Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-20 00:00:00

Адвокат Лисенко А. О., діючи в інтересах [PERSON] в звернувся до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис від 05.10.2020 року № 63041, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. щодо звернення стягнення на суму 92 891 грн. 17 коп. таким, що не підлягає виконанню; стягнути з відповідача ТОВ «ФК «АЛАНД» судові витрати. На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 25.06.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір №005-Z/013432 про відкриття карткового рахунку. Право вимоги до ТОВ «ФК «АЛАНД» перейшло за відповідним договором, який було укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «АЛАНД». Зазначає, що у договорі про відкриття карткового рахунку відсутні будь-які положення, що стосуються надання [PERSON] кредитних коштів.. З вказаного часу позивачу ні від ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ні від ТОВ «ФК «АЛАНД» не надходило жодної вимоги про існування або погашення існуючої заборгованості за вказаним договором. 05.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 63041 щодо стягнення заборгованості за вказаним договором у розмірі 92 891 грн 17 коп. 01.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельник Ю. А., на підставі заяви представника ТОВ «ФК «АЛАНД» та виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 64329092, а 26.02.2021 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника на суму 102 849, 29 грн. Позивач вважає, що під час вчинення нотаріусом виконавчого напису, у розпорядженні нотаріуса були відсутні, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку оригінали розрахункового документа про надання послуг поштового зв`язку та опису вкладення, що підтверджують надсилання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання; довідка фінансової установи про ненадходження платежу. Таким чином, на час вчинення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса не було всіх необхідних документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку, а тому нотаріус не мав передбачених законом підстав для вчинення виконавчого напису про стягнення заборгованості за кредитним договором. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.04.2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження по даній справі, постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального провадження. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.05.2021 року закрито підготовче засідання у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 10.06.2021 року задоволено клопотання Позивача та витребувано з Житомирського обласного державного нотаріального архіву копії вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем виконавчого напису № 63041 від 05.10.2020 року та засвідчені копії всіх матеріалів нотаріальної справи по його вчиненню. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, представником позивача - адвокатом Лисенко А. О. було подано клопотання про проведення судового засідання без їх участі, не заперечував в ухваленні заочного рішення суду та вказав, що в подальшому ним буде подано до суду заяву з додатками про стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Відповідач не скористався своїм процесуальним право на подання до суду відзиву на позовну заяву, хоча належним чином отримав ухвалу про відкриття провадження у справі, позовну заяву з додатками. В судові засідання Відповідач також не з`являвся, хоча був належним чином повідомлений про дату та час судових засідань, причини неявки не повідомив. Треті особи, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Мельник Ю. А. та приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О. С. у судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, причини неявки не повідомили, пояснень або інших документів до суду не надавали. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідність до положень ч.2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Вимогами ч.3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, доказів. Судовим розглядом встановлено, що 25.06.2012 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено Договір №005-Z/013432 про відкриття карткового рахунку.Право вимоги до ТОВ «ФК «АЛАНД» перейшло за договором про відступлення прав вимоги за кредитними договорами № 11/08/2020-ФА від 11.08.2020 року, який було укладено між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ «ФК «АЛАНД». 05.10.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. було вчинено виконавчий напис № 63041 щодо стягнення заборгованості за вказаним договором у розмірі 92 891 грн 17 коп. 01.02.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Мельник Ю. А., на підставі заяви представника ТОВ «ФК «АЛАНД» та виконавчого напису було відкрито виконавче провадження № 64329092, а 26.02.2021 року винесена постанова про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника на суму 102 849, 29 грн.. Для з`ясування дійсних обставин направлення вимоги та звернення відповідача до приватного нотаріуса ЖМНО Горая Олега Станіславовича, судом за клопотанням позивача до Житомирського обласного державного нотаріального архіву було направлено запит на витребування копії вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем виконавчого напису № 63041 від 05.10.2020 року та засвідчені копії всіх матеріалів нотаріальної справи по його вчиненню. Копії нотаріальної справи або інших документів про вчинення вказаного нотаріального напису до Фрунзенського районного суду м.Харкова не надходило. Положенням ст.1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до висновку якого дійшла колегія суддів ВП/ВС у своїй постанові від 28.03.2019 р. прийнятої за результатами розгляду справи №444/9519/12, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Отже, враховуючи вищезазначені норми матеріального права та позицію ВП/ВС висловлену у справі №444/9519/12, можна дійти висновку, що нарахування відсотків за ставкою визначеною Договором відбувається лише у період строку кредитування.Однак, у зв`язку з відсутність між сторонами кредитних правовідносин, договір про надання банківських послуг не може вважатися кредитним. Отже, на підставі документів, наданих Відповідачем Третій особі із заявою про вчинення виконавчого напису, не можна встановити безспірність вимог Відповідача до Позивача, а отже виконавчий напис вчинено з порушенням закону. Крім того, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком. Для правильного застосування положень ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду викладена у постановах від 27.03.2019 р. у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19), від 02.07.2019 р. у справі № 916/3006/17 (провадження № 14-278 гс18) та від 15.01.2020 р. у справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19). Щодо строків звернення кредитора (стягувача) до нотаріуса для вчинення виконавчого напису на борговому документі (ст. 88 Закону) є позиція Великої Палати Верховного Суду. Як визначено в Законі нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги до боржника минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. У своїй постанові від 02.07.2019 р. Велика Палата Верховного Суду у справі № 916/3006/17 (провадження № 12-278гс18) зробила висновок, що строк для звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Таким чином, загальний строк для такого звернення становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених ч. 1 ст.16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.1 Закону України «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Вищезазначений пункт до постанови КМУ від 29.06.99 N 1172 було додано на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 22 лютого 2017 року по справі № 826/20084/14 визнав незаконною та нечинною постанову Кабміну № 662 в частині, зокрема, "пункт 2 Змін, зокрема текст «Доповнити перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості". Вищезазначене рішення було залишено в силі Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018 року. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Вимоги ст.50 Закону України «Про нотаріат» передбачають, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акту має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс 17 та постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року у справі № 61-154 св18. Таким чином, основними умовами вчинення нотаріусом виконавчого напису є подання документів, які встановлюють заборгованість боржника перед кредитором, підтверджують безспірність вимоги та подачі вимоги в межах строку позовної давності у три роки та у межах річного строку щодо вимоги про стягнення неустойки. Ознакою безспірності вимоги є відсутність заперечень боржника щодо заборгованості та її розрахунку, а також відсутності будь-яких суперечностей у поданих документах. На підтвердження заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнання їх. Документом, що підтверджує такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання, чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Отже, виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат» та п.п. 3.1 п.3 глави 16 Порядку, оскільки вказану у виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною, а також відповідачем не надано всіх документів необхідних для вчинення виконавчого напису, що передбачені Переліком. Зважаючи на викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині визнання виконавчого напису від 02.09.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 16178, таким, що не підлягає виконанню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. Питання щодо відшкодування Відповідачем на користь Позивача судових витрат на момент ухвалення рішення суду не вирішено, оскільки у відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України Позивачем подано до суду заяву, що відповідні докази понесення витрат на професійну правничу допомогу будуть подані до суду протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення суду. Більш того, в позовній заяві Позивачем зазначено, що розмір витрат на професійну правничу допомогу складає 15 000, 00 грн. А тому, суд не відмовляє у розподілі витрат на прфоесійну правничу допомогу та вважає, що такі можуть бути вирішені у випадку подання позивачем до суду доказів понесення витрат на професійну правничу допомогу протягом п`яти днів з дня ухваленні рішення суду. На підставі викладеного та

Outcome: approved