Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

Вказуючи на те, що під час проведення обстеження земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення селянського (фермерського) господарства площею 57,3 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Петро-Давидівської сільської ради Диканського району встановлено, що на вказану земельну ділянку видано державний акт на право постійного користування серії [NUMBER] на ім'я відповідача [PERSON] для ведення селянського (фермерського) господарства. Потім, в ході обстеження було виявлено, що станом на 08. 06. 2017 року земельна ділянка площею 46,3 га (рілля) із загальної земельної ділянки площею 57,3 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Петро-Давидівської сільської ради засіяна соєю та самовільно використовується відповідачем без відповідних дозвільних документів, що посвідчують право власності, право користування (оренди), державну реєстрацію речового права на земельну ділянку, оформлені згідно з діючим законодавством. Тому, за наслідками цієї перевірки відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності за ст. 51-1 КУпАП та застосовано стягнення у виді штрафу в доход держави в сумі 170,00 грн., що вподальшому було визнано законним. У зв'язку з самовільним зайняттям відповідачем вказаної земельної ділянки територіальній громаді було завдано шкоду, яка складає 74 236 грн. 68 коп. Позивач звернувся з цим позовом до суду та просить стягнути з відповідача вказану суму заподіяної шкоди територіальній громаді, тому як добровільно відшкодовувати останній відмовляється. І крім цього, просить зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку і стягнути з відповідача [PERSON] судовий збір у сумі 3200 грн. Ухвалою судді від 10 січня 2018 року у справі відкрито провадження і справа призначена до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. У наданий в ухвалі час від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження чи клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін. Але, від віповідачів надійшли письмові заяви про визнання вказаного позову. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного висновку. Як встановлено в суді, що відповідно до виконання плану роботи Управління з контролю за використанням та охороною земель і дотримсання вимог законодавства під час використання земель сільськогосподарського призначення державної власності, які не надані у власність було проведено обстеження земельної ділянки сільськогосподарського призначення державної власності для ведення селянського (фермерського) господарства площею 57,3 га, яка розташована за межами населених пунктів на території Петро-Давидівської сільської ради Диканського району про що складено відповідний акт обстеження від 08. 06. 2017 року. Потім встановлено, що на на підставі рішення 3-ї сесії 22 скликання Диканської районної ради від 02. 09. 1998 року на вказану земельну ділянку було видано державний акт на право постійного користування землею серія [NUMBER] відповідачу [PERSON] Вказана земельна ділянка відповідно до акту складає 57,3 га в тому числі рілля - 46,3 га, багаторічних насаджень - 4,4 га, кормових угідь - 5,6 га, під будівлями, лісами та іншими угіддями - 1,0 га. І тому під час обстеження було виявлено, що земельна ділянка площею 46,3 га (рілля) із вказаної земельної ділянки загальної площі 57,3 га засіяна соєю та самовільно використовується відповідачем [PERSON] без відповідних дозвільних документів, що посвідчують право власності на цю землю. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК. Докази подаються сторонами та учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення від 14. 06. 2017 року № 73-ДК/0013По [PERSON] було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 53-1 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 170,00 грн. Крім цього, було встановлено, що відповідач намагався оскаржити цю постанову через Київський районний суд м. Полтава, але постановою цього суду від 20. 09. 2017 року у задоволенні його прохання було відмовлено повністю. Та згідно з ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 21. 11. 2017 року апеляційну скаргу на вказану постанову суду першої інстанції залишено без задоволення, а саму постанову залишено без змін. Згідно з припису та повідомлення від 09. 06. 2017 року вбачається, що відповідачу [PERSON] було запропоновано добровільно усунути порушення вимог чинного законодавства у встановлений строк, а саме виготовити документи, що посвідчують право власності або право користування земельною ділянкою чи звільнити цю земельну ділянку та повідомлено про здійснення добровільного відшкодування шкоди заподіяної самовільним зайняттям земельної ділянки в сумі 74 236 грн. 68 коп., яка було розрахована відповідно до "Методики визначення шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання ділянок не за цільовим призначенням, зняття грунтового покриву без спеціального дозволу", затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25. 07. 2007 року № 963. Зазначені повідомлення та припис відповідачу було вручено, що свідчить про його обізнаність у вчиненому. Згідно з вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги ст. 212 Земельного кодексу України встановлюють, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Відповідно до ст. 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Крім того, відповідно до вимог ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій, сіл, селищ, міст, районів та областей. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття і звільнення особи від кримінальної відповідальності, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов'язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Тому, суд, з'ясувавши усі обставини справи, давши оцінку зібраним доказам в їх сукупності, дійшов висновку, що позивачем доведено і надано суду докази, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв земельну ділянку площею 46,3 га із загальної площі земельної ділянки площею 57,3 га, яка знаходиться за межами населених пунктів на території Петро-Давидівської сільсьої ради Диканського району Полтавської області, кадастровий номер [NUMBER], призначена для ведення селянського (фермерського) господарства. Крім цього, з матеріалів справи вбачається, що відповідач до даного часу порушення не усунув і спірну земельну ділянку не звільнив. Потім, відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, з врахуванням вище викладеного, суд вважає встановленим факт заподіяння відповідачем по справі [PERSON] встановленої матеріальної шкоди державі внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки. Судом також встановлено, що позов прокурора пред'явлений по цій справі в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах головного управління Держгеокадастру у Полтавській області відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 3 ст. 56 ЦПК України відповідно до повноважень прокурора. З огляду на викладене суд вважає встановленими підстави для задоволення позовних вимог прокурора по справі. Також, суд вважає за необхідне відповідно до ст. 141 ЦПК України стягнути з відповідача по справі судові витрати понесені прокуратурою Полтавської області при подачі позовної заяви до суду, які необхідно стягувати в примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved