Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє [PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її бабуся - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в [ADDRESS], на який відсутні правовстановлюючі документи. Заповітом, посвідченим секретарем виконкому Великокопанської сільської ради Рацин М.С. 16.08.1986 року, [PERSON] все своє майно на випадок своєї смерті заповіла [PERSON], заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі, не змінений і не скасований. Після смерті бабусі вище вказаний житловий будинок перейшов у володіння та користування позивачки, вона прийняла спадщину - вступила в управління та володіння спадковим майном, так як разом з спадкодавцем проживала в спадковому будинку. Довірена особа позивачки [PERSON] після звернення до Виноградівської державної нотаріальної контори з метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] отримала відмову, оскільки не представлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. На підставі вище наведеного довірена особа [PERSON] - [PERSON], просить суд визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS]. Представник позивачки [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 04.09.2014 року, в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, позов підтримує повністю, просить його задоволити і не заперечує проти розгляду справи за відсутності відповідачки [PERSON] Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов визнає повністю, просить його задоволити і не заперечує проти розгляду справи за відсутності позивачки чи її представника. Обстеживши матеріали справи, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і, враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини, на які посилається позивач в своїй позовній заяві. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку в [ADDRESS], на який відсутні правовстановлюючі документи. Заповітом, посвідченим секретарем виконкому Великокопанської сільської ради Рацин М.С. 16.08.1986 року, [PERSON] все своє майно на випадок своєї смерті заповіла [PERSON], заповіт зареєстрований в спадковому реєстрі, не змінений і не скасований. Після смерті бабусі вище вказаний житловий будинок перейшов у володіння та користування позивачки, вона прийняла спадщину - вступила в управління та володіння спадковим майном, так як разом з спадкодавцем проживала в спадковому будинку, що підтверджується довідкою Великокопанської сільської ради № 02-10/33 від 26.01.2015 року, зареєстрована в даному житловому будинку з 23.06.1989 року. В 2014 році позивачка у зв'язку з виїздом за кордон довіреністю від 04.09.2014 року та дорученням від 04.09.2014 року уповноважила [PERSON], представляти її інтереси в усіх органах державної влади по питанню оформлення спадкових прав за нею на вище вказаний житловий будинок, в зв'язку з чим [PERSON] звернулась до Виноградівської державної нотаріальної контори з метою оформити спадщину на [PERSON] після померлої [PERSON], однак їй було усно повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] немає можливості, оскільки не представлено правовстановлюючий документ на спадковий будинок, який повинен бути зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Згідно довідки КП «Виноградівського районне БТІ» №634/14 від 17.10.2014 року правовстановлюючих документів на даний житловий будинок не оформлено, а тому позивач не має можливості надати державному нотаріусу правовстановлюючий документ на даний будинок для отримання свідоцтва про право на спадщину на нього. Житловий будинок будівництвом завершений, рахується померлою [PERSON], інвентаризаційна вартість будинку становить 107 732,00 грн., він був побудований в 1980 році. Згідно довідки Великокопанської сільської ради Виноградівського району № 02-10/511 від 05.09.2014 року дворогосподарство в [ADDRESS] згідно погосподарської книги № 9, особовий рахунок [NUMBER] рахується за [PERSON], яка померла [INFO]. Відповідачем по справі є мати [PERSON] - [PERSON], так як інших спадкоємців немає. Рідний брат позивачки - [PERSON] помер [INFO] в Чехії, був неодруженим і дітей не мав. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами ЦК України 1963 року та 2003 року. Відповідно до ч.1 ст.6 ЦК України 1963 р. та ст.16 ЦК України 2003 року визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Відповідно до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 р. при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 р. для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України 1963 р. визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п.37 постанови № 5 від 07.02.2014 року пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше. Відповідно до ч.3 ст.3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч.4 ст.3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як було зазначено вище, правовстановлюючих документів на спадковий будинок не оформлено, тому держава офіційно не визнає ні право власності спадкодавця на нерухоме майно, ні право власності спадкоємця, набуте в порядку спадкування. За змістом п.62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками №32 та №33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими і комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до роз'яснень Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування Вищий спеціалізований суд; Лист від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 - по об'єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно (самочинно) на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності. За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки, збудовані до 5 серпня 1992 року, на які спадкодавцем не було отримано правовстановлюючі документи. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі і за [PERSON] необхідно визнати право власності на житловий будинок будинок з надвірними будівлями та спорудами розташований в [ADDRESS].

Outcome: approved