Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] , звернулася до суду із позовною заявою до відповідача, в якій просить визнати [PERSON] , [PERSON] , [INFO] , таким, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим по [ADDRESS] . Обґрунтовує свої вимоги тим, що [PERSON] є власником зазначеної квартири, в якому зареєстрована відповідач [PERSON] , яка є його дружиною., і донька [PERSON] . В квартирі з 2013 року ніхто не проживає, оскільки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] виїхали до Російської федерації і мають постійне місце мешкання в Краснодарському краю, м.Крапоткін. Вони не зберігають в квартирі свої речі, не сплачують за комунальні послуги. Ухвалою суду від 27.11. 2019 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в загальному порядку, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самиостійних вимог щодо предмету спору Службу у справах дітей Дружківської міської ради (а.с.32). Ухвалою суду від 19.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.43) В судове засідання позивач не з`явилася. Надала суду заяву в якій на позові наполягає, просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явилася. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлена. За допомогою електронної форми звернення громадян надала суду заяву про розгляд спарви без її участі. Позовні вимоги визнає. Представник третьої особи в судове засідання не з"явився. Про лдату час та місйце розгляду справи повідомлений належним чином. Просять розглянути справу у їх відсутність. Суд прийняв рішення про розгляд справи у відсутність сторін. Дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд встановив, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 11-13). Згідно довідки виконавчого комітету Дружківської міської ради від 05.11.2019 року, та довідки про склад сім`ї, виданої КП «Комсервіс» Дружківської міської ради від 17.10.2019 року відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 31). Також в даній квартирі зареєстрована [PERSON] (а.с.21), яка є малолітньою дитиною, віком 8 років. Судом встановлено, що відповідач була зареєстрована у квартирі позивача [PERSON] , як член сім`ї, оскільки є його дружиною, що визнається позивачем. Вищезазначене узгоджується з актом обстеження квартири, який затверджений головою територіального комітету мікрорайону № 1 «Южний» (а.с. 10), згідно якого [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] , з 2013 року. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд вважає, що відповідач [PERSON] втратила право користування житлом в квартирі [ADDRESS] , оскільки за вказаною адресою вона відсутня без поважних причин більше терміну, визначеного ч. 2 ст. 405 ЦК України. Питання визначення місця проживання малолітніх та неповнолітніх регулюється ст. 29 Цивільного кодексу України, яка визначає місце проживання фізичної особи в залежності від її віку. Частиною 4 ст. 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно висновку органу опіки та піклування Дружківської міської ради про визнання малолітньої [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням члени комісії прийшли до висновку, що в даній ситуації права дитини порушунються, оскільки документів, підтверджуючих постійну реєстрацію [PERSON] в будь- якому іншому житлі не надано. Суд не погоджується із даним висновком, та вважає, що вимоги позивача щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в квартирі позивача підлягають задоволенню. Із матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] , яка є матір`ю [PERSON] заресєтрована за адресою: [ADDRESS] (15,19), є громадянкою РФ. Позивач, [PERSON] , який є бітьком [PERSON] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , є громадянином РФ (а.с.8,15). Судом встановлено, що [PERSON] навчається у Муніціпальній бюджетній загальноосвітній установі середньої загальноосвітньої школи № 12 м.о. Красногорськ Московської області (а.с.20). За таких, обставин, суд вважає, що дитина проживає разом з батьками, які забезпечили їй умови проживання, навчання, забезпечена житлом, тому її житлові права та інтереси після зняття з реєстрації з квартири позивача порушені не будуть. Суд вважає, що реєстрація відповідача та [PERSON] в зазначеній квартирі створює перешкоди в користуванні позивачем власністю. Враховуючи викладене, суд вважає необхідним усунути позивачу [PERSON] перешкоди в користуванні власністю, визнавши [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою позивача.

Outcome: approved