Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Марганецького міського суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Територіальна громада м. Марганець в особі Виконавчого комітету Марганецької міської ради про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою та приведення меж земельної ділянки у відповідності до Державного акту, посилаючись на те, що вона 21 травня 2013 року згідно договору купівлі - продажу придбала 12 частину будинку по [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0,0603 га., розташовану за вищевказаною адресою і призначену для обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. Земельна ділянка була передана у приватну власність, згідно Державного акту б/н, виданого 28.03.1994 року Виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області, зареєстрованого в Поземельній книзі 29.12.1012 року за реєстрованим № 1211300000010140184, дата державної реєстрації 28.03.1994 року. Після купівлі будинку та земельної ділянки у травні місяці 2013 року, вона побачила що суміжні землекористувачі [PERSON], межі земель яких граничать з її земельною ділянкою від точки Б до точки Д Державного акту та відповідно від точки А до точки Д згідно кадастрового плану поставили свій паркан на її території, провівши його з точки 8 згідно кадастрового плану до межі позначеної на плані ГД. Таким чином самовільно захопили частину її приватизованої земельної ділянки, розміром 5,19 м. на 19,57 м., що становить 0,0101 га. Вона про це сказала [PERSON], при цьому показала їм акт встановлення меж від 29.10.2012 року, де був підпис [PERSON], з чим відповідач погодився і повідомив, що він вже посадив городину на цій ділянці тому попросив почекати до збору врожаю, а восени він перенесе паркан і віддасть їй незаконно захоплену ним ділянку. На що вона дала згоду. На початку вересня вона знову звернулася до [PERSON], які на її звернення відмовились переставити паркан на місце, відповідно до акту. 16 вересня 2013 року вона звернулася до Марганецького Виконкому, з проханням утворення комісії з метою уточнення земельних меж. Представники Виконкому вийшли на місце, переміряли розміри її земельної ділянки, при цьому знову ж таки встановили межові знаки у точках 8,7 та 6, пояснивши, що [PERSON] повинен перенести свій паркан по встановленим по точкам межовим знакам згідно кадастрового плану та Державного акту , але відповідач, після того як представники комісії пішли, межові знаки прибрав, а паркан залишив на місті, чим перешкоджає їй користуватися своєю земельною ділянкою. Просить суд винести рішення, яким усунути їй перешкоди у користуванні земельною ділянкою площею 0,0603 га, розташованої за адресою [ADDRESS], зобов'язавши [PERSON] та [PERSON] привести межі земельної ділянки у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю, шляхом перенесення паркану згідно межових знаків. Стягнути з відповідачів судовий збір та судові витрати а саме вартість юридичних послуг. [PERSON] звернулася з зустрічним позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Марганецької міської ради, треті особи Територіальна громада м. Марганець в особі Марганецької міської ради, [PERSON], Управління Держкомзему у Нікопольському районі про визнання приватизації незаконною та скасування державної реєстрації права власності, посилаючись на те, що до 1991 року земельна ділянка під будинком по [ADDRESS] була виділена у користування для обслуговування вказаного будинку та господарчих будівель виконавчим комітетом Марганецької міської ради власникам квартир [ADDRESS], на той час [PERSON] та [PERSON]. Двір між співкористувачами згідно плану земельної ділянки, було поділено навпіл. Протягом тривалого часу так і було. 06.09.1991 р. вона з чоловіком купили ? частину будинку у [PERSON] Згідно п. 1 договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS] розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м.. З того часу вони оселилися у будинку, будь-якого спору щодо їхніх земельних ділянок між ними не було, двір як був, так і залишився поділеним навпіл. Згодом [PERSON] померла, її спадкоємцем стала [PERSON]. У 2013 році у дворі з'явилася нова власниця квартири [ADDRESS], як згодом їй стало відомо - [PERSON] На початку 2014 року вона отримала позовну заяву [PERSON] з якої дізналася, що у 1994 році [PERSON] виконкомом Марганецької міської ради Дніпропетровської області було передано у приватну власність земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 603 м2. Як вбачається з позовних матеріалів, земельна ділянка за вищевказаною адресою, площею 603 м2 була передана [PERSON] рішенням виконкому Марганецької міської ради від 20.01.1994 р. №22. Вважає, що передача у приватну власність (приватизація) [PERSON] вищевказаної земельної ділянки була проведена незаконно, всупереч нормам діючого на той час законодавства, оскільки по-перше, не було отримано згоди на це інших співвласників домоволодіння, зокрема [PERSON] та її, а по-друге, земельна ділянка не вилучалася з їхнього постійного користування, в зв'язку з чим не могла бути передана іншій особі, тим паче у приватну власність. Дані питання не вирішувались між співкористувачами землі по [ADDRESS], межі земельної ділянки, наданої у постійне користування власникам квартир [ADDRESS] даного будинку, не змінювались, виконкомом Марганецької міської ради не вирішувалось питання щодо вилучення частини земельної ділянки з користування [PERSON] і він не давав на це своєї згоди. Відповідачем у справі зазначена [PERSON], оскільки дане питання стосується саме її прав та обов'язків, вона є власником половини будинку, власником земельної ділянки, щодо якої виник спір у суді. В зв'язку з вищенаведеними обставинами, внаслідок порушення прав суміжних користувачів землі, земельного законодавства, вважає, що приватизація земельної ділянки площею 603 кв.м по [ADDRESS] була проведена незаконно, в зв'язку з чим рішення виконкому №22 від 20.01.1994 р. в частині передачі земельної ділянки у власність [PERSON] підлягає скасуванню. Оскільки незаконність зазначеного рішення зумовлює відсутність підстав для подальших дій з земельної ділянки щодо переходу права власності на неї, вважає, що реєстрація права власності на земельну ділянку площею 603 кв. м. за [PERSON] також підлягає скасуванню. Про те, що у 1994 році земельна ділянка була передана у власність [PERSON] з порушенням її прав та законодавства їй стало відомо тільки зараз, після отримання позовних матеріалів та ознайомлення з документами, якими обґрунтовує свої вимоги [PERSON] Відповідно до положень ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Тому, з огляду на правовідносини, що мали місце у 1994 році, при подачі позову на цей час строк позовної давності обчислюється з дня отримання нею копії позовних матеріалів, оскільки подача позову у 1994 році була неможливою внаслідок її необізнаності у передачі земельної ділянки у власність [PERSON] з незалежних від неї обставин. Тому у будь-якому випадку такий строк є пропущеним з поважної причини. Просить суд визнати незаконним та скасувати рішення Виконкому Марганецької міської ради №22 від 20.01.1994 р. в частині передачі у приватну власність [PERSON] земельної ділянки площею 603 м2 по [ADDRESS], та скасувати проведену 21.05.2013 року державним реєстратором Ковтюх Анною Володимирівною, Марганецька державна нотаріальна контора, Дніпропетровська область, у Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію права власності за [PERSON], на земельну ділянку 1211300000:01:014:0184 площею 603 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позивач за первісним позовом у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити їх у повному обсязі, в задоволенні зустрічних позовних вимог просила відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити в їх задоволенні, зустрічні позовні вимоги просив задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомляв. Представник третьої особи Управління Держкомзему у Нікопольському районі в судовому засіданні просила винести рішення на розсуд суду. Представник третьої особи Територіальної громади м. Марганець в особі Виконавчого комітету Марганецької міської ради надав заяву про слухання справи за його відсутності. Суд вислухавши сторін, свідка, представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити у повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову [PERSON] відмовити, виходячи за наступного: Судом встановлено, що [PERSON] 21 травня 2013 року згідно договору купівлі - продажу придбала 12 частину будинку по [ADDRESS], а також земельну ділянку площею 0,0603 га., розташовану за вищевказаною адресою і призначену для обслуговування житлового будинку та господарчих споруд. Земельна ділянка була передана у приватну власність, згідно Державного акту б/н, виданого 28.03.1994 року Виконавчим комітетом Марганецької міської ради Дніпропетровської області, зареєстрованого в Поземельній книзі 29.12.1012 року за реєстрованим № 1211300000010140184, дата державної реєстрації 28.03.1994 року. Як встановлено в судовому засіданні суміжні землекористувачі позивачки - [PERSON], межі земель яких граничать з земельною ділянкою [PERSON] від точки Б до точки Д Державного акту та відповідно від точки А до точки Д згідно кадастрового плану поставили свій паркан на її території, провівши його з точки 8 згідно кадастрового плану до межі позначеної на плані ГД. Таким чином самовільно захопили частину приватизованої земельної ділянки позивачки, розміром 5,19 м. на 19,57 м., що становить 0,0101 га. На неодноразові звернення позивачки привести межі у відповідність державного акту на землю відповідачі не реагують. Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно ч.1 ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Згідно ч.2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно ч.1 ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні їм права користування та розпорядження своїм майном. Так як [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 0,0603 га, розташованої за адресою [ADDRESS], що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 3738500 від 21.05.2013 року, [PERSON] являється власником земельної ділянки, площею 0,0455 га, розташованої за адресою [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку Серія ЯМ № 885440, паркан встановлений у невідповідність межовим знакам, свідок суду пояснила, що [PERSON] передвинув паркан саме після продажу будинку новим власникам, до цього паркан був встановлений у відповідність межових знаків, отже суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, зобов'язавши відповідачів встановити паркан відповідно меж земельних ділянок. В задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити, оскільки посилання її на те, що передача у приватну власність (приватизація) [PERSON] вищевказаної земельної ділянки була проведена незаконно, всупереч нормам діючого на той час законодавства, оскільки по-перше, не було отримано згоди на це інших співвласників домоволодіння, а по-друге, земельна ділянка не вилучалася з їхнього постійного користування, в зв'язку з чим не могла бути передана іншій особі, тим паче у приватну власність спростовуються тим, що [PERSON] на підставі рішення сесії Марганецької міської ради № 1053-42/VІ від 06.11.2012 року отримав у власність земельну ділянку саме розміром 0,0455 га., що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку. Посилання на те, що у [PERSON] не отримано згоди на приватизацію земельної ділянки як у співвласника частини спільної сумісної власності також не можуть бути підставою для задоволення зустрічного позову, оскільки земельну ділянку, площею 603 кв.м передано [PERSON] рішенням виконкому Марганецької міської ради від 20 січня 1994 року № 22, а свідоцтво про право на власності на частину в спільній власності подружжя видано 09 грудня 1994 року, про що свідчить напис нотаріуса (а.с.51 зв.). Посилання на те, що у 1994 році земельна ділянка була передана у власність [PERSON] з порушенням прав [PERSON] та законодавства їй стало відомо тільки зараз, після отримання позовних матеріалів та ознайомлення з документами, якими обґрунтовує свої вимоги [PERSON] також ніякими доказами не доведено. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Утім, [PERSON] не виконала обов'язок доказування, який покладається на неї для доведення тих обставин, на які вона посилається на підтвердження своїх вимог, не клопотала про забезпечення доказів, зокрема шляхом їх витребування за умови складнощів в їх отриманні, чи про призначення експертизи у зв'язку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася судом. Крім того, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Враховуючи той факт, що позивачем за зустрічним позовом та його представником не надано доказів викладених ними обставин, не враховано, що строк позовної давності встановлений - три роки, позивачем за зустрічним позовом та його представником не заявлено клопотання про поновлення терміну позовної давності та не надано доказів поважності причин пропущення строку позовної давності, а лише зазначено посилання на те, що строк пропущено з поважної причини, враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне в задоволенні зустрічного позову відмовити. На підставі ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по справі у сумі 1800 гривень, що підтверджуються платіжними дорученнями наявними в матеріалах справи та судовий збір.

Outcome: approved