Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 26.06.2015 року з відповідачем зареєстрували шлюб. Спільних дітей не мають. Спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинили своє існування з січня 2016 року, спільне господарство не ведеться, фінансова допомога припинилася в червні 2016 року. Зазначає, що між ними втрачено почуття поваги та взаєморозуміння. На реєстрацію шлюбу в посольстві відповідач не зявився. У судове засідання позивач не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлена, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує повністю. Відповідач у судове засідання не зявилася, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, який зареєстрований 26 червня 2015 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського міського управління юстиції, актовий запис №970 (а.с.4). Як вбачається із матеріалів справи, позивачка є громадянкою України та проживає в Україні, відповідач є громадянином [PERSON] Республіки, де і проживає. Питання, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом (хоча б один учасник правовідносин є іноземцем, особою без громадянства або іноземною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави), у тому числі й питання підсудності судам України справ з іноземним елементом, вирішуються згідно із Законом України «Про міжнародне приватне право». Закон України «Про міжнародне приватне право» визначає приватноправові відносини як відносини, які ґрунтуються на засадах юридичної рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності, суб'єктами яких є фізичні та юридичні особи (п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про міжнародне приватне право"). Статтею 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначається правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. На підставі ст. ст.103,110 СК України розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного із подружжя. Крім того, у ч. 2 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право». Відповідно до положень ст.279 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем, а також шлюбу іноземців між собою в Україні здійснюється за законом України. Виходячи з положень ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній (ст. 55 Сімейного кодексу України). Згідно положень частини третьої та четвертої ст. 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам одного з них. Встановлено, що сторони втратили почуття взаємоповаги та взаєморозуміння один до одного, проживають окремо, не спілкуються, спільних дітей не мають шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер. У звязку з чим збереження шлюбу сторін неможливе. За таких обставин, суд приходить до висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати. Відповідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. На підставі наведеного,

Outcome: approved