Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ленінського районного суду м.Харкова з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, вказуючи, що 14.02.2004 вона зареєструвала з відповідачем шлюб, в якому [INFO] у сторін народилась донька - [PERSON]. 13.05.2013 рішенням Ленінського районного суду м.Харкова шлюб було розірвано. Донька перебуває лише на її утриманні, тому вона звернулась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів. Рішенням від 01.04.2003 позовні вимоги про стягнення на її користь аліментів на утриманні доньки задоволенні та вирішено стягнути з [PERSON] аліменти в розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, проте відповідачем не виконуються його зобов'язання по утримуванні дитини. З квітня 2013 відповідач жодного разу не допомагав їй та добровільно не сплачував аліменти, жодного покладеного обов'язку не виконує: не бере педагогічної, моральної, грошової допомоги у вихованні дитини, не цікавиться її життям та здоров'ям, всі питання вирішуються матір'ю без участі та без підтримки з боку відповідача. Тому [PERSON] була змушена звернутись до суду з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав. 12.11.2018 позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк на усунення недоліків. 26.11.2018 позивачем до суду надано заяву на виконання ухвали про залишення позовної заяви без руху та ухвалою суду від 30.11.2018 провадження у справі відкрито в порядку загального позовного провадження. 26.12.2018 підготовче провадження по справі закрито та справу призначення до судового розгляду. по суті. Представник позивача в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, в матеріалах справи наявна нотаріально посвідчена заява, в якій зазначено, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення його батьківських прав та просить справу розглядати без його участі, правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду повідомлявся належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Таким чином, відповідно до положень ч.3 ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. В силу положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши та проаналізувавши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню, виходячи з нступного. Судом встановлено, що 14.02.2004 сторони зареєстрували шлюб. Від шлюбу у сторін [INFO] народилась донька - [PERSON], згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] в графі «батько» вказаний [PERSON], в графі «мати» - [PERSON] (а.с.34). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, які мешкають у приватному домоволодіння від 25.10.2018, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю та зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.36). 01.04.2013 Ленінським районним судом м. Харкова ухвалено рішення, яким позовні вимоги [PERSON] задоволено та з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання доньки. Рішенням Ленінського районного суду м.Харкова від 13.05.2013 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.37). Крім того, в матеріалах справи наявний оригінал заяви відповідача, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Калиниченко Р.В., в якій вказано, що [PERSON], [INFO], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO] Також, відповідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 20.09.2018 №66 від 16.01.2019, Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно доньки [PERSON], [INFO] Статтею 150 Сімейного кодексу України імперативно визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 1 ст. 18 Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до п. 1-2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини», держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав" визначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт нехтування відповідачем своїми батьківськими обов'язками відносно малолітньої доньки підтверджується перевіреними судом зазначеними вище доказами по справі у їх сукупності. Суду не надано доказів, які б свідчили про те, що батько дитини, [PERSON], виконує свої обов'язки щодо доньки, або які б свідчили про поважність причин невиконання ним своїх обов'язків щодо виховання та утримання дитини. На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню малолітньої доньки [PERSON], [INFO], не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а тому позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до вимоги ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі по 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved