Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-18 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , посилаючись на те, що як вбачається з довідки та погосподарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, житловий будинок [ADDRESS] 1959 року побудови належав до майна колгоспного двору, членами якого були [PERSON] (голова двору) та [PERSON] , які набули право власності на будинок як на майно колгоспного двору в рівних частках. В 1986 році з двору вибула в м. Бровари [PERSON] (після одруження 30.07.1988 року [PERSON] , яка не зверталася за витребуванням частки з майна колгоспного двору і втратила право на її витребування. [INFO] померла [PERSON] , спадщину після смерті якої прийняв, постійно проживаючи разом із спадкодавцею, її чоловік [PERSON] .. 11 червня 2008 року п`ятнадцята сесія п`ятого скликання Іванівської сільської ради рішенням № 230 вулицю «Комсомольську» в селі Богатирка перейменувала на вулицю « [PERSON] ». [INFO] помер [PERSON] , спадщину після смерті якого прийняли його діти (позивачі): [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Реєстрація права власності на вказаний житловий будинок до 01.01.2013 р. не була проведена та в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформації щодо державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок відсутня. 13 травня 2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого та відсутність правовстановлюючого документа на нього. Іванівська сільська рада свідоцтва про право власності на ім`я померлого не видала, що унеможливлює оформлення спадкових прав в нотаріальній конторі. На земельній ділянці за вищевказаною адресою, яка не приватизована, розташовані: житловий будинок «А-1» (1959 року побудови) загальною площею 67,30 м2\~ вартістю 209390 грн. житловою площею 32,30 м2, погріб з шийкою «В/пг», сарай «Г-1», колодязь питний №1 (1960 року побудови), гараж-прибудова «Б-1» (1970 року побудови), ворота з хвірткою №2 (1978 року побудови), огорожа №3 (1999 року побудови). Позивачі просять суд визнати за кожним з них право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] на 1/3 частину вищевказаного житлового будинку. До суду позивач [PERSON] , яка також є представником [PERSON] та [PERSON] подала заяву, відповідно до якої позивачі позовні вимоги підтримують та просять справу розглядати у їх відсутність (а. с. 64). Представник відповідача Іванівської сільської ради в судове засідання не прибув, до суду подав заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у його відсутність (а. с. 61). Суд, розглянувши матеріали справи, письмову заяву представника відповідача Іванівської сільської ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання представником відповідача позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Матеріалами справи\~встановлено,\~що відповідно\~до погосподарських\~книг Іванівської сільської\~ради за\~1986\~-\~1990,\~1991\~-1995\~роки (а.с.\~38-39,\~40-41)\~та довідки\~Іванівської сільської\~ради (а.с.\~34),\~житловий будинок\~ [ADDRESS] 1959\~року побудови\~належав до\~майна колгоспного\~двору,\~на час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні голова двору [PERSON] та його дружина [PERSON] , які набули право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору в рівних частках, кожен на 1/2 частину. Членом даного колгоспного двору була також позивач [PERSON] (до\~одруження \~ [INFO] [PERSON] ,яка відповідно до виписки за 1986-1990 роки вибула з двору в 1986 році, і через сплив трирічного строку давності, передбаченого статтею 71 ЦК України (1963 р.), втратила право на її витребування. Відповідно до матеріалів спадкової справи (а. с. 16-20) встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с. 16 зворот), спадщину за законом після смерті якої прийняв постійно проживаючи\~разом із\~спадкодавицею її\~чоловік[PERSON] \~(а.\~с.\~18\~зв.)\~відповідно до ст. ст. 529, 549 ч. 1 п. 1, ч. 2 ЦК України (1963 р.) шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (а. с. 16, 16 зв.), який отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна після смерті спадкодавиці (а. с. 20 зв.). Проте, свідоцтво про право власності Іванівською сільською радою на вищевказаний будинок на ім`я [PERSON] не видавалось (а. с. 36), реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а. с. 42) та в Державному реєстрі\~речових прав\~на нерухоме\~майно відомості\~про речові\~права на\~вказане нерухоме\~майно відсутні(а. с. 71). 13 травня 2019 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний будинок через відсутність державної реєстрації права власності на ім`я померлого та відсутність правовстановлюючого документа на нього (а. с. 32). З матеріалів\~спадкової справи\~(а.\~с.\~21-31)\~встановлено,\~що [INFO] [PERSON] помер\~(а.с.\~23\~зворот),\~спадщину за\~законом після\~смерті якого\~прийняли його\~діти (позивачі)\~ [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1261 ч.1, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк (а. с. 21, 21 зв., 22). Відповідно до технічного паспорта (а.с. 43-45) загальна площа вищевказаного будинку 67,30 кв. метри житлова площа 32,30 кв. метри вартість - 209390 гривень. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, не приватизована (а. с. 35). Крім житлового будинку «А-1» (1959 року побудови) в домогосподарстві розташовані погріб з шийкою «В/пг», сарай «Г-1», колодязь питний №1 (1960 року побудови), гараж-прибудова «Б-1» (1970 року побудови), ворота з хвірткою №2 (1978 року побудови), огорожа № 3 (1999 року побудови). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ст. 2 Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв`язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя як голова колгоспного двору та його дружина [PERSON] як член двору за життя набули право власності на вищевказаний будинок, кожен на 1/2 його частину, після смерті [INFO] [PERSON] спадщину за законом її чоловік[PERSON] , а після смерті [INFO] листопада 2018 року останнього позивачі набули право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок, кожен на 1/3 частину, і оскільки відповідачем позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки Іванівська сільська рада до пред`явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом не оспорювала цього права та враховуючи заяву позивачів про взяття судових витрат на них, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України суд не вирішує питання про стягнення або розподіл судових витрат.

Outcome: approved