Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-19 00:00:00

[PERSON] (надалі - «Позивач») звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] (надалі - "Відповідачі") про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що в будинку [ADDRESS] зареєстрована Відповідач, яка в даному будинку не проживає, участі по утриманні будинку не бере, Позивач змушена самостійно оплачувати комунальні послуги за житло. Позивачем подано заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач до суду повторно не з`явилася, явку уповноваженого представника до суду не забезпечила, про причини неявки суду не сповістилА, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, шляхом оголошення на сайті суду. Письмового відношення Відповідача до заявлених позовних вимог до суду не надходило. Оскільки Відповідач належним чином повідомлена про дату, час і місце судового розгляду, про причини свої неявки в судове засідання не повідомила, відзиву на позов до суду не подала, а Позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, Суд на підставі ст. 280 ЦПК України на місці ухвалив про заочний розгляд справи. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - «ЦПК України») у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, Судом встановлено наступне. [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Крихівецькою сільською радою 24.04.2007 року, витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 30.05.2007 року за №14730567. ( а.с.5-6). В даному будинку зареєстрована [PERSON] , колишня дружина сина Позивачки , хоча понад рік не проживає по місцю реєстрації за адресою: [ADDRESS] . ( а.с.7). В добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку Відповідач відмовляється. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 04.05.2019 року шлюб між [PERSON] , який являється рідним сином Позивачки та [PERSON] розірвано, про що складенго актовий запис №96. ( а.с.8). Відповідач фактично не проживає в житловому приміщенні понад один рік. Як випливає з матеріалів позовної заяви реєстрація Відповідача у вказаному будинку, яка являється власністю [PERSON] порушує її права як власника будинку, оскільки Відповідач, будучи зареєстрованою в даній квартирі, відмовляється виселетись в добровільному порядку. З матеріалів позовної заяви випливає, що Відповідач не проживає у спірному будинку з вересня 2018 року, не утримує його, не сплачує комунальні послуги. Враховуючи вищевикладене, [PERSON] звернулася до суду з даним цивільним позовом. Підставою заявлених позовних вимог Позивачем зазначено те, що Відповідач у вересні 2018 року звільнила житло, однак не знялася з реєстрації місця проживання за даною адресою. Позивач змушена оплачувати комунальні послуги за Відповідача, не може оформити субсидію на житловий будинок. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Враховуючи, що будинок [ADDRESS] належить Позивачу на праві власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З позовної заяви вбачається, що Відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] понад один рік. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Отже, право на користування житлом було набуто Відповідачем, а після остаточного виїзду з даного будинку та встановлення факту не проживання близько 1 року по місцю реєстрації, Відповідач втратила таке право на користування житлом. При цьому, зі змісту чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, випливає, що оскільки інше не встановлено чинними законами, договором, заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що призводить до втрати членом сім`ї права користування помешканням. Отже, враховуючи те, що Відповідач не проживає в будинку [ADDRESS] понад рік, не несе витрат по утриманню житла, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Як зазначено Позивачем в позовній заяві, будинок [ADDRESS] належить їй на праві приватної власності. Відповідач не проживає у вказаному будинку з вересня 2018 року, не несе витрат по утриманню будинку, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Докази, які спростовували вказану обставину, в матеріалах справи відсутні. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 316, 317, 383, 386, 391 ЦК України, ст.. 150 ЖК України ,

Outcome: approved