Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

В березні 2016 року прокурор в інтересах держави в особі комунальної установи «Бериславської центральної районної лікарні» звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від кримінального правопорушення. Позовні вимоги мотивовані тим, що вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 26.11.2016 року [PERSON] визнано винним та засуджено за ч. 2 ст.125 КК України. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 04.02.2016 р. уточнено міру покарання. Враховуючи, що [PERSON] є неповнолітньою особою, на цей час навчається в 11 класі Бериславської [PERSON] ступенів № 1, не працює, власних доходів не має, батько - [PERSON] помер, тому відповідальність за завдану шкоду покладається на його матір - [PERSON] та підлягає стягненню з останньої. В результаті отриманих тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] знаходився на лікуванні у хірургічному відділенні КУ «Бериславська центральна районна лікарня» з 01.09.2015 до 14.09.2015. Згідно довідки лікарні за цей час на лікування потерпілого закладом витрачено грошові кошти в сумі 415,22 грн.. які до цього часу залишаються невідшкодованими. Прокурор в судовому засіданні просив задовольнити позов в повному обсязі та стягнути судовий збір в дохід держави. Відповідачка [PERSON] позов не визнала та пояснила, що потерпілий не лікувався в лікарні а був на амбулаторії, лікувався вдома. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, належним чином про день та час розгляду справи був повідомлений, заяв та клопотань до суду не надав, тому справа розглянута у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про задоволення позовної заяви в повному обсязі з наступних підстав: Вироком Бериславського районного суду Херсонської області від 26 листопада 2015 року неповнолітнього [PERSON] визнано винним і засуджено за ч.2 ст.125 КК України до громадських робіт на строк 120 год. Ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 04 лютого 2016 року вирок уточнено в частині призначеного покарання, в решті вирок залишено без змін. З довідки КУ «Бериславської ЦРЛ» № 01-14/2175 від 28 жовтня 2015 року вбачається, що [PERSON] дійсно перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділені з 01.09.2015р. по 14.09.2015р., тобто провів 13 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня в хірургічному відділенні становить 31,94 грн. Вартість лікування хворого [PERSON], який перебував на стаціонарному лікуванні складає 415,22 грн. (а.с 3). Так, відповідно до ст. 1206 ЦК України особа яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтею 1 179 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1179 ЦК України передбачено, що неповнолітня особа (у віці від 14 до 18 років) відповідає за завдану нею шкоду самостійно на загальних підставах. Частиною 2 ст. 1179 ЦК України передбачено, що у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальниками. На час скоєння злочину [PERSON] [INFO] досяг віку 16 років. В теперішній час [PERSON] є неповнолітньою особою, навчається в 11 класі Бериславської [PERSON] ступенів № 1, не працює, власних доходів не має, майна не має. Батько неповнолітнього помер. Вказані обставини визнаються відповідачами. В судовому засіданні [PERSON], яка є матірю неповнолітнього, підтвердила той факт, що у її сина відсутнє будь-яке рухоме та/або нерухоме майно, на яке можна було б звернути стягнення. Таким чином, відсутність у неповнолітнього [PERSON] на момент розгляду справи майна, не дає підстав для покладення на нього обовязку відшкодувати витрати на лікування, оскільки такий обовязок покладається на його матір відповідача [PERSON], яка у звязку з неналежним вихованням сина є винною у вчиненні ним протиправного діяння. Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 07.07.1995 року «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з [PERSON] на користь держави.

Outcome: approved