Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

В грудні 2017 року [PERSON] звернувся в Кривоозерський районний суд Миколаївської області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] районна державна адміністрація про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що він являється спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON], померлої 22 травня 2010 року. В склад спадщини входять земельні ділянки площею 3,21 га., кадастровий номер 4823981600:03:000:0432; площею 0,12 га., кадастровий номер 4823981600:03:000:1625; площею 0,27 га., кадастровий номер 4823981600:03:000:1627; площею 0,01 га., кадастровий номер 4823981600:03:000:1626, які розташовані в межах території [PERSON] сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належні спадкодавцеві [PERSON] на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 053371, виданого [PERSON] райдержадміністрацією Миколаївської області 30 жовтня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010401700924. Посилаючись, що згідно заповіту, складеного [PERSON] 04.09.2001 року, вона заповіла йому право на земельну частку (пай), належне їй на підставі сертифікату серії МК № 0039173 виданого [PERSON] райдержадміністрацією 02.07.1997 року, але на час відкриття спадщини спадкодавець на підставі вказаного сертифікату отримала державний акт на право власності на земельні ділянки, що стало перешкодою в оформленні спадкових прав в нотаріальній конторі, позивач просить про задоволення позовних вимог. В підготовчому засіданні представник позивача частково підтримав позовні вимоги, просив визнати в порядку спадкування за заповітом право власності на земельну ділянку площею 3,2140 га., кадастровий номер 4823981600:03:000:0432. Відповідач [PERSON] сільська рада , третя особа [PERSON] районна державна адміністрація надіслали заяви , в яких визнали позовні вимоги, просили розгляд справи провести без участі їх представників. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України у випадку визнання позову відповідачем за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вислухавши представника позивача, дослідивши письмові докази, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що 22 травня 2010 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 117594 (а.с. 4). За життя, 04 вересня 2001 року, [PERSON] зробила заповітне розпорядження - належне їй право на земельну частку (пай) згідно сертифіката серії МК № 0039173, виданого [PERSON] райдержадміністрацією 02 липня 1997 року, заповіла позивачу, що підтверджується копією заповіту (а.с. 6), посвідченого секретарем Кривоозерської сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, зареєстрованого у Спадковому реєстрі за № 59870420, (а.с. 38), який є чинним. 30 жовтня 2004 року, у зв'язку з виділенням в натурі належного [PERSON] права на земельну частку (пай), згідно сертифіката серії МК № 0039173, на її ім'я видано Державний акт про право власності на земельну ділянку серії МК № 053371 (а.с. 9), площею 3.61 га., що підтверджується довідкою відділу у Кривоозерському районі Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 363/114-17 від 08.12.2017 року (а.с. 41) . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в склад якої входить земельна ділянка, площа якої відповідно до витягу із Державного земельного кадастру (а.с. 10-12), становить 3,2140 га., кадастровий номер 4823981600:03:000:0132 яка розташована в межах території [PERSON] сільської ради Кривоозерського району Миколаївської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, належна спадкодавцеві на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 053371 (а.с. 9), виданого [PERSON] районною державною адміністрацією Миколаївської області 30 жовтня 2004 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010401700924. За даними витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (а.с. 10), підтверджується її площа та кадастровий номер. Як вбачається із спадкової справи № 296/2010 від 08 листопада 2016 року (а.с. 20-27), позивач прийняв спадщину у встановленому законом порядку, інших спадкоємців після смерті [PERSON] не має. Заповіт від імені [PERSON] від 4 вересня 2001 року є чинним, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру заповітів (а.с. 38). З огляду на викладені обставини, суд прийшов до висновку, що даючи розпорядження на випадок своєї смерті 4 вересня 2001 року [PERSON] заповіла своєму внуку [PERSON] право на земельну частку (пай), усвідомлюючи, що при 2 виділенні даного права в натурі, буде отримана земельна ділянка на місцевості, тому саме це було волевиявленням [PERSON], оскільки до дня смерті інших заповітних розпоряджень вона не давала, а її внук [PERSON] на час її смерті 22 травня 2010 року постійно з нею проживав, що вбачається із довідки [PERSON] селищної ради № 1059 від 08.12.2017 року (а.с. 7). Оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку серії МК № 053371 був втрачений, про що опубліковано оголошення в газеті "Кривоозерщина" № 5 від 27.01.2018 року (а.с. 40). Відсутність правовстановлюючого документа на земельну ділянку після смерті власника, стало підставою для відмови нотаріуса (а.с. 3), у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю , яким є позивач. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно зі ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Положеннями ст. 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. За приписами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Системний аналіз нормативних положень закону та приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] сільська рада Кривоозерського району Миколаївської області не заперечує проти визнання за позивачем права власності на земельні ділянки в порядку спадкування, дане право ніким не оспорюється, інші спадкоємці з відповідними вимогами не звертались, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved