Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

Заступник керівника Могилів-Подільської місцевої прокуратури Вінницької області [PERSON] в інтересах держави в особі Мурованокуриловецької районної державної адміністрації, Комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» звернувся до Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області із позовною заявою до [PERSON] про відшкодування витрат. В обґрунтування заявлених вимог вказав, що в ході досудового розслідування кримінального провадження № 12018020230000209 від 05.12.2018 встановлено, що 02.12.2018 близько 15:00 год., [PERSON] перебуваючи на території власного домоволодіння, що знаходиться за адресою с.Рівне Мурованокуриловецького району Вінницької області, вул. Гагаріна, 36, будучи в стані алкогольного спяніння, в ході суперечки з [PERSON], маючи раптово виниклий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, наніс один удар кулаком своєї правої руки в область грудної клітини [PERSON] У подальшому [PERSON], на фоні виниклої агресії, умисно наніс [PERSON] ще близько чотирьох ударів взутою ногою по тулубу, а саме: в область ребер зліва. Внаслідок вказаних дій у [PERSON], [INFO], відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №303/64 від 19.12.2018, мали місце тілесні ушкодження: перелом 4-5 ребер лівої половини грудної клітини по попередньо-підпахвової лінії, які утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів), по механізму удар, яким вірогідніше могла бути і стопа ноги нападаючого можливо 02.12.2018 та належать до категорії середньої ступені тяжкості, яке спричиняє тривалий розлад здоровя більше 21 доби. Дії [PERSON] кваліфіковані за ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 15.01.2019 кримінальне провадження № 12018020230000209 по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень, потерпілий [PERSON] упродовж 9 днів, а саме з 02.12.2018 по 10.12.2018, перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» з діагнозом забій лівої половини грудної клітки, перелом ІV-V ребер зліва. Вартість одного ліжко-дня проведеного у 2018 році в хірургічному відділенні комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» становила 431 грн 59 коп. Сума витрат, понесених лікарнею внаслідок лікування потерпілого від злочину [PERSON] становить 3883 грн. 59 коп. Функції щодо управління лікарнею делеговані Мурованокуриловецькій РДА Оскільки, внаслідок вчинення [PERSON] протиправних дій, а саме вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, постраждав [PERSON], лікування якого здійснювалося за рахунок бюджетних коштів, чим порушено економічні інтереси держави, а лікарня та Мурованокуриловецька РДА не здійснюють захист вказаних інтересів держави, з даним позовом звернувся прокурор та просив стягнути з [PERSON] на користь Мурованокуриловецької РДА в особі комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» 3883 грн 59 коп. відшкодування витрат закладу охорони здоровя на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Ухвалою від 21.02.2019 позовну заяву було прийнято до розгляду судом та відкрито провадження у справі. Розгляд проводиться в спрощеному позовному провадженні без виклику осіб. Відповідач копію ухвали та доданих до неї матеріалів отримав 28.02.2019, однак відзив до суду не направив. Жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON], обвинувачувався в тому, що він 02.12.2018 близько 15:00 год., перебуваючи на території власного домоволодіння, що знаходиться за адресою с.Рівне Мурованокуриловецького району Вінницької області, вул. Гагаріна, 36, будучи в стані алкогольного спяніння, в ході суперечки з [PERSON], маючи раптово виниклий умисел на заподіяння тілесних ушкоджень останньому, наніс один удар кулаком своєї правої руки в область грудної клітини [PERSON] У подальшому [PERSON], на фоні виниклої агресії, умисно наніс [PERSON] ще близько чотирьох ударів взутою ногою по тулубу, а саме: в область ребер зліва. Внаслідок вказаних дій у [PERSON], [INFO], відповідно до висновку судово-медичної експертизи за №303/64 від 19.12.2018, мали місце тілесні ушкодження: перелом 4-5 ребер лівої половини грудної клітини по попередньо-підпахвової лінії, які утворилися від дії тупого (тупих) предмета (предметів), по механізму удар, яким вірогідніше могла бути і стопа ноги нападаючого можливо 02.12.2018 та належать до категорії середньої ступені тяжкості, яке спричиняє тривалий розлад здоровя більше 21 доби. Зазначене вище підтверджується ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 15.01.2019, якою кримінальне провадження №12018020230000209 на підставі обвинувального акта по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні\~кримінального правопорушення,\~передбаченого ч.\~1\~ст.\~122\~КК України закрито у звязку з відмовою потерпілого від обвинувачення.\~Ухвала набрала законної сили 23.01.2019 (а.с. 8). Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З листа Комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» № 36 від 10.01.2019 вбачається, що потерпілий [PERSON] знаходився на лікуванні в хірургічному відділенні ЦРЛ з 02.12.2018 по 10.12.2018, тобто 9 ліжко-днів. Вартість ліжко-дня становить 431 грн 51 коп. Загальна вартість лікування склала 3883 грн 59 коп (а.с. 47). За загальним правилом, майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч. 1 ст. 1166 ЦК України). Особа, яка вчинила злочин, зобовязана відшкодувати витрати закладу охорони здоровя на лікування потерпілого від цього злочину (ст. 1206 ЦК України). Згідно з ч. 1, 3 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред'явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Цивільний позов в інтересах держави пред'являється прокурором. Пунктом 3 постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545 «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», встановлено, що визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. В цілому ж, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 11 "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебуває на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка-розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно вказаної постанови Кабінету Міністрів України від 16.07.1993 № 545, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонару лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. Відповідно до Статуту Комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня», засновником та власником вказаного підприємства є територіальні громади Мурованокуриловецького району Вінницької області в особі Мурованокуриловецької районної ради (а.с. 10-16). Згідно листа Комунального некомерційного підприємства «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» № 36 від 10.01.2019, остання фінансується за рахунок коштів медичних субвенцій з обласного бюджету та коштів місцевого бюджету розпорядником яких є Мурованокуриловецька РДА (а.с. 47). Крім того, відповідно до листа Мурованокуриловецької районної ради № 01-11/11 від 15.01.2019, функції управління Комунальним некомерційним підприємством «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня» відповідно до рішення 8 сесії районної ради 23 скликання від 17.03.2000 № 99 «Про обєкти права комунальної власності» (зі змінами) делеговані Мурованокуриловецький районній державній адміністрації, яка є також і головним розпорядником бюджетних коштів (а.с. 46). Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] 05.12.2018 спричинив [PERSON] тілесні ушкодження, внаслідок яких потерпілий перебував на лікуванні у Комунальному некомерційному підприємстві «Мурованокуриловецька центральна районна лікарня», а тому остання, в особі розпорядника її коштів Мурованокуриловецької РДА, понесла витрати на загальну суму 3883 грн 59 коп. Між вказаними витратами та діянням відповідача є причинний зв'язок, відтак зазначені кошти мають бути стягнуті з відповідача. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 1, 6 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, судовий збір на користь держави має бути стягнутий з відповідача у розмірі, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України Про судовий збір, тобто в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved