Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

В грудні 2018 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом виселення . В позові [PERSON] вказала , що [INFO] померла [PERSON] , яка за родинним зв`язком доводилася [PERSON] матір`ю. Після смерті матері позивача відкрилася спадщина , яка складається з частини житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS] та іншого майна. 10.07. 2018 р. вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після померлої [PERSON] , яка складається із 8/60 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по [ADDRESS] . Однак , після отримання вказаного свідоцтва їй стало відомо , що на території спадкового домоволодіння проживає [PERSON] без реєстрації та правовстановлюючих документів . Такого дозволу на проживання позивач їй не надавала. Оскільки , свідоцтва про право на спадщину за заповітом на [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які надавали довіреність [PERSON] продати житловий будинок , були визнані недійсними , тому у відповідача відсутні підстави проживання та перебування у спірному домоволодінні . Позивач має намір переїхати до вказаного будинку , а проживання відповідача створює для неї перешкоди у проживанні та користуванні її спадковим майном . Просила усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні майном , що належить [PERSON] на праві власності , шляхом виселення [PERSON] з житлового будинку [ADDRESS] . У судовому засіданні представник позивача підтримала позов , просить задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнала, просила відмовити. Треті особи [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , до суду не з`явилися , про прочини неявки суду не повідомили , про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином та в установлений законом строк. Третя особа ,представник служби у справах дітей Краснокутської РДА до суду не з`явився , подав заяву заслухати справу у його відсутність , прохав ухвалити рішення на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення представників сторін , дослідивши докази по справі , дійшов до наступних висновків . Матеріалами справи встановлено , позивач є дочкою [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 20.06.1973 р. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 05.02.2008 р., [PERSON] померла [INFO] . На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом , посвідченого державним нотаріусом Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори від 10.07.2018 року, [PERSON] успадкувала після [PERSON] 8/60 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель по [ADDRESS] . Рішенням Краснокутського районного суду Харківської області від 19.06.2019 р. за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про перерозподіл спадщини , перерозподілено між спадкоємцями 26/60 частин спадщини , а саме житлового будинку по [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18.01.2018 р. співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , якій належить 13/60 частки, [PERSON] - 13/60 частки. Як підтверджує інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру Іпотек , Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 17.10.2019 р. співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] , якій належить 13/60 частки, [PERSON] - 13/60 частки, [PERSON] - 8/60 частки, [PERSON] - 13/60 частки. З відповіді Краснокутської селищної ради від 06.02.2018 р. вбачається, що у житловому будинку [ADDRESS] зареєстрованих осіб не має , а відповідно до акту обстеження домоволодіння , [PERSON] проживає без реєстрації у вказаному будинку та будь-яких правовстановлюючих документів. Так , відповідно до акту обстеження депутата Краснокутської селищної ради в складі комісії від 06.02.2018 р., встановлено , що у спірному будинку проживає [PERSON] , яка на підставі довіреностей , наданих [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , має право продати вказане домоволодіння. Як свідчить довідка виконавчого комітету Краснокутської селищної ради від 07.12.2018 р. , станом на листопад 2018 р. у будинку проживаються [PERSON] з дружиною [PERSON] та їх неповнолітні діти . Позивач у вересні 2018 р. надсилала вимогу [PERSON] про виселення з житлового будинку. Так , відповідно до довіренностей , посвідчених 16.01.2018 р. приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу Харківської області , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , за усним договором уповноважували [PERSON] та [PERSON] продати житловий будинок за ціну та на умовах на власний розсуд . Крім того , актом складеним депутатом Краснокутської селищної ради в складі комісії від 07.12.2018 р. , під час обстеження домоволодіння будинку [ADDRESS] , у будинку проживають без реєстрації [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] та трьома неповнолітніми дітьми. З відповіді Краснокутської селищної ради від 18.04.2019 р., договір купівлі-продажу на спірний житловий будинок у [PERSON] відсутній , а маються тільки довіренності [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , які уповноважують останню продати будинок. Крім того, за заявою [PERSON] заведене кримінальне провадження № 12018220360000072 внесене до ЄРДР 06.02.2018 р. щодо неправомірних дій за ст.356 КК України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 статті 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 та 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частини 2 статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що власник житлового будинку [PERSON] має право вимагати від осіб, які не є членами її сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, в тому числі шляхом виселення відповідача [PERSON] . З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] створює перешкоди у користуванні житловим будинком, частка якого належить позивачу , що підтверджується письмовими доказами. Згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України встановлено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі. Обгрунтовуючи свої заперечення проти позову , представник відповідача [PERSON] , зокрема, посилався на те, що відповідач з усного дозволу [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , вселилася у спірний будинок ,оскільки сплатила їм гроші за купівлю-продаж будинку , про що останні надали довіреності розпоряджатися їх власністю. Проте з вищенаведеними доводами суд погодитися не може ,враховуючи наступне. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права, правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Разом з тим, з обставин справи вбачається, що відповідачем суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона вселилися до спірного будинку у січні 2018 р. з дозволу власників будинку , навпаки матеріали справи містять докази самовільного вселення відповідача до будинку без дозволу його власників. Таким чином, відповідач не є членом сім`ї власників будинку позивача та третіх осіб [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у розумінні частини четвертої статті 156 ЖК Української РСР, у встановленому законом порядку не зареєстрована у спірному будинку, а тому доводи про правомірність користування вказаним будиноком є необґрунтованими та недоведеними. Договір купівлі-продажу житлового будинку , договір найму житла суду не надано , а довіреності третіх осіб надані [PERSON] продати житловий будинок , не свідчать про те, що вона має право вселитися у вказаний будинок , проживати та користуватися чужою власністю. Оскільки реальний розподіл будинку не проведений між співласниками будинку, тому не виключається можливість будь-якого співвласника користуватися правами володіння і користування як певними частинами будинку , так і будинком в цілому. Оскільки [PERSON] не є власником спірного житлового будинку , вселилася в неї без дозволу власників будинку та не являється членом їх сім`ї, вона не має правових підстав на користування даним приміщенням для проживання, а позивач, як власник частини будинку , має право вимагати від відповідача, який без відповідних правових підстав проживає у належному позивачу будинку, усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном, в тому числі і шляхом виселення. Позивач надала достатньо доказів на підтвердження позову , тому позов слід задовольнити.

Outcome: approved