Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з [PERSON] . Позовні вимоги позивачки обґрунтовані тим що, вона [PERSON] , [INFO] народила сина [PERSON] та [INFO] народила сина [PERSON] , батьком яких є відповідач у справі [PERSON] . Як зазначається у позовній заяві, що діти знаходяться на повному утриманні позивачки. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дітей позивачці не надає та не приймає участі в утриманні дітей. Позивачка вказує, що вона самостійно, власними силами, матеріально забезпечує, доглядає та виховує неповнолітніх синів, а також виконує всі інші обов`язки, покладені на неї законом для належного утримання її з відповідачем синів. Як вказує позивачка, що всупереч вимогам закону, відповідач, який проживає окремо від їхніх неповнолітніх синів, ухиляється від виконання свого обов`язку щодо їх утримання, оскільки матеріально не утримує синів, не приймає участі у їх вихованні та не виконує жоден з тих обов`язків, які покладені на нього законом як на батька дітей. Крім того, позивачка зазначає, що за таких умов, вона не має можливості належним чином самостійно, без участі батька, утримувати спільних дітей. 04 лютого 2020 року було відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України (а.с.15-16). Як вбачається, що у встановлений строк відповідачем було направлено 02 березня 2020 на електронну адресу суду відзив на позовну заяву позивача. В відзиві відповідача на позовну заяву від 02 березня 2020 року вбачається, що позовні вимоги позивача відповідачем визнаються частково, а саме відповідач просить ухвалити рішення, відповідно до якого просить стягувати з нього на користь позивачки щомісячно аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 4000,00 грн. щомісячно (а.с.20-21). У судове засідання на розгляд справи, котре призначене на 04 березня 2020 року позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання була сповіщена належним чином (а.с.19). При цьому, 04 березня 2020 року позивач надала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, свої позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримує. Однак, позивачка в своїй заяві також зазначила, що відзив відповідача на позовну заяву підтримує та не заперечує проти стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 4000 гривень 00 копійок щомісячно (а.с.24). У судове засідання, яке призначене на 04 березня 2020 року відповідач не з`явився, про дату, час а місце проведення якого був сповіщений належним чином. Однак, в матеріалах справи міститься відзив на позовну заяву поданий відповідачем до суду 02 березня 2020 року, в якому він висловив свою думку щодо позовних вимог позивача та просить суд розглядати справу у його відсутність (а.с.20-21). Частиною 1 статті 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомленою про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Частиною 2 статті 223 ЦПК України визначено, що суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження; 5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи та беручи до уваги письмову заяву позивачки та відзив відповідача, відсутність, передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивачки та відповідача. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Ананьїв Одеської області та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 19 травня 2004 року Ананьївськиим РВ УМВС України в Одеській області (а.с.4). Відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець смт.Суворове Ізмаїльського району Одеської області та зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 08 грудня 2004 року Ізмаїльським РВ УМВС України в Одеській області (а.с.5). Відповідно до копій свідоцтв про народження позивачка та відповідач мають спільних дітей, сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 14 серпня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області, та сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 21 липня 2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області (а.с.6-7). З довідки №3378, виданої 23 жовтня 2019 року Ананьївською міською радою вбачається, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS] та на її утриманні знаходиться: син [PERSON] , [INFO] та син [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до частини 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до частини 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XIIта набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею статті 51 Конституції України гарантовано, аст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання них окремо від дитини не впливає на об`єм їх прав та не звільняє від обов`язків відносно дитини. У відповідності до статті 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 2 статті 183 СК України визначено, що якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до частини 5 статті 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З позовної заяви поданою позивачкою [PERSON] до суду 18 листопада 2019 року вбачається, що вона просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ними повноліття (а.с.1-2). При цьому, в заяві від 04 березня 2020 року позивач зазначила, що підтримує поданий відповідачем відзив на позовну заяву та не заперечує проти стягнення з відповідача [PERSON] на її користь аліментів на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі, в розмірі 4000 гривень 00 копійок (а.с.24). Зі змісту частини 2 статті 184 СК України вбачається, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частини 1 статті 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Частиною 1 статті 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, тобто 18 листопада 2019 року. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З урахуванням викладеного, суд беручи до увагу заяву позивачки, відзив відповідача на позовну заяву та дослідивши матеріали справи приходить до висновку, про стягнення на користь позивачки [PERSON] з відповідача [PERSON] аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень 00 копійок по 2000 гривень 00 копійок на кожну дитину окремо, з індексацією відповідно до закону, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову 18 листопада 2019 року. Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Оскільки позивачка у справах звільнена від сплати судового збору та враховуючи вимоги статті 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved