Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

в січні 2018 року відкрите провадження за позовом, в якому [PERSON] просила: визнати [PERSON] таким що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що їй належить частина житлового приміщення за адресою: в [ADDRESS], в якій зареєстрованим значиться, її внук [PERSON]. Він в кінці серпня 2014 року забрав всі свої особисті речі та разом із своїм батьком переїхав в інше місце. На даний час вона вимушена сплачувати надмірні комунальні послуги за житло, які не надаються, але нараховуються, чим порушуються її права. Через наявність в квартирі зареєстрованого [PERSON] вона не може оформити субсидію. Відповідач про свою позицію щодо позову суд не повідомив. 19.02.2018 року розгляд справи відкладений, через неявку відповідача. 22.03.2019 року суд проводив розгляд справи по суті за відсутності учасників справи, в заочному порядку, оскільки були наявні умови передбачені ст. 280 ЦПК України, а саме: відповідач повідомлявся про час та місце розгляду належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзиву не надав, а позивач надала до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій не заперечувала проти винесення заочного рішення по справі. Із письмових доказів, що містяться в матеріалах справи встановлено, що згідно договору дарування від 19.05.1983 року позивачу належить 1/3 частка житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки про місце проживання та склад сім'ї № 8643 від 23.11.2018 року виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради у житловому приміщенні зареєстрованим значаться позивач, відповідач та ряд інших осіб. Частиною 4 статті 9 ЖК УРСР визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2 ст. 71 ЖК УРСР якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що згідно акту про фактично проживаючих осіб (а.с. - 13) відповідач не проживає в належному позивачу на праві часткової власності житловому приміщенні з 2014 року, без поважних причин. Отже, наявні умови передбачені ст. 71 ЖК УРСР, 405 ЦК України для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням належному позивачу на праві часткової власності. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Outcome: approved