Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить постановити рішення та надати дозвіл на виготовлення паспорта громадянина України для виїзду за кордон (проїзного документа дитини) [PERSON], [INFO], без заяви про згоду батька [PERSON] та про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без заяви про згоду батька [PERSON]. Позов обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем у них є донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На даний час у неї є можливість вивезти доньку на відпочинок та оздоровлення за кордон. Однак, для закордонних поїздок доньки необхідна згода обох батьків. У зв'язку із неможливістю отримати згоду відповідача [PERSON] на оформлення проїзного документа дитини (закордонного паспорта для дитини) та на тимчасові виїзди дитини за кордон змушена звернутись до суду. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просив вимоги позову задовільнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечив. Представник органу опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. В судове засідання 04 квітня 2016 року не з'явилася, однак подала заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши зібрані по справі докази, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно п.2 ст.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.7, 8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. За змістом ст.ст. 141,150,151,154, ч.2 ст.157, ч.1 ст.160, СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини - виховання та розвитку дитини, права батьків по захисту дитини, право батьків на визначення місця проживання дитини, на особисте спілкування з дитиною. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] до 27 січня 2014 року перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від подружнього життя позивач та відповідач мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. Згідно висновку №113 від 30 березня 2016 року орган опіки та піклування Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області не заперечує про можливість виготовлення дитячих проїзних документів дитини [PERSON], [INFO] та надання дозволу на тимчасовий виїзд її за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON]М.(а.с.40). Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з вищих інтересів дитини та те, що бажання позивачки отримати дозвіл на виїзд дитини за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками покладеними на неї сімейним кодексом України, суд вважає, що позов слід задовольнити, надати дозвіл на виготовлення проїзного документа дитини (закордонного паспорта для дитини) [PERSON], [INFO], без заяви про згоду батька [PERSON] та надати дозвіл на тимчасові поїздки дитини за кордон, у супроводі матері [PERSON], [INFO], без заяви про згоду батька [PERSON], [INFO] на період з 01 червня 2016 року по 20 серпня 2016 року, включно. Відповідно до ст.88 ЦПК України в користь позивача з відповідача слід стягнути сплачений судовий збір.

Outcome: approved