Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки. Заява обґрунтована тими обставинами, що у трудовій книжці, відділом кадрів було допущено виправлення в даті народження, а саме рік народження. Таке некоректне виправлення дати народження не дозволяє оформити документи на отримання пенсії. Таким чином позивач наразі позбавлений законного права на отримання пенсії. В судове засідання заявник не зявилась, надала до суду заяву про розгляд справи без його її участі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд заяви без його участі, проти задоволення вимог заяви не заперечував. Вивчивши матеріали справи в повному об'ємі, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно копії паспорта громадянина України серії МО 528218 виданого Суворовським РВ УМВС України в Херсонській області 18.03.1998 року зазначено рік народження заявника 1959 року. Згідно копії трудової книжки серії БТ-1 №0886765, дата заповнення 29.10.1976 року, на першій сторінці дата народження заявника зазначена 1 квітня 1957 з виправленням на 1959 рік в трудовій книжці міститься застереження зроблене ст. інспектором по кадрам Зладаревою "виправленому [INFO] вірить". Отже, судом встановлено, що заявник не може реалізувати своє право на оформлення пенсії, внаслідок допущення при видачі трудової книжки помилки в даті народження заявника. Відповідно до п.6 ч. 1ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів що мають юридичне значення, а зокрема про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Положеннями пункту 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 року № 5 розяснено можливість встановлення в судовому порядку належності правовстановлюючого документа особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з імям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до листа ВСУ від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 256 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що викладені заявником факти знайшли своє підтвердження та зазначена вище трудова книжка дійсно належить [PERSON], оскільки встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, суд вважає необхідним його встановити. На підставі викладеного,

Outcome: approved