Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

Державне житлово-комунальне підприємство Національної академії наук України звернулося до Святошинського районного суду м. Києва з позовом про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку та сплату житлово-комунальних послуг з [PERSON] у сумі 13748,47 грн. за період часу з 01.11.2011 року по 01.01.2014 року, обґрунтовуючи позов тим, що відповідачка проживає в гуртожитку [ADDRESS] та наймає 2 ліжко-місця, який знаходиться на балансі Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України, згідно акту приймання-передачі фінансових, технічних та організаційних документів гуртожитку від ДВП «Будремкомплект» НАН України за [PERSON] з 01.11.2011 року по 01.01.2014 року рахується заборгованість по квартплаті у сумі 13748,47 грн., проте відповідачка не погашає існуючий борг. Крім того, позивач зазначив, що на час пред'явлення позову відповідачка не працював в системі НАН України. Як зазначив позивач в зазначеній кімнаті відповідачка проживає разом з дочкою, проте плату за проживання в гуртожитку не сплачує як це встановлено Постановою Бюро Президії НАН України від 31 травня 2007 року №151 відповідно до якої з 01 липня 2007 року була встановлена плата за проживання в гуртожитку для співробітників НАН України у розмірі 100 грн. на місяць за одне ліжко-місце, а для працівників сторонніх організацій 150 грн. на місяць за одне ліжко-місце та Постановою Бюро Президії НАН України та ЦК профспілки працівників НАН України від 18 травня 2011 року №154 зі змінами згідно Постанови №241 від 13.07.2011 року "Про уточнення підходів до оплати проживання в гуртожитку НАН України" з 01 травня 2011 року встановлена плата за одне ліжко-місце на місяць для аспірантів, працівників установ і підприємств академії від 150 грн. до 230 грн., а для працівників сторонніх організацій 400 грн. на місця за одне ліжко-місце. На підставі наведеного позивач просив позовні вимоги задовольнити. 23.12.2014 року через канцелярію суду, представником позивача Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України за дорученням - Горобинським В.В. подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, а саме: представник просив стягнути з відповідача заборгованість за проживання в гуртожитку та сплату житлово-комунальних послуг у сумі 10575,74 грн., зменшивши суму заборгованості, без врахування індексу інфляції та 3% річних, що становить 3172,73 грн. У судовому засіданні 30.01.2015 року представник позивача Горобинський В.В. позовні вимоги з врахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог, підтримав у повному обсязі та просив позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні 30.01.2015 року заперечувала проти позову, посилаючись на те, що суд незаконно відкрив провадження, оскільки позивачем не надано ніяких документів, щодо передачі будинку на баланс, відсутній договір на отримання послуг, невірно позивачем вказано термін стягнення заборгованості, оскільки рішення Святошинського районного суду м. Києва з неї стягнуто заборгованість по 01.12.2011 року, розрахунок заборгованості за будинки та прибудинкову територію та по квартплаті, вважає розмір заборгованості надуманим, відсутній акт звірки заборгованості, лист попередження липовий, оскільки на ньому відсутній підпис боржника, Також відповідач зазначила, що справа про стягнення заборгованості по квартирній платі за комунальні послуги між Державним житлово-комунальним підприємством Національної академії наук України та позивачем [PERSON] уже розглядалась та була доведена в Апеляційному суді 19.11.2013 року, яким встановлено, що відповідач сплачує комунальні послуги за тарифами КМДА м. Києва, а не за ліжко-місце, як того вимагає позивач. Відповідач надала суду письмові заперечення (а.с. 86-106). На підставі наведеного, відповідач просила в задоволені позовних вимог відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» Національна академія наук України, зокрема, створює, реорганізовує, ліквідовує організації, що перебувають у віданні Національної академії наук України, виступає засновником підприємств із змішаною формою власності, дає дозвіл організаціям, що віднесені до відання Національної академії наук України, на створення підприємств, до статутних фондів яких передаються належні їм майнові права; веде облік об'єктів майнового комплексу Національної академії наук України, здійснює контроль за ефективністю використання таких об'єктів. Статутом Національної академії наук України передбачено, що НАН України, користується правами самоврядності, здійснюючи повноваження з управління об'єктами майнового комплексу Національної академії наук України, забезпечує реалізацію прав держави як власника цих об'єктів, пов'язаних з ефективним їх використанням та розпорядженням у межах, визначених законодавством України, з метою задоволення державних та суспільних потреб (а.с. 34-36). Виходячи з системного аналізу чинного законодавства, суд приходить до висновку, що НАН України є суб'єктом права, що наділений спеціальними повноваженнями, які полягають у здійсненні академією самостійного управління майном, в тому числі гуртожитками, що входять до складу майнового комплексу Національної академії наук України. Так, згідно розпорядження президії Національної академії наук України про передачу з балансу на баланс від 24.07.2002 року № 482, гуртожиток за адресою [ADDRESS] є майном НАН України (а.с. 10). Одночасно, постановою Бюро президії Національної академії наук України від 24 грудня 1998 року прийнято рішення про створення Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України (а.с. 14). Згідно акту приймання-передачі фінансових, технічних та організаційних документів гуртожитку від 01 серпня 2009 року від ДВП «Будремкомплект» НАН України Державне житлово-комунальне підприємство Національної академії наук України прийняло всі документи підприємства, що здійснювало обслуговування вказаного гуртожитку (а.с. 9). Таким чином, Державне житлово-комунальне підприємство Національної академії наук України є правонаступником ДВП «Будремкомплект» НАН України, тому посилання відповідача на неналежність позивача є безпідставними. Згідно ордеру на житлову площу у гуртожитку за № 4 відповідачка - [PERSON] заселилася в гуртожиток за адресою [ADDRESS] який виданий на 1 чоловіка (а.с. 53). Відповідно до довідки Державного житлово-комунального підприємства Національної академії наук України від 30 липня 2014 року № 364 за формою № 3 відповідачка разом з дочкою проживає у вказаному гуртожитку та займає два ліжко-місця (а.с. 52). Згідно з ст. 131 ЖК Української РСР передбачено, що відповідно до законодавства Союзу РСР Примірне положення про гуртожитки затверджується Радою Міністрів Української РСР, міністерствами, державними комітетами і відомствами СРСР за погодженням з відповідними профспілковими і комсомольськими органами. Відповідно до ст. 67 ЖК Української РСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Згідно з ч. 1 ст. 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинках державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Радою Міністрів Української РСР. Відповідно до п. 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Радою Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року за № 208, плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окремо плата за них не стягується. Оскільки НАН України є самоврядним органом і не належить до органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад, Бюро президії НАН України прийнято постанову від 31 травня 2007 року № 151, якою встановлено плату за проживання в гуртожитках для співробітників НАН України з 01 липня 2007 року у розмірі 100,00грн. на місяць за одне ліжко - місце, а для працівників сторонніх організацій 150,00 грн. (а.с. 16), а з 01 травня 2011 року Постановою Бюро президії НАН України та ЦК профспілки працівників НАН України від 18 травня 2011 року № 154 зі змінами згідно Постанови Бюро президії НАН України та ЦК профспілки працівників НАН України від 13 липня 2011 року № 241 встановлено плату за одне ліжко - місце за місяць для аспірантів, працівників установ підприємств академії від 150,00грн. до 230,00грн., а для працівників сторонніх організацій 400,00грн на місяць за одне ліжко - місце (а.с. 17-21). Згідно пояснень відповідачки, остання звільнена з підприємства НАН України в зв'язку зі скороченням штату, отже відповідачка має сплачувати по 210,00 грн. на місяць за одне ліжко - місце, оскільки відповідачка має неповнолітню доньку, яка також займає ліжко - місце, відповідачці нараховувалась плата за місяць в розмірі 420,00грн. Так, згідно довідки про нарахування та оплату по особовому рахунку [NUMBER] за відповідачем рахується заборгованість з листопада 2011 року по січень 2014 року в розмірі 10575,74 грн. (а.с. 49). Відповідачці направлявся лист - попередження про погашення заборгованості (а.с. 50-51), проте остання заборгованість не погасила. Посилання відповідачки, що спірні правовідносин регулюються Постановою Кабінету міністрів України від 25 грудня 1996 року № 1548 «Про встановлення повноважень органів виконавчої влади та виконавчих органів міських рад щодо регулювання цін (тарифів)» є безпідставними, оскільки НАН України є спеціальним суб'єктом права та наділена повноваженнями самостійно встановлювати розмір плати за проживання в гуртожитках, яка включає витрати на комунальні послуги. Частиною 4 розділу І Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року за № 208, встановлено, що гуртожитки підрозділяються на два види: для проживання одиноких громадян (жилі приміщення знаходяться у спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках; для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні сімей). У гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян, при необхідності, з дозволу виконавчого комітету районної, міської районної в місті Ради народних депутатів, можуть бути виділені приміщення для проживання сімей. Ці приміщення повинні розташовуватися в окремих під'їздах (секціях) жилого будинку. Проте, даний гуртожиток за адресою [ADDRESS] не відноситься до гуртожитків сімейного типу, що підтверджується ордером на вселення в гуртожиток, тому сплата за проживання відповідачем повинна проводитись за займані ліжко - місця, яка встановлюється НАН України. Доводи відповідачки, щодо неналежного утримання гуртожитку позивачем судом не приймаються до уваги, оскільки вони не стосуються предмету спору. Підсумовуючи викладене, приймаючи до уваги нормативно-правове обґрунтування, враховуючи, що на НАН України є спеціальним суб'єктом права наділеним правом самостійно управляти майном, а гуртожиток за адресою [ADDRESS] входить до майнового комплексу НАН України, з огляду на те, що НАН України встановила в установленому законом порядку розмір оплати за користування ліжко-місцем в гуртожитках, зважаючи, що відповідачка не сплатила заборгованість за житлово-комунальні послуги за два ліжко-місця, а доводи відповідачки, щодо не належного здійснення нарахування плати за проживання не знайшли свого підтвердження, а тому є необґрунтованим та безпідставними, в зв'язку з чим суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 243,60 грн. сплачена позивачем згідно квитанції №461587 (а.с.7).

Outcome: approved