Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], про стягнення матеріальних збитків заподіяних в результаті ДТП. 12.05.2017 року представник позивача зменшила позовні вимоги відповідно до ст. 31 ЦПК України (а.с. 51). Позов мотивувала тим, що 16.09.2015 року сталася ДТП за участю автомобіля «Nissan Maxima» д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач та автомобіля «ВАЗ 2106» д.н.з. [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] Постановою Подільського районного суду м. Києва від 27.06.2016 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 1254 КУпАП. Відповідно до звіту №83/15 з оцінки відновлювального збитку після ДТП від 29.09.2015 року, вартість відновлювальних робіт автомобіля «Nissan Maxima» д.н.з. [NUMBER] становить 147780,17 грн. Позивачеві частково відшкодовано шкоду завдану відповідачем внаслідок ДТП, Зокрема, 28.03.2017 року МТСБУ здійснило виплату відшкодування у розмірі 50000,00 грн. Відповідач в добровільному порядку шкоду позивачеві не відшкодував, у зв'язку з чим позивач вимушений звернутись до суду за захистом своїх прав та стягнення із відповідача матеріальної шкоди, завданої внаслідок ДТП в розмірі 98580,17 грн. В судовому засіданні представник позивача зменшені позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Пояснила, що внаслідок ДТП було пошкоджено автомобіль «Nissan Maxima» д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач. Оскільки шкода завдана автомобілю «Nissan Maxima» д.н.з. [NUMBER], власником якого є позивач частково була відшкодована МТСБУ, то стягненню з відповідача в рахунок відшкодування шкоди, завданої відповідачем внаслідок ДТП підлягає сума в розмірі 98580,17 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, пояснив, що позивач обрав спосіб захисту свого права і звернувся до страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, а не до винної особи. Також посилався на те, що не визнає своєї вини у ДТП, що сталася. 11.08.2017 року ухвалою Деснянського районного суду м. Києва, яка занесена до журналу судового засідання, витребувано з Подільського районного суду м. Києва справу про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно постанови судді Подільського районного суду м. Києва від 27.06.2016 року [PERSON] визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, провадження у справі закрите на підставі п.7 ст. 247 КУпАП. Згідно вказаної постанови Подільським районним судом м. Києва встановлено, що 16.09.2015 року о 21.23 год. [PERSON], рухаючись по вул. Набережне шосе з боку вул. Набережно-Крещатицька в бік мосту «Метро», що у Подільському районі м. Києва, керуючи автомобілем марки ВАЗ-2106 д.н.з. [NUMBER] (№ 4), не дотримався безпечної дистанції та допустив зіткнення з автомобілем марки\~«Mazda 3»\~д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобліь «Mazda 3» здійснив зіткнення з автомобілем марки\~«Nissan\~Махіма»\~д.н.з. [NUMBER] під керуванням [PERSON], внаслідок чого автомобіль «Nissan Maxima»\~здійснив зіткнення з автомобілем\~«Volkswagen Amarok»\~д.н.з [NUMBER] під керуванням [PERSON] В результаті ДТП всі транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а саме: 1) по автомобілю марки\~«Nissan\~Махіма»\~д.н.з. [NUMBER] - задній бампер, ліве заднє крило; 2) по автомобілю «Nissan\~Махіма»\~д.н.з. [NUMBER] - передній бампер, капот, радіатор, мотор, передні фари розбиті, задній бампер, кришка багажника; 3) по автомобілю «Mazda 3»\~д.н.з. [NUMBER] - вм'ятина переднього бамперу, вм'ятина капоту, зігнутий передній номер, вм'ятина заднього бамперу, зігнутий задній номер; 4) по автомобілю марки ВАЗ-2106 д.н.з. [NUMBER] - праве крило переднє, капот, права передня фара, решітка, решітка декоративна. Відповідно до положень ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини; постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1192 ЦПК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Згідно звіту №83/15 з оцінки матеріального збитку після ДТП складеного оцінювачем автотранспортних засобів ФОП [PERSON] 29.09.2015 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Maxima» д.н.з. [NUMBER], після ДТП, яка сталася 15.09.2015 року складає 63700,96 грн. (а.с.9-14). Позивач звернулась з повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду до МТСБУ, у зв'язку з чим МТСБУ 28.03.2017 року здійснило виплату відшкодування у розмірі 50000,00 грн. За таких обставин суд вважає встановленим той факт, що розмір страхового відшкодування, був частково сплачений МТСБУ позивачу. Обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача в якості відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 98580,17 грн., завданої внаслідок пошкодження автомобілю «Nissan Maxima» д.н.з. [NUMBER], в ДТП позивач посилався на вимоги ст.ст. 22, 1166, 1192 ЦК України, а також на правову позицію Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20.01.2016 року, згідно якої право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. Вирішуючи питання про наявність підстав для стягнення майнової шкоди безпосередньо з завдавача такої шкоди, суд виходить з наступного. За змістом Закону "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. З огляду на вищенаведене слід дійти висновку, що право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування в розмірі, який у повному обсязі відшкодовує завдану шкоду, деліктне зобов'язання між потерпілим і особою, яка завдала шкоди, припиняється згідно зі статтею 599 ЦК України виконанням, проведеним належним чином. Якщо потерпілий звернувся до страховика і одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов'язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов'язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика. Розмір страхового відшкодування страховик узгоджує з особою, яка має право на отримання відшкодування, проте страховик самостійно приймає рішення про здійснення чи відмову в здійсненні страхового відшкодування (статті 36, 37 Закону N 1961-IV). При цьому розмір страхової виплати (страхового відшкодування) з особою, яка завдала шкоди, страховик за законом узгоджувати не зобов'язаний, хоча цей розмір безпосередньо впливає на обсяг відповідальності особи, яка завдала шкоди, за статтею 1194 ЦК України. Таким чином розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов'язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно статті 1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності. Саме такого правового висновку дійшов Верховний суд України (Постанова від 20.01.2016 року справа N 6-2808цс15) та зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Згідно приписів ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст. ст. 2, 4, 12, 76 - 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Підсумовуючи все вищенаведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 98580,17 грн. матеріальних збитків заподіяних внаслідок ДТП. Згідно ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує як розподілити між сторонами судові витрати. На підставі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги задоволені судом у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору у сумі 7985,80 грн. На підставі статей 22, 1166, 1192, 1194ЦК України та

Outcome: approved