Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом до [PERSON] Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], в даному житловому будинку зареєстровані, як члени її сім»ї: її онук [PERSON], його колишня дружина [PERSON] з їхньою неповнолітньою дочкою [PERSON], 2002 року народження Посилалась на те, що [PERSON] перестала бути членом їхньої сім'ї, не проживає разом з нею протягом багатьох років та не веде спільне господарство, шлюб між [PERSON] та відповідачем розірвано. На підставі ст.405 ч.2 ЦК України просила визнати [PERSON] та її неповнолітню дочку [PERSON] такими, що втратили користування житлом в зв'язку з відсутністю без поважних причин понад один рік. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], Тисовецької сільської ради Сторожинецького району Чернівецької області про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивувала тим, що 01 вересня 2001 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який є внуком [PERSON], а у 2015 році шлюб між ними було розірвано. Зазначала, що приблизно у 2006-2007 роках вона з чоловіком [PERSON], за погодженням із [PERSON], провели будівельні та ремонтні роботи біля житлового будинку по [ADDRESS] - встановили новий паркан з цементних плит, ковані ворота з вставками з металопрофіля, стовпи з декоративної цегли, змурували у дворі цементні доріжки, на стодолі замінили старий шифер на новий та досягли домовленості про те, що в подальшому вони з чоловіком вкладатимуть кошти в добудову будинку і, оскільки дочка підростала, вирішили побудувати в будинку другий поверх. З ціллю заробити грошові кошти вона у 2010 році виїхала за кордон, звідки регулярно висилала гроші в загальній сумі більше 10000 Євро через відділення «Приват Банку», які використовувалися на будівництво будинку. За період з 2010 року на кошти позивача, відповідач та її онук, добудували з цегли другий поверх (мансарду) у будинку, де проживало молоде подружжя, де є кухня та 4 кімнати за таким самим планом, як і перший поверх, встановили на другому поверсі та замінили на першому металопластикові вікна, будинок перекрили метало черепицею, встановили вхідні броньовані двері, провели проводку та освітлення, на першому поверсі відновили дерев'яну підлогу, також замовили та встановили 3 хвіртки з метало профілю, замінили вхідні двері в підвал та оббили підвал металевим профілем, замовили та встановили кований балкон та навіс у житловому будинку. Окрім того придбали будівельні матеріали, які ще не використані в будівництві, але знаходяться в недобудованому будинку та на подвір'ї відповідача (дошки, мін вата, цегла). Однак, в 2011 році [PERSON] оформила право власності на спірний житловий будинок на своє ім'я, про що позивач дізналася під час розгляду справи в суді у 2015 році. Зважаючи на те, що кошти, які вона надсилала були вкладені за їхньою домовленістю в будинок для створення спільної власності, просила визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно, скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] та визнати за нею право власності на ? частку нерухомого майна, що знаходиться по [ADDRESS]. В судовому засіданні представники [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги про визнання такими, що втратили право користування будинком, зняття з реєстрації [PERSON] з неповнолітньою дочкою [PERSON], 2002 року народження підтримали, посилаючись на обставини викладені вище. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнали, пояснили, що письмово договору у [PERSON] з власником житлового будинку [PERSON] на створення спільної власності не було, право власності на житловий будинок,який був побудований нею в 1988 році, [PERSON] оформила 08 червня 2011 року, а тому підстав для визнання свідоцтва частково недійсним немає. Кошти, які [PERSON] висилала із-за кордону витрачалися її онуком [PERSON] на потреби сім'ї, в т.ч. на утримання його дочки, а не на будівництво житлового будинку. З цих підстав вважають, що [PERSON] необґрунтовано заявила вимогу про визнання за нею право власності на ? частку нерухомого майна, в тому числі на самочинно побудовані другий поверх (мансарду) та веранду. Представник [PERSON]- [PERSON] вимоги [PERSON] не визнала, пояснила, що хоча [PERSON] з неповнолітньою дочкою більше року не проживають в спірному житловому будинку, однак це викликано поважними причинами, оскільки вона виїхала за кордон, де заробляє кошти, частку з яких висилала колишньому чоловікові [PERSON], який їх вкладав в добудову будинку, тобто вона виїхала з житлового будинку в інтересах сім»ї, а тому немає підстав для визнання її втратившою право на користування житловим будинком. Зустрічні позовні вимоги підтримала, мотивуючи їх обставинами, викладеними вище. Представник Тисовецької сільської Ради в судове засідання не з'явився, надав лист, в якому зазначив, що вважає необґрунтованими вимоги [PERSON] про визнання неповнолітньої [PERSON] втратившою право на користування житловим будинком, а також вважає необґрунтованими вимоги [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житловий будинок та просив проводити розгляд справи у відсутності представника. Суд знаходить, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Дослідженими в судовому засіданні доказами встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Тисовецької сільської Ради 08 червня 2011 року. В даному житловому будинку зареєстровані, як члени її сім»ї: її онук [PERSON], його колишня дружина [PERSON] та їхня неповнолітня дочка [PERSON], 2002 року народження. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про право власності, витягом про державну реєстрацію прав №30498453 від 4 липня 2011 року, довідкою Тисовецької сільської Ради №613 від 23.03.2015 року. Згідно довідки цієї ж сільської Ради від 23 березня 2015 року №612 [PERSON] з жовтня 2010 року не проживає [ADDRESS] з жовтня 2010 року. Як вбачається з рішення Сторожинецького районного суду від 11 березня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на дочку [PERSON] 2002 року народження. Вказані обставини не проживання відповідача [PERSON] в спірному будинку з 2010 року визнаються і її представником [PERSON], яка стверджувала, що [PERSON] з поважних причин відсутня в житловому будинку більше одного року, оскільки за домовленістю з власником будинку [PERSON] та колишнім чоловіком виїхала за кордон заробляти кошти на прибудови до будинку. Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виясняючи питання поважності причин відсутності відповідача [PERSON] та неповнолітньої дочки [PERSON] в спірному житловому будинку, суд знаходить, що заперечення представника відповідача проти позовних вимог не є належним чином обґрунтованими, оскільки ніяких доказів працевлаштування [PERSON] за кордоном, а також про існування домовленості з власником будинку про виїзд за кордон і збереження за [PERSON] права користування житлом на цей період суду не надано. Факт надсилання грошових коштів із-за кордону [PERSON], на думку суду, не є належним підтвердженням цих обставин. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] не підтвердили вказані обставини. З пояснень представника [PERSON] вбачається, що неповнолітня дочка відповідача [PERSON] проживає з матір'ю за кордоном, де навчається, отже вимоги про визнання втратившою право користування будинком і неповнолітньою також є обґрунтованими. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зняття [PERSON] та [PERSON] з реєстрації по [ADDRESS], то на думку суду в цій частині слід відмовити, оскільки рішення суду про визнання їх втратившими права користування будинком, є достатньою підставою для зняття з реєстрації. Вирішуючи зустрічні позовні вимоги [PERSON] суд виходить з наступного. Обґрунтовуючи зустрічний позов, позивач посилається на ст.368 ч.4 ЦК України, якою передбачено, що майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За обставинами даної справи суд встановив, що [PERSON] право власності на спірне нерухоме майно набула у 2011 році. З технічного паспорту, складеним Чернівецьким ОБТІ 18 квітня 2011 року вбачається, що нерухомі об'єкти, право власності на які визнано за [PERSON], побудовані на протязі 1950-1988 років, тобто задовго до реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] (2001 рік). З цих підстав є такими, що не відповідають дійсності твердження позивача про набуття спірного нерухомого майна в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, а, отже, є необґрунтованими вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 08 червня 2011 року. Судом встановлено, що після реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON], в домогосподарстві значаться самочинно добудованими веранда літ «а1» у 2015 році, мансарда - незавершене будівництво, а також вимощення, вхід в підвал, хвіртка, ворота, що підтверджено технічним паспортом ОБТІ від 15 липня 2015 року. [PERSON], заявивши вимогу про визнання за нею права власності на ? частку всього нерухомого майна по [ADDRESS], вважає, що ці самочинно добудовані та інші об'єкти створені за кошти, які нею надсилалися із-за кордону колишньому чоловікові [PERSON] В судовому засіданні допитаний в якості свідка [PERSON] категорично заперечував той факт, що кошти, які надіслала [PERSON] були вкладені в добудову нерухомості, а були використані на потреби сім»ї, в тому числі на його утримання та дочки сторін. Згідно постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 04.10.1991 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок", із змінами внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного Суду України № 13 від 25.12.1992 року та № 15 від 25.05.1998 року, інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно. Як на доказ вкладення власних коштів та розміру затрат на добудову нерухомого майна представник [PERSON] - [PERSON] посилається на покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також звіт про оцінку вартості нерухомого майна, який виконано за її клопотанням суб'єктом оціночної діяльності [PERSON] Однак, зазначені свідки зазначили, що їм в загальному відомо про надсилання [PERSON] власних коштів для вкладання в реконструкцію будинку, а свідок [PERSON] пояснив, що він за проханням [PERSON] замовляв вікна для мансарди та квитанції про оплату були виписані на його прізвище. Зважаючи на ту обставину, що [PERSON] не надано доказів укладення угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, покази свідків в цій частині не є належними та допустими доказами. Стаття 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Виходячи з вимог норм ЦПК України, звіт про оцінку вартості нерухомого майна не є належним і допустимим доказом розміру затрат позивача на реконструкцію нерухомого майна, оскільки він не є висновком експерта. [PERSON] заявлено вимогу про визнання за нею права власності на ? частку будівельних матеріалів та конструкцій, які були використані на будівництво самочинних об'єктів та дошок обрізних, які знаходяться в господарстві. Зазначає, що співвласниками вказаного майна є вона та [PERSON], оскільки [PERSON] заявив, що не претендує на це майно. При цьому відповідно до вимог ст.33 ЦПК України, позивач [PERSON] в якості відповідача не залучила. Суд знаходить, що в цій частині позовних вимог при недоведеності факту вкладання власних коштів на придбання будівельних матеріалів та конструкцій, а також їх розміру позивачу також слід відмовити. Отже, зважаючи на те, що позивачем по зустрічному позову не надано доказів укладення угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, в задоволенні вимог про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, скасування державної реєстрації права власності, визнання права власності на ? частку нерухомого майна, а також в частині визнання права власності на ? частку будівельних матеріалів та конструкцій слід відмовити за необґрунтованістю.

Outcome: approved