Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Хмільницької міської ради, [PERSON] про визнання права власності на майно. Позов мотивовано тим, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло від 18.02.1994 року позивачу, її сину - [PERSON], а також [PERSON] на праві спільної сумісної власності, належить квартира [ADDRESS]. 05.07.2002 року померла [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, серед якого належна їй частка вищезазначеної квартири. Позивач зазначає, що спадкоємці після смерті [PERSON] відсутні. Також, позивач зазначає, що протягом останніх 15 років вона відкрито володіє та користується вказаною квартирою, а її син - [PERSON] з 2001 року у вказаній квартирі не проживає. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею, в порядку набувальної давності, право власності на 1/3 частки квартири, яка розташована по проспекту Свободи, 27/2 в м.Хмільник Вінницької області та належала [PERSON], а також право власності на 1/3 частки квартири, яка розташована по проспекту Свободи, 27/2 в м. Хмільник Вінницької області та належить [PERSON] Ухвалою суду від 14.11.2017 року позовну заяву [PERSON] до Хмільницької міської ради, [PERSON] про визнання права власності на майно, в частині позовної вимоги про визнання за позивачем, в порядку набувальної давності, права власності на 1/3 частки квартири, яка розташована по проспекту Свободи, 27/2 в м. Хмільник Вінницької області та належить [PERSON], залишено без розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилась, однак надала заяву, у відповідності до якої позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу за її відсутності. Представник Хмільницької міської ради в судове засідання не з'явився, однак надав заяву у відповідності до якої не заперечує проти позову, просить розглянути справу за його відсутності. Враховуючи подані сторонами заяви, у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Свідоцтвом про право власності на житло № 813 від 18.02.1994 року (копія на а.с. 6) підтверджено, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 45,7 кв.м., без визначення часток співвласників. Вказане свідоцтво зареєстровано у Хмільницькому відділі ВООБТІ 31.03.1994 року за № 813. Технічні характеристики квартири наведені у технічному паспорті (копія на а.с. 7). Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Враховуючи положення вищезазначених статтей 368, 370 ЦК України, можна зробити висновок, що частки співвласників вищезазначеної квартири є рівними та становлять по 1/3 частки. З довідки Управління містобудування та архітектури Хмільницької міської ради № 12-24/586 від 29.08.2017 року (а.с. 13) встановлено, що вул. Леніна, 31/2 була перейменована з впорядкуванням нумерації на проспект Свободи, 27/2. Свідоцтвом про смерть серії 1-АМ № 164226 (копія на а.с. 9) підтверджено, що [PERSON] померла 05.07.2002 року в м.Хмільник Вінницької області. З листа державного нотаріуса Хмільницької державної нотаріальної контори [PERSON] № 1252/01-16 від 29.11.2017 року встановлено, що після смерті 05.07.2002 року [PERSON] спадкова справа не заводилась. Відповідною копією домової книги (а.с. 11-12), копією паспорта позивача (а.с. 14-15), а також довідкою відділу ведення реєстру територіальної громади № 17-28 від 12.09.2017 року (а.с. 46) підтверджено, що [PERSON] з 22.08.1987 року зареєстрована за адресою: [INFO] (колишня вул. Леніна, 31/2) в м.Хмільник Вінницької області. Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. З постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" вбачається, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК України) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позовних вимог, оскільки матеріалами справи, дослідженими судом, доведено, що з липня 2002 року позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє вищезазначеним нерухомим майном, задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін та відповідає чинному законодавству України. Судові витрати залишити за сторонами.

Outcome: approved