Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

До Миронівського районного суду Київської області звернулася з позовною заявою [PERSON] , та просила суд: -визнати [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Пиків Калинівського району, Вінницької області, громадянина України, батьком малолітнього [PERSON] , [INFO] , уродженця міста Миронівка Київської області, актовий запис № 106 від 14 вересня 2010 року, зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області; -зобов`язати Миронівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 106 від 14 вересня 2010 року зроблений відділом реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції Київської області та включити до актового запису відомості про [PERSON] , як батька [PERSON] , [INFO] , змінити запис про батька, вказавши « [PERSON] » замість « [PERSON] »; Змінити прізвище дитини, вказавши « [PERSON] » замість « [PERSON] »; -стягнути з [PERSON] , [INFO] , уродженця с. Пиків Калинівського району, Вінницької області, громадянина України, адреса реєстрації місця проживання [ADDRESS] , РНОКПП: [NUMBER] ) аліменти на користь [PERSON] (місце реєстрації [ADDRESS] , РНОКПП [NUMBER] ) на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивач за первісним позовом свої вимоги обґрунтувала тими обставинами, що в листопаді 2009 року вона познайомилася з [PERSON] , [INFO] , між ними виникла взаємна симпатія вони почали проживати однією сім`єю в будинку по [ADDRESS] , який належить її матері. З моменту знайомства вони з відповідачем проживали за вищевказаною адресою без реєстрації шлюбу, як сім`я. В цей час вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет, фактично підтримували шлюбні відносини. В грудні 2009 року позивач дізналася, що чекає дитину, батьком якої був відповідач. Новину про дитину відповідач сприйняв позитивно. Під час перебігу вагітності відповідач визнавав себе батьком дитини, приділяв їй увагу, як дружині та матері його дитини. [INFO] у них народився син [PERSON] . На той час шлюб між сторонами не був зареєстрований. У свідоцтві про народження дитини зазначено прізвище дитини [PERSON] , ім`я та по батькові батька зазначено [PERSON] , оскільки відповідач являвся батьком дитини. Також вказала, що з відповідачем разом не проживають, дитину своїм сином він не визнає, матеріальної допомоги на дитину не надає. 07 червня 2021 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява. В якій відповідач просив суд: - зобов`язати [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди в спілкуванні з малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , та виховуватиме дитину з повагою до батька і буде узгоджувати всі свої дії в виховані та лікуванні дитини з [PERSON] ; - встановити спосіб спілкування [PERSON] з сином [PERSON] [INFO] , а саме: особисте побачення два рази на місяць з 09-00 до 20-00 годин у містечку проживання дитини без присутності матері, без обмеження місця проведення зустрічі; під час зимових канікул батько має право забирати до себе дитину не менше, ніж на один тиждень, та під час літніх канікул не менше, ніж на місяць; батьки завчасно, не пізніше ніж за два місяці до початку відповідних канікул, повинні узгодити час та місце відпочинку дитини з кожним із батьків. У випадку якщо відпочинок планується за кордоном, кожен із батьків зобов`язаний надати передбачене чинним законодавством України погодження для виїзду Дитини за кордон з одним із батьків, а також без супроводу батьків з організованою групою дітей на відпочинок, змагання тощо. 20 вересня 2021 року під час підготовчого засідання прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та встановлення способів участі батька у вихованні дитини та об`єднано в одне провадження первісний позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа: що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Миронівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання батьківства та стягнення аліментів та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та встановлення способів участі батька у вихованні дитини. У судове засідання сторони не з`явилися. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Від третьої особи: Миронівського районного відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшла заява про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідач у підготовче засідання також не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Позов визнає. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин, враховуючи, що сторони у підготовче засідання не з`явилися, однак подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, відповідач позов визнав, суд вважає за можливе розгляд справи проводити у підготовчому засіданні, за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, зважаючи на наступне. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] зареєстрованого Відділом реєстрації актів цивільного стану Мироінвського районного управління юстиції Київської області 14 вересня 2010 року, [INFO] народивася [PERSON] (а. с. 13). У відповідності до цього свідоцтва його матір`ю є позивач [PERSON] а батьком [PERSON] , які записані відповідно до ч. 1 ст. 135 сімейного кодексу України. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , відділом державної реєстрації актів цивільного стану Миронівського районного управління юстиції у Київській області 17 грудня 2011 року зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 138 (а.с. 14, 17). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] зареєстрованого Миронівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, 29 серпня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб (а.с. 15). Згідно з довідкою виданою Миронівською міською радою Київської області від 07 липня 2020 року № 02-50/1819, [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] і має на утриманні сина [PERSON] [INFO] , який проживає разом з нею (а.с. 16). 19 листопада 2021 року відділенням судово-медичної генетичної ідентифікації судово-медичного лабораторного відділу Київського клінічного бюро судово-медичної експертизи 24 березня 2021 року проведено судово-медичну експертизу, згідно висновку № 103-17-2021 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99 %. Таким чином, біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] практично доведено (а.с. 72-76). Тобто біологічним батьком [PERSON] є відповідач [PERSON] . Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, Справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК). Пунктом 9 вищевказаної постанови визначено, що рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них . Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної. Відповідно до ст. 130 СК України, заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно ст. ст. 180, 181 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку у частці від доходу батьків чи у твердій грошовій сумі. Згідно ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини. Згідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. На підставі викладеного та у зв`язку з визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе позовну заяву [PERSON] задовольнити у повному обсязі. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та встановлення способів участі батька у вихованні дитини необхідно відмовити завчаючи на наступне. Відповідно до ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У зустрічній позовній заяві відповідачем [PERSON] не зазначено третьою особою органу опіки та піклування. Крім того клопотання щодо залучення до участі у справі Органу опіки та піклування від сторін не надходили. Відповідно до вимог ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Законом України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дітей своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь в її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У відповідності до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини. Тобто у відповідності до ст. 158 СК України вирішення питання визначення способу участі батька у вихованні дитини віднесено до компетенції органу опіки і піклування, яким у даному випадку є Миронівська міська рада Обухівського району Київської області. Матеріали справи не містять доказів звернення відповідача до Миронівської міської рад Обухівського району Київської області із заявою про визначення способу його участі у вихованні дитини. В той же час, за нормою ст. 159 СК України, суд може вирішити спір між батками лише у тому випадку, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Таким чином, суд приходить до висновку про передчасність звернення відповідача до суду із позовом про усунення перешкод в його участі у вихованні і спілкуванні з дитиною, так як відсутнє рішення органу опіки і піклування із цього приводу, як наслідок і докази вчинення позивачем перешкод у його виконанні.

Outcome: approved