Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача [PERSON] сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 22 серпня 2007 року помер її дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 16 по вул. Чкалова в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями в с. Самарське по вул. Чкалова, буд 16, Петропавлівського району, Дніпропетровської області заповів у власність позивачці. Крім позивачки, спадкоємцем, який має право на обовязкову частку у спадковому майні, незалежно від заповіту, є непрацездатна донька померлого [PERSON], яка відмовилася від прийняття обовязкової частки у спадщині після смерті [PERSON]. Позивач зазначає, що вона звернулася до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку, після смерті [PERSON], проте, у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок їй було відмовлено, через відсутність правовстановлюючих документів на даний житловий будинок на ім'я померлого. Позивач також вказує, що за життя [PERSON], на виділеній йому земельній ділянці збудував вищевказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1961 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності, а тому, як і було передбачено на той час, право власності [PERSON] на будинок підтверджується записом в погосподарській книзі. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовлялася, проживає в спадковому будинку, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлого не може оформити вказане спадкове майно у нотаріальному порядку, тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання надала заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримала в повному обсязі та просить позовні вимоги задовольнити. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника, позов визнають. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що 22 серпня 2007 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку № 16 по вул. Чкалова в с. Самарське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-КИ № 178415, копією технічного паспорта на житловий будинок. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями в с. Самарське по вул. Чкалова, буд 16, Петропавлівського району, Дніпропетровської області заповів у власність позивачці [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 20.03.2006 року посвідченого секретарем виконавчого комітету [PERSON] сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого в реєстрі за № 19. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Крім позивача спадкоємцем який має право на обовязкову частку у спадковому майні незалежно від заповіту відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України є непрацездатна донька померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії ЯГ № 506352, копією паспорта. Проте [PERSON] відмовилася від прийняття обовязкової частки у спадщині після смерті [PERSON], що підтверджується її заявою про відмову від спадщини поданою нотаріусу за місцем відкриття спадщини від 07.04.2016 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON]. Відповідно до діючого законодавства позивач звернулася до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом у вигляді житлового будинку, після смерті [PERSON]. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок нотаріусом позивачеві було відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на даний житловий будинок на ім'я померлого, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 25.05.2016 року вих. № 397/02-314. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За життя [PERSON], на виділеній йому земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1961 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. До серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений обєкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво». Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці обєкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію обєктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. До того ж як розяснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради. В даному інформаційному листі також вказано, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Відповідно до довідки [PERSON] сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 30.05.2016 року № 229 [PERSON] дійсно був головою домогосподарства в с. Самарське, вул. Чкалова, буд. 16 згідно даних погосподарської книги. Даний факт підтверджується також копією погосподарської книги. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовлялася, фактичного прийняла її, оскільки проживає в спадковому будинку, звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлого не може оформити вказане спадкове майно на свої ім'я та розпоряджатися ним на правах власника. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивачів, надані ними на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved