Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, у якій просить визнати за нею право власності на спадковий житловий будинок, посилаючись на наступні обставини. 01 квітня 2013 року в місті Татарбунари Одеської області помер батько позивачки [PERSON], який за життя, а саме 13 квітня 2010 року вчинив заповіт на належне йому нерухоме майно, а саме на житловий будинок №140, розташований по вул. Татарбунарського повстання в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області на користь останньої. При зверненні позивачки до приватного нотаріуса Татарбунарського районного нотаріального округу [PERSON] з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом щодо спадкового будинку, вона отримала відмову у вчиненні вказаної нотаріальної дії, з причини відсутності правовстановлюючого документу на спадковий житловий будинок. За таких обставин, посилаючись на письмові докази належності спадкодавцю спадкового житлового будинку та докази постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, позивачка вимушена звернутись до суду з вказаним позовом про визнання за нею, як спадкоємцем за заповітом, права власності на спадковий житловий будинок, враховуючи, що отримати в установленому законом порядку свідоцтво про право на спадщину по заповіту вона позбавлена можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на вищезазначене спадкове майно, який необхідно надати нотаріусу. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву з проханням справу заслухати у його відсутність, повністю підтримуючи позовні вимоги (а.с. 32 ). Представник Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області направив до суду заяву з проханням заслухати справу у його відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважаючи їх обґрунтованими та законними (а.с. 28). Згідно з частиною 2 статті 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. У такому разі фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності з вимогами частини 2 статті 197 ЦПК України, не здійснюється. Дослідивши позовну заяву та надані сторонами письмові докази в сукупності, суд, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону та не порушує законних прав і інтересів сторін та інших осіб, відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України, вважає можливим позов задовольнити. При цьому, судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Копією заповіту від 13.04.2010 року (а.с.7-8) підтверджується, що позивачка є спадкоємцем по заповіту на майно спадкодавця [PERSON], а саме на житловий будинок №140, розташований по вулиці Татарбунарського повстання в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області. З копії свідоцтва про народження серії УІІ-УР №0612141 виданого 01.09.1966 року (а.с.9) вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. З витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища за №00018714284 від 19.09.2017 року (а.с.15) слідує, що 27 січня 1985 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON]. Після укладання шлюбу позивачці присвоєно прізвище «Гіржева». Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №335157 від 05.04.2013 року (а.с.10) [PERSON] помер 01 квітня 2013 року. Копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №262618 від 10.03.2011 року (а.с.11), підтверджується, що [PERSON] померла 10 березня 2011 року. Із довідки ТОВ «Татарбунарське РБТІ та РОН» за №161 від 18.09.2017 року слідує, що вартість житлового будинку №140 по вул. Татарбунарського повстання в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області складає 165119 грн. З копії технічного паспорту на будинок №140 по вул. Татарбунарського повстання в с. Білолісся Татарбунарського району, виготовленого 15.09.2017 року, вбачається, що замовником вказаного документу є [PERSON]. У вказаному документі наявні характеристика спадкового будинку, господарських будівель та споруд, схематичний план земельної ділянки, план будинку (а.с.13-14). Із довідки за №492, виданої Білоліською сільською радою Татарбунарського району Одеської області 22.09.2017 року (а.с.16) слідує, що [PERSON], [INFO] на день своєї смерті, яка настала 01.04.2013 року, був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. На момент його смерті за вказаною адресою проживали та були зареєстровані: донька [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO]. Із довідки за №493 Білоліської сільської ради Татарбунарського району Одеської області від 25.09.2017 року (а.с.17) вбачається, що власником житлового будинку №140, розташованого по вул. Татарбунарського повстання в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області був померлий [PERSON], [INFO], згідно запису погосподарської книги №1 (на період з 2011-2015 рік) номер обєкта погосподарського обліку №81, станом на 25.09.2017 року. Листом нотаріуса №983/02-14 від 19.09.2017 року (а.с.22) підтверджується відмова позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті батька [PERSON] (спадкова справі №289/2017 від 19.09.2017 року) через відсутність (ненадання) правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 04.11.2017 року (а.с 34) вбачається, що після смерті спадкодавця [PERSON], померлого 01.04.2013 року, приватним нотаріусом [PERSON] відкрита спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 61248597, зареєстрована у нотаріуса за №289/2017 від 19.09.2017 року. Також нотаріусом надано копію заяви позивачки [PERSON], датовану цієї ж дати, щодо прийняття спадщини за заповітом на житловий будинок, належний її батькові [PERSON] (а.с.35). Відповідно до п.4.15 розділу 4 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, «видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, нотаріусом проводиться після подання до нотаріальної контори правовстановлюючих документів, щодо належності цього майна спадкодавцеві». Таким чином, між сторонами виникли спадкові правовідносини, які неможливо вирішити в позасудовому порядку. У відповідності до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою ст. 6 Конвенції "Про захист прав людини і основоположних свобод" передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Частина перша статті 1223 ЦК України передбачає право на спадкування осіб, визначених у заповіті. Згідно ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. В силу ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка по справі є спадкоємцем за заповітом після смерті батька [PERSON] на житловий будинок, розташований по вул. Татарбунарського повстання, 140 в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області, належний останньому на праві приватної власності, що підтверджується довідкою сільської ради №493 від 25.09.2017 року (а.с.17), однак правовстановлюючий документ на вказану спадкову нерухомість відсутній. В звязку з цим, приватним нотаріусом [PERSON] правомірно відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказане нерухоме майно (а.с.22). При цьому, строк на прийняття спадщини позивачкою не пропущено, оскільки вона була зареєстрована та проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.16), інших спадкоємців, виходячи з наданих до суду нотаріусом матеріалів спадкової справи, не встановлено (а.с.34-35), належність спадкового будинку спадкодавцю [PERSON] підтверджується матеріалами справи, дослідженими в судовому засіданні. У звязку з неможливістю отримання після смерті спадкодавця правовстановлюючого документу на спадкову нерухомість, при відсутності заперечень відповідача (а.с.28), з урахуванням розяснень абзацу 3 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження, суд вважає, що права позивачки мають бути захищені шляхом визнання за нею, як спадкоємцем за заповітом, права власності на житловий будинок, розташований по вул. Татарбунарського повстання, 140 в с. Білолісся Татарбунарського району Одеської області, що залишився після смерті її батька [PERSON], померлого 01.04.2013 року.

Outcome: approved