Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовною заявою до Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області, треті особи: Третя Кременчуцька державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Кременчуцького районного управління юстиції про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями в порядку спадкування. Вказали, що [INFO] року померла їх тітка [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS], який належав померлій на підставі договору дарування. Спадщину прийняла бабуся позивачів, [PERSON], як єдина спадкоємиця за законом першої черги, але оформити спадщину не встигла, оскільки померла [INFO] року. Єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] був батько позивачів, [PERSON], який помер ще раніше [INFO] року, тому спадкоємцями є позивачі по справі - [PERSON] та [PERSON]. З метою оформлення спадщини позивачі звернулися до Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори, але їм було відмовлено, так як на спадкове майно відсутні правовстановлюючі документи. Просили суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS]. В засіданні представник позивачів [PERSON] позов підтримала повністю. Вказала, що будинок належав померлій [PERSON] на підставі договору дарування ; [PERSON] та [PERSON] є онуками та єдиними спадкоємицями за правом представлення ( замість батька [PERSON].) після померлої [PERSON], яка є спадкоємицею після [PERSON]. Нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину, так як в договорі дарування відсутня адреса подарованого будинку . Згідно рішення виконкому Білецьківської сільської ради Кременчуцького району від 06.08.1997 року [PERSON] вирішено передати у власність 0,15 га земельної ділянки в [ADDRESS]. Представник Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Ул’янова Ю.А. позов не визнала. Вважає, оскільки позивачі не надали суду доказів того, що будинок , на якій вони просять визнати право власності , ввійшов до спадкового майна , яке залишилося після [PERSON] , слід в позові відмовити. Сільській голова Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області Самойленко А.В. також вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, оскільки позивачі не наглядали за померлою, та віддали її до будинку престарілих. Представник Третьої Кременчуцької державної нотаріальної Горбенко Л.В. пояснила, що після померлої [PERSON] спадщину прийняли за ст.1266 ЦК України онуки [PERSON], [PERSON], замість померлого батька [PERSON]. Відмова нотаріуса в видачі свідоцтва про право на спадщину мотивована відсутністю адрес у договорі дарування будинку. Представник реєстраційної служби Кременчуцького районного управління юстиції в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши думку учасників судового розгляду , дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити . Відповідно до ч. 4 ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні даного спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. Вищевказані правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок в сільській місцевості із проведенням державної реєстрації. Згідно з Листом Міністерства юстиції України від 21.02.2005р за № 19-32/319 у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника ( спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Згідно абзацу 2 пункту 1 розділу X Перехідних положень ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року "Про приватизацію земельних ділянок", є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. На підставі абз.2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (пункт 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). В судовому засіданні встановлено, що [INFO] року померла [PERSON], після смерті якої залишилася спадщина у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами в [ADDRESS]. Даний будинок належав [PERSON] на підставі договору дарування, складеного 12.06.1992 року її батьком [PERSON], даний договір зареєстрований в реєстрі за № 82 та в погосподарській книзі Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області під № 818 від 12.06.1992 року (а.с.13,14) . В засіданні досліджено оригінал погосподарської книги за 1991-1995 р.№6 , відповідно до якої містить даний запис під №818 . Згідно довідки Білецьківської сільської ради Кременчуцького району від 15.04.2013 року № 18-108( а.с.19) за [PERSON] числиться житлового будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS]. Згідно рішення виконавчого комітету № 83 від 06.08.1997 року [PERSON] вирішено передати в порядку безоплатної приватизації у приватну власність земельну ділянку прощею 0,15 га в [ADDRESS]. Згідно довідок Білецьківської сільської ради Кременчуцького району Полтавської області [PERSON] проживала та була зареєстрована до дня смерті з [PERSON] в [ADDRESS] та за нею числиться житловий будинок з господарськими спорудами за вказаною вище адресою ( а.с. 18,19). Таким чином , після смерті 10.03.2013 року [PERSON] спадщину у вигляді житлового будинку з господарськими спорудами по [ADDRESS] фактично прийняла бабуся позивачів, [PERSON], але оформити спадщину не встигла, оскільки померла [INFO] року. Єдиним спадкоємцем після померлої [PERSON] був батько позивачів, [PERSON], який помер ще раніше - [INFO] року, тому єдиними спадкоємцями в порядку 1266 ЦК України є позивачі по справі - [PERSON] та [PERSON]. З метою оформлення спадщини після померлої [PERSON] по праву представлення замість батька [PERSON] позивачі звернулися до третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори, але згідно постанов нотаріуса від 18.03.2014 року їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, так як згідно довідки КП Кременчуцьке МБТІ від 17.02.2014 року житловий будинок з погосподарськими спорудами в [ADDRESS] не зареєстрований , та на даний житловий будинок з господарськими будівлями не подані правовстановлюючі документи, які відповідають вимогам закону( відсутня адреса будинку) ( а.с.20, 21 на звороті) . Таким чином, суд вважає, що право власності на спірний будинок з господарськими спорудами [PERSON] набула правомірно на підставі діючого на час набуття права власності законодавства. Оскільки оформити своє право на спадщину шляхом звернення до нотаріуса позивачі не мають можливості , порушено їх право , тому слід визнати за позивачами право власності на вказане будинковолодіння в порядку спадкування.

Outcome: approved