Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що [PERSON] є її колишнім чоловіком, з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в них 31 травня 1997 року народилася дочка [PERSON]. Згідно рішення суду від 14 лютого 2014 року, з відповідача стягувались аліменти в її користь на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. В даний час дочка досягла повноліття та навчається стаціонарно на третьому курсі комунального закладу Львівської облради «Дрогобицьке державне музичне училище імені [PERSON]», що стверджується довідкою з навчального закладу. Навчання доньки потребує значних додаткових витрат: придбання навчальної літератури та утримання інструменту, проїзд до місяця навчання, тощо. Вважає, що відповідач, як батько також повинен матеріально допомагати своїй доньці. Відповідач працює у Західній філії ТОВ «Нафтозахист України» і відповідно отримує належну заробітну плату. Таким чином, відповідач спроможний надавати кошти на утримання доньки на час навчання. Інших дітей він на своєму утриманні не має, тому вона змушена звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON], в черговий раз в судове засідання не з»явився, не повідомивши причин неявки. Відповідно до ст. 157 ч.1 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Із аналізу дій відповідача можна зробити висновок про ненадання пріоритету участі в даній цивільній справі. Таке безвідповідальне ставлення відповідача до виконання своїх зобов'язань, які покладені на нього чинним процесуальним законодавством України, може бути наслідком безпідставного затягування розгляду справи судом, вищевказане свідчить про перешкоджання з боку відповідача вчиненню правосуддя. Оскільки згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про можливі причини неявки у судове засідання з наданням суду доказів поважності цих причин, відтак суд визнав неявку відповідача неповажною та вирішив провести судове засідання на підставі доказів, поданих до матеріалів позовної заяви. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі в них 31 травня 1997 року народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з позивачкою і знаходяться на її утриманні. [PERSON] 31.05.1997р.н., на даний час вже повнолітня та навчається стаціонарно на третьому курсі комунального закладу Львівської облради «Дрогобицьке державне музичне училище імені [PERSON]», що стверджується довідкою з навчального закладу № 94 від 27.05.2015 року. Термін закінчення навчального закладу 30 червня 2016 року. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. У відповідності до ст. 199 СК України, яка передбачає, що якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, а відповідач зобов»язаний та взмозі таку допомогу надавати. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, зокрема враховує доходи відповідача, які вказані в Довідці про доходи № 619 від 14.09.2015 року, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved