Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-01 00:00:00

Волинська обласна психіатрична лікарня №2 смт. Олика звернулася до суду із заявою про госпіталізацію недієздатного [PERSON] до психіатричного закладу, покликаючись на те, що останній 01 вересня 2016 року поступив у Волинську обласну психіатричну лікарню №2 смт. Олика за заявою його опікуна [PERSON] і за висновком комісії лікарів-психіатрів хворий виявляє ознаки психічного захворювання параноїдна шизофренія, безперервний перебіг, виражений емоційно-вольовий дефект, і потребує психіатричної допомоги, надання якої можливе тільки в стаціонарних умовах. В судовому засіданні представник Волинської обласної психіатричної лікарні № 2 смт. Олика [PERSON] заяву підтримав, давши пояснення за обставинами, викладеними в ній, та просив заяву задовольнити. З пояснень лікуючого лікаря [PERSON] встановлено, що [PERSON] хворіє параноїдною шизофренією, безпервний перебіг, виражений емоційно-вольовий дефект. Через психічний стан, з хворим контакт формальний, в розмові швидко виснажується, починає дратуватись, грубо відповідає на запитання, розмовляє сам з собою. Представник недієздатного [PERSON] в судове засідання не зявився. До суду подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Хворий [PERSON], в судовому засіданні не заперечив щодо його госпіталізації до психіатричного закладу. Заслухавши сторін у справі, думку прокурора, який не заперечував проти задоволення заяви вважаючи її обґрунтованою, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Ратнівського районного суду Волинської області від 29.05.2013 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатним та призначено його опікуном [PERSON] В силу ст. 39 ЦК України визнання особи недієздатною передбачає наявність в особи хронічного, стійкого психічного розладу, внаслідок якого вона не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Згідно з ч. 2 ст. 61 ЦПК України обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ , у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Частиною 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра. Рішенням Конституційного Суду України від 01.06.2016 року по справі 1-1/2016 було визнано таким, що не відповідає Конституції України ( є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22 лютого 2000 року № 1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтями 279 та 280 ЦПК України, які діють на даний час, передбачено, що за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", суд за місцезнаходженням психіатричного закладу розглядає заяви представника зазначеного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заяви про продовження такої госпіталізації. До заяви про примусову госпіталізацію додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» закріплені підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку. Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливе лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Аналізуючи вказані правові норми, суд вважає, що на даний час лікар-психіатр чи представник психіатричного закладу може звернутися до суду із заявою про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги та її продовження в примусовому порядку, про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заявою про продовження такої госпіталізації. Тобто, діюче законодавство передбачає розгляд судом лише справ про надання особі психіатричної допомоги у примусовому порядку. Механізму здійснення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра чинним законодавством не визначено. Однак, суд враховує, що Конституційний Суд України в своєму рішенні від 01.06.2016 №2-рп/2016 по справі 1-1/2016 вказав такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Як встановлено з матеріалів справи [PERSON], [INFO], направлений на госпіталізацію у Волинську обласну психіатричної лікарні №2 смт. Олика за заявою опікуна [PERSON] 02 вересня 2016 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів ВОПЛ № 2 смт. Олика, яка прийшла до висновку, що останній за своїм психічним станом потребує госпіталізації до психіатричного закладу (висновок ЛКК № 66 від 02.09.2016 року). Таким чином, враховуючи, всі обставини справи та правові норми, що їх регулюють, зважаючи на відсутність механізму здійснення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна та за рішенням лікаря-психіатра, та необхідністю надання недієздатному [PERSON] психіатричної допомоги, не зважаючи на наявність згоди законного представника, суд приходить до висновку про задоволення заяви.

Outcome: approved