Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19 травня 2003 року. Від шлюбу мають одну дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Поряд з тим, зазначила, що з самого початку спільного подружнього життя, відносини між ними були нормальними, однак надалі відповідач почав зловживати спиртними напоями, на грунті чого в них постійно виникали сварки та скандали. Не один раз відповідач бив її, у зв`язку з чим вона змушена була тікати з будинку. З цього приводу нікуди не зверталася, так як їй було соромно і надіялась, що відповідач виправиться на краще, однак цього не сталося. Тому у 2010 році вона подала позов до суду про розірвання шлюбу, проте відповідач, отримавши позовну заяву, просив у неї вибачення, запевняв, що не буде зловживати спиртними напоями та бити, а тому, за її заявою позов було залишено без розгляду. Крім того зазначила, що вони періодично виїзджали на роботу за кордон, а коли були разом по місцю проживання, то відповідач і надалі зловживав спиртним, обзивав її нецензурними словами, влаштовував скандали, вчиняв насильство в сім`ї. 27.12.2019 року він в черговий раз вчинив насильство в сім`ї, і вона не витримавши, викликала поліцію, за що на нього було складено протокол та судом притягнуто до адміністративної відповідальності. Проте стосунки між ними не покращились, хоч вони і проживають в одному будинку, проте подружні стосунки не підтримують два роки, живуть у різних кімнатах, спільного бюджету не мають та не ведуть спільного господарства. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй шлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 17 липня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як встановлено з поштового повідомлення, відповідач [PERSON] 22 липня 2020 року отримав ухвалу суду, однак, станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву суду не надіслав. При цьому, судом враховано, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуальнго Кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX, і протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), не подали будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX). За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , виданим 19 травня 2003 року Пилатківською сільською радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 19 травня 2003 року у Пилатківській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 3. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі подружні відносини не підтримують два роки, проживають у різних кімнатах, спільного бюджету та господарства не ведуть. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved