Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

Адміністрація КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» звернулася до суду з вказаною заявою мотивуючи її тим, що [PERSON], [INFO] з дитинства є інвалідом І групи, позбавлений дієздатності. До школи не ходив, опікувався бабусею, дідусем, а після їх смерті деякий час обовязки опікуна виконував голова Великощимельської сільської ради [PERSON] згідно рішення Щорського районного суду від 20 грудня 2010 року. Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2013 року, [PERSON] був звільнений від обовязків опікуна. Після звільнення [PERSON] від опікунських обовязків, [PERSON] був направлений до ЧПНЛ з метою визначення профілю будинку-інтернату. Згідно висновку ЛКК направленню до будинку-інтернату не підлягає в звязку із судомними нападами. До КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» хворий був переведений з Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні 07 лютого 2014 року, де знаходився з 21 серпня 2013 року по 07 лютого 2014 року. У судовому засіданні лікар-психіатр підтримав подану заяву, проти якої не заперечує і прокурор. Психічний стан [PERSON] не дозволяє йому знаходитися в судовому засіданні. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено, що Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 08 серпня 2013 року, [PERSON] був звільнений від обовязків опікуна [PERSON], після чого [PERSON] був направлений до ЧПНЛ з метою визначення профілю будинку-інтернату. Згідно висновку ЛКК направленню до будинку-інтернату не підлягає в звязку із судомними нападами. До КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» хворий був переведений з Чернігівської обласної психоневрологічної лікарні 07 лютого 2014 року. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 Закону визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевно хворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: \~\~\~\~\~\~\~\~\~ - необхідно довести стан психічного розладу; \~\~\~\~\~\~\~\~\~ - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; \~\~\~\~\~\~\~\~\~ - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі в примусовому порядку. Зі змісту заяви та висновку комісії лікарів-психіатрів КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» вбачається, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно\~ задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а тому на думку суду непродовження його госпіталізації в психіатричному закладі в примусовому порядку завдасть шкоди його здоров'ю та може у подальшому завдати шкоди здоров'ю інших осіб, скоювати будь-які неправомірні дії (а.с. 3). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі в примусовому порядку до 6 місяців, оскільки вона страждає тяжким психічним розладом, внаслідок чого неспроможна задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. На підставі викладеного,

Outcome: approved