Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

В провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області знаходиться справа за позовом органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах дітей: [PERSON], [PERSON] до [PERSON], сідєлєва [PERSON], третя особа - комунальний заклад « Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачі являється батьками малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Зазначає, що у липні 2015 року мати дітей [PERSON] написала заяву про влаштування малолітніх дітей до будинку дитини, у зв'язку із станом здоров'я дітей та відсутністю житла. З 27.07.2015 року малолітні [PERSON] та [PERSON] перебувають у спеціалізованому будинку дитини. Мати дітей, з якою неодноразово проводилися бесіди щодо створення належних умов для дітей, працевлаштування та повернення дітей з державного закладу жодних мір не прийняла, станом на 15.09.2016 року не створила належних умов для повернення дітей у сім'ю. Перебування дітей із матір'ю загрожує їх життю та здоров'ю. Таким чином, представник позивача вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідачів. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та наполягала на їх задоволені. Представник третьої особи - також підтримала позовні вимоги, за викладених обставин вважає необхідним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав. Відповідачі, будучи своєчасно та належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явились, клопотання про відкладення розгляду справи не надіслали, своєї думки щодо позову не висловили. Зі згоди представника позивача, не обмеженого у повноваженнях, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Вислухавши сторони, що приймали участь у розгляді справи і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Статтею 150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до п.п.1, 2, 4 ч.1 ст.164 СК України, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, є хронічними алкоголіками або наркоманами. Пленум Верховного Суду України у п.п. 15,16 Постанови від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив судам, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини від інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального усвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які перебувають у Ізмаїльському спеціалізованому будинки дитини. Мати дітей [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] ( Ізмаїльське відділення комунальної установи « Обласний центр обліку бездомних громадян»), проживає за адресою м. Ізмаїл, садове товариство № 15 дачна ділянка, 374, не працює. [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який є батьком малолітніх дітей, згідно із свідоцтвами про їх народження. Місце знаходження [PERSON] не відоме. Відповідно до листа КУ « Ізмаїльський міський центр первинної медико - санітарної допомоги» № 368 від 07.07.2015 року, мати дітей [PERSON] веде аморальний образ життя, зловживає алкогольними напоями, антисанітарні умови проживання. Згідно з рішенням виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради №№ 574,575 від 27.07.2015 року « Про влаштування малолітніх дітей [PERSON], до дитячого закладу на повне державне забезпечення», малолітні [PERSON] та [PERSON] влаштовані до Ізмаїльського спеціалізованого будинку дитини. Як вбачається з акту обстеження житлово - побутових умов № 92 від 22.07.2015 року складеного спеціалістами служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради мати [PERSON] не працює, зловживає алкогольними напоями, умови проживання за адресою садове товариство № 15 дачна ділянка № 374 є загрозою для життя за здоров'я дітей. Відповідно до протоколів бесід з [PERSON], з нею неодноразово проводилася робота щодо створення належних умов для дітей, працевлаштування та повернення дітей з державного закладу у сім'ю. Згідно висновку органу опіки та піклування виконкому Ізмаїльської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] та [PERSON] № 04/21-1641 від 19.09.2016 року малолітні діти [PERSON] вже рік перебувають у КЗ « Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини». З сім'єю [PERSON] проводились бесіди щодо створення належних умов для проживання та виховання дітей, працевлаштування мати дітей, та належного виконання батьківських обов'язків, однак станом на 15.09.2016 року мати не створила жодних умов для повернення дітей у сім'ю. Перебування дітей із матір'ю загрожує їх життю та здоров'ю, тому є доцільним та відповідає інтересам дітей позбавлення матері [PERSON] та батька [PERSON] батьківських прав. За таких обставин, суд вважає, що відповідачі дійсно не виконують свої батьківські обов'язки, оскільки не приділяють увагу вихованню дітей, не здійснюють належний догляд та контроль, не піклується про духовний і фізичний розвиток дітей, не забезпечують їх необхідним харчуванням, не цікавляться здоров'ям, не створюють умови для належного проживання та виховання. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про те, що позовну заяву органу опіки та піклування Виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах дітей : [PERSON], [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - комунальний заклад « Ізмаїльський спеціалізований будинок дитини» , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів слід задовольнити, так як позбавлення їх батьківських прав є доцільним та відповідає найвищим інтересам дітей. Статтею 168 СК України передбачено, що за рішенням суду особам, які позбавлені батьківських прав, може бути дозволено побачення з дитиною. Якщо поведінка такої особи щодо утримання та виховання своєї дитини зміниться, за правилами ст.169 СК України остання не позбавлена права звернутися до суду з позовом про поновлення у батьківських правах. Вирішуючи позовні вимоги в частині стягнення аліментів суд виходить з наступного. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Стаття 180 СК України передбачає обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.ч.1, 2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Беручи до уваги необхідність врегулювання виниклих аліментних правовідносин на принципах справедливості, сумлінності і розумності, враховуючи вимоги ст.182 СК України та виходячи зі встановленого Законом України "Про державний бюджет України на 2017 рік" прожиткового мінімуму, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню та стягненню з відповідачки аліментів у розмірі ? частини всіх видів доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідачів підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 551 гривень 20 копійок . Частина 2 ст.367 ЦПК України передбачає, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved