Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №34 від 07.02.1989 року «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки с. Кривець Ставищенського району» визнано право власності на житловий будинок №16 по вулиці Зарічна в селі Кривець Ставищенського району Київської області, 1960 року побудови за колгоспним двором, головою якого був їх батько [PERSON]. 22 лютого 1990 року [PERSON] помер. В силу вимог ч. 1 ст. 563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалося. 10 лютого 1997 року на підставі рішення виконкому Ставищенської районної ради №34 від 07.02.1989 року [PERSON] сільською радою на імя [PERSON] видано свідоцтво про право особистої власності на вказаний будинок, яке зареєстровано в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за реєстровим №250 в реєстровій книзі №1. 11 березня 1997 року в.о. державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №56 та №57 на імя матері [PERSON] були видані свідоцтва про право власності та свідоцтво про право на спадщину по ? частині (по кожному свідоцтву) на житловий будинок по вулиці Польовій, б\\н в селі Кривець Ставищенського району Київської області. У свідоцтві про право особистої власності, виданому [PERSON] сільською радою 10 лютого 1997 року та відповідно у свідоцтвах виданих 11 березня 1997 року в.о. державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] допущено помилку у назві вулиці, а саме: замість «вулиця Зарічна №16», як зазначено в рішенні виконкому Ставищенської районної ради №34 від 07.02.1989 року помилково вказано «вулиця Польова, б/н». Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №18 від 10.07.1997 року «Приватизація земельних ділянок і затвердження списків» передано [PERSON] безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га, розташовану по вулиці Зарічна,16. 23 листопада 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчено секретарем виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №14. 17 липня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй «земельну ділянку розташовану на території [PERSON] сільської ради Ставищенського району Київської області в розмірі 3,0599 га ….» [PERSON]. Заповіт посвідчено секретарем виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №20. 30 січня 2014 року померла [PERSON], спадкоємицями за заповітом, які прийняли спадщину, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщин є вони, діти спадкодавці - [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] в шестимісячний строк не подав в установленому законом порядку заяву про прийняття спадщини. Як видно з технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А» з прибудовами літер «а» та літер «а2», загальною площею 75,2 м2, житловою площею 38,5 м2, господарські споруди: погріб з шийкою літер «Д», сарай прибудова «б», сарай «Б», сарай-прибудова «в», літня кухня «В», убиральня «Г», ганок літер «а1», колодязь питний №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, огорожа №4, інвентаризаційною вартістю 151691 гривня. Позивачі просять визнати за ними право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 30 січня 2014 року матері [PERSON] на вищевказаний житловий будинок в рівних частинах. В судове засідання позивачі та їх представник [PERSON] не зявилися, про місце і час розгляду справи належним чином повідомлені. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, до суду сільська рада подала заяву про визнання позовних вимог, просить розгляд справи здійснювати у відсутність представника сільської ради (а.с. 56). Третя особа: [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи належним чином повідомлений. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позову та дослідивши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено слідуючі факти та відповідні їм правовідносини. Встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ставищенської районної ради народних депутатів №34 від 07.02.1989 року «Про оформлення права особистої власності на житлові будинки с. Кривець Ставищенського району» визнано право власності на житловий будинок №16 по вулиці Зарічна в селі Кривець Ставищенського району Київської області, 1960 року побудови за колгоспним двором головою якого був [PERSON], що підтверджується відповідним архівним витягом (а.с. 17). 22 листопада 1990 року помер [PERSON] (а. с. 13-14). 11 березня 1997 року в.о. державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №56 на імя [PERSON] видано свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку по вулиці Польовій, б\\н в селі Кривець Ставищенського району Київської області (а.с. 14). 11 березня 1997 року в.о. державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром №57 на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку по вулиці Польовій, б\\н в селі Кривець Ставищенського району Київської області (а.с. 13). У свідоцтві про право особистої власності, виданому [PERSON] сільською радою 10 лютого 1997 року та відповідно у свідоцтвах виданих 11 березня 1997 року в.о. державного нотаріуса Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] допущено помилку у назві вулиці, а саме: замість «вулиця Зарічна №16», як зазначено в рішенні виконкому Ставищенської районної ради №34 від 07.02.1989 року помилково вказано «вулиця Польова, б/н», що підтверджується архівним витягом з рішення (а.с. 16, 17), довідкою КП КОР «Південне БТІ» №1265 від 10.11.2014 року (а.с. 15), довідкою [PERSON] сільської ради (а.с. 18). Рішенням виконавчого комітету [PERSON] сільської ради №18 від 10.07.1997 року «Приватизація земельних ділянок і затвердження списків» передано [PERSON] безкоштовно в приватну власність земельну ділянку площею 0,40 га, розташовану по вулиці Зарічна,16, що підтверджується архівним витягом (а.с. 16). 23 листопада 2004 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла все своє майно: [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. Заповіт посвідчено секретарем виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №14 (а. с. 29). 17 липня 2012 року [PERSON] склала заповіт, яким заповіла належну їй «земельну ділянку розташовану на території [PERSON] сільської ради Ставищенського району Київської області в розмірі 3,0599 га ….» [PERSON]. Заповіт посвідчено секретарем виконкому [PERSON] сільської ради [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №20 (а. с. 30). Відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] померла 30 січня 2014 року в селі Кривець Ставищенського району Київської області. Спадщину після смерті останньої прийняли позивачі, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у встановленому порядку (а.с. 26-34). [PERSON] в силу частини 2 статті 1271 ЦК України вважається таким, що спадщини не прийняв. 15 листопада 2017 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, - видачі свідоцтва про право на спадщину на вказаний будинок через відсутність реєстрації права власності на імя матері. Про необхідність реєстрації в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації вказано в тексті свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте відмітка про його реєстрацію Білоцерківським БТІ на документі відсутня. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 20-23), на земельній ділянці розташовані: житловий будинок літер «А» з прибудовами літер «а» та літер «а2», загальною площею 75,2 м2, житловою площею 38,5 м2, господарські споруди: погріб з шийкою літер «Д», сарай прибудова «б», сарай «Б», літня кухня «В», убиральня «Г», ганок літер «а1», колодязь питний №1, ворота з хвірткою №2, огорожа №3, огорожа №4, інвентаризаційною вартістю 151691 гривня. [PERSON]. "в" - самочинно побудовано (а. с. 15, 23 зворот.) і не може входити до складу спадщини. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що [PERSON], за життя набула право власності на вищевказаний житловий будинок, а після її смерті 30.01.2014 року право власності в порядку спадкування за заповітом на вказаний будинок набули позивачі, і оскільки відповідачем [PERSON] сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved