігнорувались, або формально відписувались, або пересилались між інстанціями, залишаючи безкарними винуватих осіб, не припиняючи їх незаконних дій, з огляду на що він взагалі втратив віру в дієвість Конституції України та законів України, що захищають права людини і громадян держави. В ст.3 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоровя» вказано, що здоровя - це стан повного фізичного, психологічного і соціального благополуччя, а не тільки відсутність хвороб і фізичних вад. В той же час, самим гіршим стало те, що незаконні дії органів слідства та прокуратури, які полягали в спричиненні йому душевних страждань у зв'язку із протиправною поведінкою щодо нього, притягненням до кримінальної відповідальності, обранням запобіжного заходу, тривалим провадженням у кримінальній справі, призвели до відсутності у Позивача повного психологічного та соціального благополуччя і настання негативних безповоротних наслідків, які позначились на стані його здоровя, у звязку з чим він як особа, що хворіє вегето-судинною дистонією по гіпертонічному типу через хвилювання за вказаних обставин неодноразово з сильними головними болями, запамороченнями звертався до лікарні, викликав швидку медичну допомогу на дім та днями не міг встати з ліжка. В аспекті аналізу положень законодавства України, з урахуванням ст.3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду " № 266/94-ВР від 01.12.1994 року (далі Закон) року в випадку незаконного притягнення його до кримінальної відповідальності за ч.2 ст.185, ч.1 ст.213 КК України та закриття кримінальної справи у звязку з відсутністю в його діях складу злочинів, Позивачеві як потерпілому громадянинові відшкодовуються, зокрема: п.3 - судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; п.5 - моральна шкода. Виходячи з положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (із змінами, внесеними Законом України № 704-VIII від 17.09.2015 року) щодо розміру мінімальної заробітної плати у 2015 році в сумі 1378 грн. за кожен місяць перебування під слідством та судом, що складає 76 місяців 1 день або 6 років 4 місяці 1 день (з дати притягнення в якості обвинуваченого - 21.06.2006 року по дату закриття справи 22.10.2012 року), мінімальна сума моральної шкоди становить 104 773,93 грн. з наступного розрахунку: (76 міс. * 1378 грн.) + (1378 грн. : 30 днів * 1 день). Враховуючи принцип розумності та справедливості, обставини справи, тривалість негативних наслідків для мене, погіршення стану мого здоровя, тривалі емоційні та психологічні страждання, втрату роботи, порушення нормальних життєвих зв'язків, що зараз вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, проведення протягом тривалого часу - більше 6 років відносно Позивача процесуальних дій, в тому числі обшуку за місцем його проживання, застосування запобіжного заходу, накладення арешту на автомобіль [NUMBER], на якому він здійснював перевезення вантажів на замовлення клієнтів, що істотно обмежувало його права, вважає, що позовні вимоги про відшкодування мені моральної шкоди, визначеної в мінімальному розмірі в сумі 104 773.93 грн. не є завищеними, обґрунтованими, доведеними доказами. Крім того, під час перебування під слідством у зв'язку з необхідністю звернення за захистом його порушених прав до інших судових та правоохоронних органів різних рівнів та підпорядкування, Європейського суду з прав людини (перелік наведено в позові), Позивачем було понесені значні витрати на проїзд, відправлення поштової кореспонденції, копіювання та роздруківку документів в сумі 4494,82 - (квитанції, чеки додаються), які в силу п.3 ст.3 Закону України № 266/94-ВР від 01.12.1994 року підлягають відшкодуванню на його користь, а загалом розмір спричиненої йому шкоди становить 109 268,75 грн. з розрахунку: 4 143,82 + 104 773,93. На підставі вище викладеного,

Outcome: approved