Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-30 00:00:00

В січні 2021 року позивач [PERSON] від імені та в інтересах якої діє адвокат Ташкова Анастасія Олександрівна, звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав; третя особа: Орган опіки та піклування Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, у якому посилається на те, що вона [PERSON] та [PERSON] проживали у зареєстрованому шлюбу, шлюб яких між ними розірвано рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16.05.2012 року. Від цього шлюбу вони мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю, [PERSON] , яка займається його вихованням та утриманням. Батько дитини ніколи не проявляв турботи про нього, не займався його вихованням, не надавав матеріальної допомоги на його утримання. Відповідач з 2012 року по теперішній час інтересу до виховання дитини не виявляє, про долю дитини не цікавиться. Позивач просить суд позбавити батьківських прав - [PERSON] , [INFO] , відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 01.03.2021 року провадження у даній справі було відкрито в загальному порядку та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 19.03.2021 року залучено до справи третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Орган опіки та піклування Бериславської районної державної адміністрації Херсонської області. Підготовче засідання у справі відкладено. Ухвалою суду від 19.07.2021 року підготовче засідання у справі закрито, та призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник адвокат Ташкова А.О. не з`явилися, від [PERSON] до суду надійшла заяву, якою просила розглянути справу за їх відсутності, на позовних вимогах наполягає. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, повернулася конверт з відміткою «не проживає». Додатково виклик відповідача в судове засідання було здійснено через офіційний веб-портал судової влади, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду. Причина неявки суду ненадана, клопотань про відкладення розгляду справи від останньої не надходило. У встановлений судом строк відзив на позовну заяву не надано. В судове засідання представники третіх осіб не з`явилися, подали до суду заяви, згідно якихпросили розглянути справу за відсутності їх представників.Від Органу опіки та піклування Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, надійшов висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] . Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд, відповідно до ст. ст. 81, 13, ч.5 ст.263 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов`язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Частиною 1 статті 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150, ч.2 ст. 157 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова) роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У відповідності до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Відповідно до пункту 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100). Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При винесенні рішення про відібрання дитини від батьків може постати необхідність врахування цілої низки чинників. Потрібно з`ясувати, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, сам той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 50). У будь-якому разі передання дитини під державну опіку слід зазвичай розглядати як тимчасовий захід, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. Отже, такий захід не може бути санкціонований без попереднього розгляду можливих альтернативних заходів і має оцінюватися у контексті позитивного обов`язку держави вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою та якщо це можливо, не допускаючи розлучення братів і сестер (справа ЄСПЛ «Савіни проти України», заява № 39948/06 від 18 грудня 2008 року, параграф 52). Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , де в графі батьки зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 18.08.2010 року (а.с. 11). Рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16.05.2012 року (справа №2101/1544/2012) шлюб, який був зареєстрований 11 жовтня 2008 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, актовий запис № 831між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] змінено на дошлюбне « [PERSON] » (а.с. 12). Заочним рішенням Бериславського районного суду Херсонської області від 16.07.2012 року (справа №2101/2505/2012) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі 400 грн., щомісячно починаючи з 05.07.2012 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 13). 20 квітня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб. Прізвище після державної реєстрації шлюбу чоловіка та дружин - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 20.04.2013 року (а.с. 10). Ухвалою Бериславського районного суду Херсонської області від 31.05.2017 року (справа №2101/2505/2012) подання старшого державного виконавця Бериславського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області про оголошення розшуку боржника [PERSON] - задоволено. Оголошено розшук [PERSON] , [INFO] , останнє відоме місце проживання [ADDRESS] (а.с. 18). 16.09.2019 року у справі №647/1746/19 Бериславським районним судом Херсонської області винесено заочне рішення, відповідно до якого ухвалено - змінити спосіб стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , 1/4 частини заробітку (доходу) боржника на дитину, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Стягнення аліментів у зазначеному розмірі розпочати з дня набрання рішенням законної сили. Виконавчий лист по справі №2101/2505/2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів повернути до суду, що його видав (а.с. 14-15). [PERSON] станом на 01.03.2020 року має заборгованість по сплаті аліментів з урахуванням штрафу у розмірі 77819, 31 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком (а.с. 16-17). Матеріалами справи встановлено, що відносно боржника [PERSON] встановлені тимчасові обмеження, а саме: тимчасове обмеження боржника у праві керування транспортними засобами; тимчасове обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії; тимчасово обмежено боржника у праві виїзду за межі України; тимчасового обмеження боржника у праві полювання, що підтверджується постановами від 11.03.2020 року винесеними державним виконавцем Бериславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса)Маринко В.С. (а.с. 19-22). [PERSON] 14.11.2017 року придбала житловий будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] , розташований на земельній ділянці площею 0,1800 гектара, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, який зареєстровано в реєстрі за №886 (а.с. 28-29). Згідно довідки виданої Львівською сільською радою Бериславського району Херсонської області, [PERSON] , 1988 року народження зареєстрована в [ADDRESS] . Разом з нею проживає та знаходиться на її утриманні: [PERSON] , 2010 року народження - син (а.с. 25). Згідно довідки виданої Львівською сільською радою Бериславського району Херсонської області, [PERSON] , 1988 року народження зареєстрована в [ADDRESS] . До складу сім`ї входять: [PERSON] , 1988 року народження - чоловік, [PERSON] , 2010 року народження - син, [PERSON] , 2013 року народження - син, що підтверджується довідкою про склад сім`ї (а.с. 26). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 19.03.2020 року, [PERSON] , 1988 року народження зареєстрована та проживає у власному будинку разом із родиною. Будинок старий але знаходиться у задовільному стані. Будинок складається із 4 жилих кімнати, кухні, ванної та туалетної кімнати, опалення, меблі та побутова техніка нового зразка. Умови проживання задовільні (а.с. 27). [PERSON] за час проживання на території Львівської сільської ради зарекомендувала себе з позитивної сторони. Працює музичним керівником в Львівськім ДНЗ. Одружена, має двоє дітей, займається їх вихованням. Скарг та заяв від жителів сільської ради та сусідів у сільську раду не надходило. Приймає участь в громадському житті села. Користується авторитетом серед жителів сільської ради, що підтверджується характеристикою (а.с. 24). [PERSON] навчається в Львівському ЗПЗСО з першого класу. Користується авторитетом серед однокласників. До доручень ставиться відповідально. Мати цікавиться навчанням сина та відповідально ставиться до його виховання в сім`ї, регулярно відвідує школу. Батько в навчанні та вихованні дитини участі не бере, що підтверджується характеристикою виданою Львівським ЗПЗСО (а.с. 23). Позивач [PERSON] на підтвердження своїх позовних вимог надала письмові пояснення [PERSON] та [PERSON] , які засвідчені секретарем Львівської сільської ради посвідчувальним написом,з яких вбачається, що сім`я [PERSON] , 1988 року народження мешкає в селі з 2016 року, за цей час батько дитини [PERSON] ні разу не з`являвся (а.с. 30,31). Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Позивачем було надано до суду достатньо доказів того, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків відносно неповнолітньої дитини і подання зазначеного позову є насамперед способом захисту прав та інтересів дітей. У відповідності з ч. 4 ст.19 Сімейного кодексу України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Враховуючи вищезазначене, орган опіки та піклування Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області зробив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , уродженця с. ОльгівкаБериславського району Херсонської області, як такого, що ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Висновок органу опіки та піклування Тягинської сільської ради Бериславського району Херсонської області, згідно якого було визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду (частини 5, 6 статті 19 СК України), при цьому суд констатує, що матеріали справи не містять доказів на спростування відомостей зазначених у висновку Органу опіки та піклування. Отже, суд достовірно встановив, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток сина та його виховання, не спілкується з дитиною в тому обсязі, який необхідний для його нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до дитини, не створює умов для нормальної життєдіяльності, що негативно впливає, у тому числі, й на фізичний розвиток, як складову виховання. Як наслідок, усі ці фактори, у їх сукупності, свідчать про те, що відповідач свідомо і умисно ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо дитини. Отже, суд приходить до висновку, що поведінку батька дитини у кращу сторону змінити не можливо, оскільки він сам цього не бажає. За таких обставин, суд дійшов висновку, що докази, зібрані в ході розгляду справи, дають підставу для висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки в ході судового розгляду встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток своєї неповнолітньої дитини, не створює сприятливих умов для навчання та підготовки до самостійного життя, не забезпечує дитину відповідними умовами для проживання, не забезпечує необхідне харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини та як свідоме нехтування своїми батьківськими обов`язками, тому в даному випадку суд вважає доцільним застосування такого крайнього заходу впливу до відповідача як позбавлення його батьківських прав. Незважаючи на те, що позбавлення батьківських прав вважається крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує батьківських обов`язків і способом захисту прав та інтересів дитини, беручи до уваги принципи викладені в Декларації прав дитини, зважаючи на встановлені в ході судового розгляду обставини, суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача перш за все буде відповідати інтересам неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі наведеного, позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , підлягають задоволенню. Крім того, статтею 169 СК України передбачено поновлення батьківських прав, якщо відповідачі підтвердять, що змінилося їх ставлення до обов`язків з виховання дитини. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України із відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 908, 00 грн. На підставі викладеного, в межах заявлених вимог, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства,

Outcome: approved