Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон дитини. В позовній заяві позивачка вказала, що [INFO] в неї та відповідача народилась спільна дитина [PERSON]. Дитина проживає разом з нею, повністю знаходиться на її утриманні та вихованні. У теперішній час у [PERSON] з'явилася можливість подорожувати з донькою за кордон на відпочинок та з метою загального оздоровлення дитини, розвитку її світогляду. Відповідач не має можливості надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, оскільки затриманий в Мадриді, Королівство Іспанія. Час, протягом якого він перебуватиме під вартою та коли повернеться до України, невідомий. Тому позивачка [PERSON] просить ухвалити рішення, яким надати дозвіл [PERSON] до досягнення нею шістнадцятирічного віку на виїзд за межі України без згоди та супроводу її батька [PERSON], у супроводі матері або уповноваженої нею особи; надати позивачці дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за межі України без згоди батька. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] не з'явилися, від представника надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності позивачки та представника позивачки, позовні вимоги підтримують, просять задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що [PERSON] народилася [INFO], її батьки: [PERSON], [PERSON]. Щодо відповідача [PERSON] Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві відкрито кримінальне провадження № 12017100060001285 від 21.03.2017 року, що підтверджується витягом з ЄРДР. Згідно копії повідомлення суду м. Мадрида від 12.01.2018 року вбачається, що відносно [PERSON], затриманого службою Інтерполу Головного управління поліції, здійснюються екстрадиційні заходи з метою його видачі судовим органам України, зокрема Печерському районному суду міста Києва. Мати [PERSON] бажає подорожувати разом із дочкою з метою загального оздоровлення та розвитку її світогляду. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. У відповідності з вимогами ст. 141 Сімейного кодексу України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ч. 2 ст. 150 цього Кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Аналогічне положення міститься у п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 року, про те, що виїзд громадян України, які не досягли 16-річного віку, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. У відповідності з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31.03.1995 року, виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Стаття 18 цих Правил передбачає, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Необхідно зазначити, що у відповідності до Конвенції про права дитини (ратифікованої постановою Верховної Ради № 789 від 27 лютого 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. У відповідності до вимог ст.ст. 7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Суд зазначає, що наведені вище норми права не містять такого положення, що на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд з України дитині, яка не досягла 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, дозволяється разовий виїзд дитини, і для кожної наступної короткострокової поїздки необхідно отримання нового рішення. У разі, якщо батько (мати) відмовиться від надання дозволу на виїзд своєї дитини за межі України, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, зокрема, ст. 155 Сімейного кодексу України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися на повній повазі до прав дитини та її людської гідності, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, що законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від стосунків батьків між собою. Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон відповідає її інтересам, за своєю метою має сприяти її загальному розвитку та оздоровленню. В той же час відповідач не має можливості офіційно оформити дозвіл на виїзд дитини за кордон і внаслідок ухвалення рішення про задоволення позовних вимог право батька на піклування, спілкування чи виховання дитини жодним чином не порушується і не обмежується. За таких обставин суд вважає за необхідне задовольнити позов про надання дозволу неповнолітній [PERSON] на тимчасовий виїзд за межі України без згоди та супроводу батька [PERSON]

Outcome: approved