Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в інтересах [PERSON] до [PERSON] (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача служба у справах дітей Жмеринської міської ради) про позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що з 1998 року по 2001 рік вона перебувала в зереєстрованому шлюбі з відповідачем. Однак фактично шлюбні відносини між ними були припинені ще в 1998 році, коли вона перебувала на 3-му місяці вагітності. [INFO] року вона народила сина [PERSON], батьком якого є відповідач. Рішенням Жмеринського райсуду Вінницької області від 16 вересня 1999 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини його доходів. На даний час у нього є заборгованість по сплаті аліментів на суму 14815,53 грн. За весь час відповідач не відвідував дитину, не цікавився її життям та здоров'ям. В 2016 році син поступив на навчання до Вінницького аграрного університету на контрактній основі. Відповідач не цікавиться дитиною, не приймає участі в його утриманні. Короткочасні зустрічі відповідача із дитиною носять негативний характер. На підставі викладеного просить позбавити відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали за викладених у позовній заяві обставин, просять його задовольнити. Не заперечили проти винесення заочного рішення у справі. Додатково пояснили, що відповідач 18 років не бачив дитину, не цікавився ним, не визнавав своє батьківство та при розгляді в суді справи про стягнення аліментів намагався оспорити своє батьківство. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання. Суд відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - служби у справах дітей Жмеринської міської ради Вінницької області [PERSON] - позов [PERSON] підтримала за викладених у ньому обставин, просить його задовольнити. Також зазначила, що є висновок органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо [PERSON]. Пояснила, що відповідач був присутнім при розгляді питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, не міг дати відповідь на прості питання, які стосувались його сина. Допитаний в судовому засіданні в присутності матері та представника служби у справи дітей [PERSON] вказав, що розуміє, яке питання зараз вирішується та він бажає, аби його батька позбавили батьківських прав. Він бачив батька лише коли відбувалася комісія щодо доцільності позбавлення його батьківських прав. Батько не відвідував його, не дарував подарунки на день народження, в учбовому закладі не був, навчання та проживання в гуртожитку не оплачує. Він вважає, що такого батька у нього не було і немає. Свідок [PERSON] суду показав, що він є вітчимом позивачки. Вказав, що відповідач ще до народження дитини покинув сім'ю, за весь час він бачив відповідача декілька разів. Відповідач жодного разу не відвідував дитину, не платив аліменти, трохи кошти по сплаті аліментів поступали, коли відповідач знаходився в АТО. Дитина в школі питала його про батька, хто він, а коли на комісії щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача свідок показав дитині батька, то той дуже обурився та сказав, що він його не знає. Свідок [PERSON] суду показала, що вона є дружиною дядька позивачки, позивачку та її дитину знає. Відповідача бачила лише один раз на весіллі, більше жодного разу не бачила його, знає, що відповідач дитиною не цікавиться, допомоги на утримання не надає. Дитину утримує лише мати. Свідок [PERSON] у судовому засіданні показала, що є родичкою позивачки, знає, що відповідач ще до народження дитини покинув сім'ю, матеріальної допомоги на утримання дитини не надавав, а примусово з нього трохи відраховували коли він був в АТО, дитиною не цікавиться. Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника третьої особи та неповнолітнього [PERSON], свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], перебували в шлюбі, який 25 травня 2001 року було розірвано (а.с. 9), після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище на [PERSON]. Сторони [PERSON] та [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON]) є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження дитини та свідоцтва про зміну імені (а.с. 10, 11) Рішенням Жмеринського районного суду Вінницької області від 16 вересня 1999 року (а.с. 12) з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини доходів, починаючи з 13 квітня 1999 року до його повноліття. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01 березня 2012 року (а.с. 13-14) надано дозвіл на виїзд за кордон до Російської Федерації неповнолітнього [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON] без згоди батька дитини - [PERSON] Відповідно до довідки ДНЗ №1 с. Станіславчик Жмеринського району Вінницької області (а.с. 15) та характеристики із Станіславчицької ЗОШ І-ІІ-ІІІ ступенів (а.с.16) в дитячий садочок дитину відводила та забирала лише мати дитини, під час навчання [PERSON] в школі біологічний батько - [PERSON] жодного разу не з'являвся на батьківські збори, вихованням сина не займався; вихованням дитини займалися мати, дід та баба. Згідно з довідкою амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Станіславчик (а.с. 17) [PERSON] перебуває на «Д» обліку, лікується амбулаторно та стаціонарно, лікуванням дитини займається лише мати. Відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] на загальну суму 14815,53 грн. (а.с. 18) [PERSON] є студентом 1 курсу факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва контрактної форми навчання Вінницького національного аграрного університету ІІІ-ІV рівня акредитації. Термін навчання з 01.09.2016 року до 31.08.2017 року (а.с. 19) та проживає в гуртожитку навчального закладу на підставі угоди на проживання в гуртожитку. (а.с. 20) Рішенням виконавчого комітету Жмеринської міської ради Вінницької області №54 від 3 березня 2017 року вирішено надати висновок органу опіки та піклування виконкому Жмеринської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO]. (а.с. 47) Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Жмеринської міської ради від 7 березня 2017 року №02-5/10-675 орган опіки та піклування виконкому Жмеринської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO], та таким, що відповідає інтересам дитини, оскільки він не цікавиться життям дитини, не утримує його матеріально, тим самим свідомо ухиляється від виконання батьківських обов'язків (а.с. 45-46) Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 15 СК України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, усього життя дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо свого сина [PERSON], дитиною не цікавиться, не надавав жодного матеріального утримання, хоча таких перешкод йому ніхто не чинив. А тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] є доцільним, а позов підлягає задоволенню. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, своєю винною поведінкою ухиляється від встановленого ст.150 Сімейного Кодексу України обов'язку щодо виховання своєї дитини, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON], як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки документально підтвердженні (а.с. 1) судові витрати у виді судового збору, а також витрати на оплату послуг адвоката. Відповідно до ст.ст. 15, 18, 19, 150, 155, 157, 164, 165, 166 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved