Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом до Комунального підприємства «Долинське міське комунальне господарство» при Долинській міській раді та просить з урахуванням уточнень позовних вимог визнати неправомірними дії щодо нарахування їй оплати за опалення місць загального користування за опалювальні періоди з 1 січня 2017 року по 31 березня 2017 року включно, з 12 жовтня 2017 року по 5 квітня 2018 року включно, з 26 жовтня 2018 року по 5 квітня 2019 року включно та зобов`язати скасувати зайво нараховану плату за опалення місць загального користування в сумі 1178,20 грн шляхом проведення відповідного коригування по особовому рахунку. Позов мотивує тим, що зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] . Квартира загальною площею 82.2 кв. м, обладнана індивідуальною системою опалення у 2008 році. Виконавцем послуг з теплопостачання будинку є відповідач, згідно з рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області № 108 від 2 липня 2015 року. Відповідачем протягом опалювальних періодів з 1 січня 2017 року по 31 березня 2017 року, з 21 жовтня 2017 року по 5 квітня 2018 року, з 26 жовтня 2018 року по 5 квітня 2019 року неправомірно, а саме завищено нараховується плата за опалення місць загального користування за місцем проживання. В опалювальному періоді з січня 2017 року по березень 2017 року, будинок за місцем проживання позивачки не був обладнаний будинковим лічильником теплоенергії. При визначенні плати за опалення місць загального користування у цьому періоді відповідачем застосовано нормативний розмір плати, що суперечить вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, а також Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 539 від 31 січня 2006 року. [PERSON] зазначає, що відповідачем за опалювальний період 2016-2017 років було нараховано за опалення місць загального користування за розрахунковим (плановим) тарифом без проведення коригування нарахувань за опалення місць загального користування з урахуванням фактичної місячної температури зовнішнього повітря, що призвело до завищення нарахованої оплати за опалення місць загального користування. На початку опалювального періоду 2017-2018 років дев`ятиповерховий будинок за адресою: [ADDRESS] було оснащено лічильником теплоенергії. На підставі показників лічильника теплоенергії відповідач розпочав щомісячно на підставі самостійно визначеного алгоритму проводити розподіл фактично використаної теплоенергії на опалення будинку за яким й здійснював визначення оплати за опалення місць загального користування для мешканців квартир, що обладнані індивідуальною системою опалення. У червні 2017 року був прийнятий Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон). На дату введення в дію цього Закону, фактично була відсутня затверджена центральним органом виконавчої влади Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Відповідна Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг на виконання вимог ст. 10 Закону була прийнята та затверджена у листопаді 2018 року наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року (далі - Наказ № 315). Пунктом 3 Наказу № 315 визнано таким, що втратив чинність наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31 жовтня 2006 року, зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 листопада 2006 року за № 1237/13111. Тобто теплопостачальна організація при розподілі теплоенергії в опалювальні періоди (2017-2018, 2018-2019 років) до введення в дію визначеної Методики розподілу, повинна була керуватися чинними нормами Методики, затвердженої у 2006 році. У спірний період відповідач здійснював розподіл теплоенергії пропорційно до опалювальних площ житлових приміщень (квартир) та площ місць загального користування, тобто на опалення житла та місць загального користування за розрахунками відповідача, використовувалась єдина величина витрат теплоенергії (Гкал/м2). Цей розподіл є неправильним, оскільки не можуть бути однаковими витрати теплоенергії на опалення 1 м2 житла (квартири) і 1 м2 місць загального користування (під`їзди, сміттєзбірники тощо). Крім цього, відповідачем не застосовано загальнорічні та питомі витрати теплової енергії на опалення місць загального користування, визначені у Таблиці 1 Методики розподілу, затвердженої у 2006 році, нормами якої повинні керуватись теплопостачальні організації при здійсненні розподілу теплоенергії. Щорічно відповідач при встановленні тарифу на опалення житла керується Нормами споживання теплоенергії та опалення житлових та громадських будівель і споруд м. Долинська, встановленими на підставі будівельних норм «КТМ-204 Україна 244-94», затверджених рішенням Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області від 21 лютого 2007 року № 22. Даними нормами визначено, що для понад п`ятиповерхового житлового будинку нормативні питомі витрати теплоенергії на опалення 1 м2 площі складають 0,146 Гкал на рік (опалювальний період), тобто 0,024333 Гкал/м2 у місяць. Однак, нормативні витрати теплоенергії на опалення місць загального користування щодо будинку за адресою: [ADDRESS] , прийняті та затверджені рішенням Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області, що визначені на підставі Таблиці 1 Методики, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури і житлово-комунального господарства України № 359 від 31 жовтня 2006 року, становлять 0,001407 Гкал/м2 на місяць. На підставі співвідношень цих даних виявляється, що нормативні питомі норми на опалення місць загального користування щодо цього будинку, становлять 5,8 процентів від нормативних питомих норм на опалення житла, визначених державними будівельними нормами «КТМ-204 Україна 244-94». У свою чергу відповідач розраховував на опалення місць загального користування 11,3 процентів загального обсягу використаної теплоенергії, що призвело до завищення оплати за опалення місць загального користування. Отже, розрахунок розподілу теплоенергії на опалення житла та опалення місць загального користування в опалювальні періоди 2017-2018, 2018-2019 років, виконаний у спосіб, що не відповідає чинному законодавству та призвів до необґрунтовано завищених тарифів на оплату місць загального користування для квартир, що обладнані системою індивідуального опалення. Комунальне підприємство «Долинське міське комунальне господарство» надіслало до суду відзив на позовну заяву. Позов не визнає. Просить відмовити у позові. Вважає, що позивачці за опалення місць загального користування нараховано оплату згідно з чинними нормативно-правовими актами України. У відповіді на відзив [PERSON] вказує на необґрунтованість доводів відповідача відображених у відзиві на позовну заяву. Стверджує на необґрунтованості розміру нарахованої плати за опалення місць загального користування. Ухвалою Долинського районного суду Кіровоградської області від 23 січня 2020 року до участі у справі як третю особу, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено Головне управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору надіслала до суду письмові пояснення щодо позову. Зазначає, що при розрахунку плати за опалення місць загального користування відповідачем не застосовано знижувальний коефіцієнт до питомих витрат теплової енергії на опалення місць загального користування в опалюваний період 2017-2018 років. За цього щодо відповідача рішенням від 11 жовтня 2018 року № 7 застосовано адміністративно-господарську санкцію у виді штрафу в розмірі 3400 грн. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за обставин зазначених у ньому, з урахуванням уточнення позовних вимог, просила позов задовольнити. Представник Комунального підприємства «Долинське міське комунальне господарство» при Долинській міській раді Пирогов Г.М. у судовому засіданні просив відмовити у позові. Представник Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області у судове засідання не з`явився, повідомлявся про місце та час розгляду справи, про причину неявки не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку про задоволення позову з таких підстав. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви (чч. 1, 2 ст. 83 ЦПК України). Відповідно до ст. 714 ЦК України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання. До договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору постачання енергетичними та іншими ресурсами. Тлумачення положень ч. 1 ст. 714 ЦК України, а також інших норм глави 54 ЦК України дозволяє стверджувати, що по своїй суті договір, на підставі якого відбувається постачання теплової енергії споживачу, є видом договору купівлі-продажу. Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Судом установлено, що відповідно до рішення виконавчого комітету Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області № 108 від 2 липня 2015 року, визначено Комунальне підприємство «Долинське міське комунальне господарство» при Долинській міській раді виконавцем послуг з централізованого опалення м. Долинської. Згідно з рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області № 124 від 10 вересня 2015 року, Комунальне підприємство «Долинське міське комунальне господарство» при Долинській міській раді є надавачем послуг з централізованого опалення м. Долинської, виробництва, транспортування та постачання теплової енергії. [PERSON] є володільцем житла за адресою: [ADDRESS] . Квартира загальною площею 82,2 м2, обладнана індивідуальною системою опалення у 2008 році. Особовий рахунок: [NUMBER] . В опалювальний період з 1 січня 2017 року по 31 березня 2017 року відповідачем нараховано [PERSON] грошові кошти за опалення місць загального користування в сумі 380,01 грн, з 21 жовтня 2017 року по 5 квітня 2018 року в сумі 785,90 грн, з 26 жовтня по 5 квітня 2019 року в сумі 801,43 грн. В опалювальний період з січня 2017 року по березень 2017 року будинок за адресою: [ADDRESS] не був обладнаний лічильником теплоенергії, що сторони визнають. Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 (далі - Правила) визначено, що ці Правила регулюють відносини між суб`єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (далі - виконавець), і фізичною та юридичною особою (далі - споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі - послуги). Пунктом 28 цих Правил передбачено, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Наказом Мінбуду України від 31 жовтня 2006 року № 359 затверджена Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення (далі - Методика). Цей наказ втратив чинність на підставі наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства № 315 від 22 листопада 2018 року. Отже, споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, квартирні засоби обліку теплової енергії, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики. Згідно з Таблицею 1 Методики, відповідачем було розроблено та погоджено органом місцевого самоврядування норми теплової енергії на опалення місць загального користування для багатоповерхових будинків м. Долинської та для розрахунку вартості опалення місць загального користування застосовано загальнорічні та питомі витрати теплової енергії (Гкал/м2), що підтверджується Додатком до рішення виконавчого комітету Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області № 4 від 18 січня 2017 року (а. с. 12). У вищезазначеному Додатку згідно з нормами витрат теплової енергії визначено і нормативний розмір плати за опалення місць загального користування. Методикою визначений розрахунок фактичного використання теплоенергії на опалення місць загального користування, що передбачає перерахунок нормативних витрат теплової енергії із урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря. Тобто внаслідок зміни нормативних витрат теплової енергії, підлягає перерахуванню нормативна оплата на опалення місць загального користування. Пунктом 1.4 Методики визначено, що кількість теплової енергії на опалення місць загального користування окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення. Оскільки в будинку за адресою: [ADDRESS] є квартири з індивідуальним опаленням, відповідно порядок розрахунку кількості тепла, спожитого на опалення місць загального користування, має визначатися розділом 2 цієї Методики. Пунктом 2.1.4 Методики визначено формулу, за якою визначається загальна (фактична) кількість теплової енергії на опалення місць загального користування за місяць. Згідно з п. 2.2 Методики, визначається розподіл визначених величин теплової енергії, спожитої на опалення місць загального користування, між окремими помешканнями будинку (формули 2.7, 2.8). Необхідність коригування нормативних витрат теплової енергії на опалення 1 м2 опалювальної площі з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря (за відсутності будинкових лічильників), відповідно й коригування нормативної плати за опалення, закріплено у Правилах надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 та постанові Кабінету Міністрів України № 865 від 30 листопада 2016 року. У свою чергу, Комунальне підприємство «Долинське міське комунальне господарство» при Долинській міській раді за опалювальний період 2016-2017 років, позивачці, в квартирі якої встановлено індивідуальне опалення, нарахувало плату за опалення місць загального користування за розрахунковим (плановим) тарифом без проведення коригування нарахування за опалення місць загального користування, враховуючи фактичну місячну температуру зовнішнього повітря, що призвело до завищення нарахованої плати за опалення місць загального користування. Той факт, що відповідачем не було здійснено позивачці нарахування плати за опалення місць загального користування, враховуючи коригування нормативних витрат теплової енергії на опалення 1 м2 опалювальної площі з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря в опалювальному періоді з січня 2017 року по березень 2017 років, а нараховано таку плату виходячи із загальних нормативних витрат теплової енергії на опалення 1 м2 опалювальної площі, самим відповідачем не спростовано під час судового засідання, а також підтверджується актом Головного управління Держпродспоживслужби в Кіровоградській області № 3 від 31 липня 2018 року, приписом № 2 від 7 серпня 2018 року, актом перевірки № 7 від 5 жовтня 2018 року, рішенням № 7 від 11 жовтня 2018 року (а. с. 80-86). Позивачкою надано розрахунки вартості опалення місць загального користування для трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , визначеною опалювальною площею. Ці розрахунки відображають дані щодо: площі житла з централізованого опалення; площі житла з індивідуальним опаленням; площі житла для розрахунку опалення місць загального опалення; площі місць загального користування; загальної площі будинку. Розрахунки враховують витрати теплової енергії на опалення місць загального користування, затверджені рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області № 4 від 18 січня 2017 року, середню фактичну температуру у конкретному періоді, згідно з Методикою. Ці розрахунки не є необґрунтованими, не спростовані відповідачем під час судового провадження (а. с. 141-142). За цими розрахунками відповідачем нараховано до сплати за опалення місць загального користування у січні 2017 року 139,66 грн, у лютому 2017 року 142,10 грн, у березні 2017 року 98,25 грн. У свою чергу з урахуванням вищезазначеного, підлягає сплаті за опалення місць загального користування у січні 2017 року 64,85 грн, у лютому 2017 року 61,74 грн, у березні 2017 року 47,16 грн. На початку опалювального періоду 2017-2018 років дев`ятиповерховий будинок за адресою: [ADDRESS] було обладнано будинковим лічильником теплової енергії (а. с. 37). На підставі показників лічильника теплової енергії, відповідачем розпочато здійснення розподілу фактично використаної теплової енергії на опалення будинку. 22 червня 2017 року було прийнято Закон України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» № 2119-VIII, що набрав чинності 2 серпня 2017 року (далі Закон № 2119-VIII). На дату введення в дію Закону № 2119-VIII була відсутня затверджена центральним органом виконавчої влади Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 28 грудня 2018 року за № 1502/32954 (набрав чинності 25 січня 2019 року), затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг. Методика прийнята на виконання ст. 10 Закону № 2119-VIII (далі - Методика № 2). Ця Методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання (далі - комунальні послуги), визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів. Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22 листопада 2018 року також визнано таким, що втратив чинність, наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31 жовтня 2006 року № 359 "Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення", зареєстрований у Міністерстві юстиції України 27 листопада 2006 року за № 1237/13111. Отже, теплопостачальні організації при розподілі теплоенергії в опалювальні періоди 2017-2018, 2018-2019 роках, тобто до введення в дії Методики № 2, повинні були керуватися чинними нормами Методики. Фактичне застосування Методики № 2 розпочато теплопостачальними організаціями з 1 травня 2019 року, а саме у зв`язку із в повному обсязі введенням в дію Закону України від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», що вбачається з листа Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №7/10.1/7260-19 від 2 травня 2019 року. Під час здійснення судового провадження встановлено, що також відповідачем не спростовано, що розподіл теплової енергії за опалення місць загального користування здійснюється пропорційно до опалювальних площ житлових приміщень (квартир) та площ місць загального користування. Тобто на опалення житла та місць загального користування використовується єдина величина витрат теплової енергії (Гкал/м2), що не може вважати правильним. Окрім цього, відповідачем не здійснено у розрахунковому періоді, що є предметом розгляду, використання загальнорічних та питомих витрат теплової енергії на опалення місць загального користування, які визначені в Таблиці 1 Методики, правила якої підлягають застосуванню при здійсненні розподілу теплової енергії. Рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради Долинського району Кіровоградської області № 22 від 21 лютого 2007 року затверджено норми споживання теплової енергії на опалення житлових та громадських будівель і споруд м. Долинської згідно з Додатком. У цьому Додатку відображено, що питомі витрати на 1 м2 будівлі, Гкал/м2 на рік щодо будинку для населення понад п`ять поверхів, становлять 0,146 (КТМ-204 Україна 244-94. Таблиця № 7.1) (а. с. 18). Отже, для понад п`ятиповерхового житлового будинку нормативні питомі витрати теплової енергії на опалення 1м2 площі складають 0,146 Гкал на рік (опалювальний період), тобто 0,024333 Гкал/м2 у місяць. 0,146 Гкал/м2 : 6 = 0,024333 Гкал/м2, де 6 - кількість місяців опалювального періоду. Разом із тим, нормативні питомі витрати теплоенергії на опалення місць загального користування щодо будинку за адресою: [ADDRESS] , прийняті та затверджені рішеннями ради, визначені на підставі Таблиці 1 Методики, становлять 0,001407 Гкал/м2 у місяць. На підставі співвідношень цих даних вбачається висновок, що нормативні питомі норми на опалення місць загального користування у будинку, що розглядається, становлять 5,8 процентів від нормативних питомих норм на опалення житла, визначених державними будівельними нормами (КТМ-204 Україна 244-94): 0,001407 : 0,024333 х 100 % = 5,8 %. У свою чергу, відповідач на опалення місць загального користування відносить 11,3 % загального обсягу використаної теплової енергії, що призвело до завищення оплати за опалення місць загального користування щодо позивачки. Позивачкою надано розрахунки вартості опалення місць загального користування для трьохкімнатної квартири за адресою: [ADDRESS] , визначеною опалювальною площею. Ці розрахунки відображають дані щодо: опалювальної площі будинку; попередніх показників лічильника; кількості спожитої теплової енергії будинком (Гкал); вартість 1 м2; тарифу на опалення місць загального користування. Розрахунки враховують витрати теплової енергії на опалення житлової площі та місць загального користування (на підставі співвідношень площ житлових приміщень та місць загального користування до загальної площі будинку), фактично спожиті Гкал на опалення будинку, норми витрати на опалення місць загального користування, витрати тепла на опалення місць загального користування для абонентів з індивідуальним опаленням (Гкал/м2), вартість опалення місць загального користування для абонентів з індивідуальним опаленням грн, вартість опалення місць загального користування грн/м2 для абонентів з індивідуальним опаленням. Ці розрахунки не є необґрунтованими, не спростовані відповідачем під час судового провадження (а. с. 143-150). За цими розрахунками відповідачем нараховано до сплати за опалення місць загального користування за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року в сумі 785,18 грн, за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 801,43 грн. У свою чергу з урахуванням вищезазначеного, підлягає сплаті за опалення місць загального користування за період з жовтня 2017 року по квітень 2018 року в сумі 307,74 грн, за період з жовтня 2018 року по квітень 2019 року в сумі 306,94 грн. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 529/613/17-ц (провадження № 61-1716сво17) зроблено висновок, що «законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону. У зв`язку з тим, що обраний позивачем спосіб захисту є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. А тому у випадку порушення юридичною особою законодавства при нарахуванні плати за постачання централізованого опалення споживач має право оскаржити в судовому порядку такі його дії та вимагати здійснення відповідного перерахунку». У постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15 зроблено висновок, що «споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі». З огляду на вищезазначене, позивачкою надано достатньо доводів, що свідчать про часткову необґрунтованість нарахування відповідачем оплати на опалення місць загального користування за конкретний період, а тому її позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. [PERSON] у цій справі понесла судові витрати у розмірі 768,40 грн, що підлягають стягненню з відповідача на її користь. На підставі викладеного,

Outcome: approved