Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок належними до нього господарськими будівлями та спорудами в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] в м. Вінниця. Після його смерті відкрилась спадщина: яка складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] . Ринкова вартість складає: 82140 грн. Вказує, що вона є єдиним спадкоємцем. Інших спадкоємців не має. Зазначає, що спадщину прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в встановлений законом строк в нотаріальну контору. Одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі [PERSON] не має можливості, оскільки свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на жилий будинок не є документом, що свідчить про перебування у власності [PERSON] , та вказує, що будинковолодіння відносилося до колгоспного двору. З огляду на вищевикладене позивач звернулась з даним позовом до суду, яким просить визнати право власності в порядку спадкування за законом. В судове засідання сторони не з`явились, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Позивач [PERSON] подала суду заяву згідно якої позов підтримує в повному обсязі та просять його вимоги задовольнити, змін та доповнень не має, справу просять слухати за її відсутності. Відповідач представник Оленівської сільської ради Вінницького району Вінницької області в особі голови Штурми М.О. подав заяву про слухання справи за їх відсутності, позовні вимоги визнають та не заперечують проти їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену у письмових заявах, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер чоловік [PERSON] в м. Вінниця, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14.05.2007 року (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина: яка складається з житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.20-24). Відповідно до копії свідоцтва № [NUMBER] про право особистої власності на жилий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.25). Як вбачається зі звіту про оцінку майна, ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , становить 82 140 грн. (а.с.27-42). Спадкоємцям першої черги за законом є позивач [PERSON] , як дружина, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.7). Як вбачається з довідки № 405 від 01.10.2020 року виданою Оленівською сільською радою Вінницького району Вінницької області, що [PERSON] згідно записів погосподарської книги сільської ради № 1 за 2016-2020 року, вона являється користувачем будинку, який розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). До дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] , проживав в будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). За життя померлий [PERSON] володів, користувався та розпоряджався житловим будинком та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною довідкою № 404 від 01.10.2020 (а.с. 12). Частину спадщини [PERSON] прийняла шляхом подачі заяви про прийняття спадщини в встановлений законом строк в нотаріальну контору та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєстровано в реєстрі за № 1-1488 (а.с.9). Однак, одержати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі [PERSON] не має можливості, оскільки свідоцтво № [NUMBER] про право особистої власності на жилий будинок не є документом, що свідчить про перебування у власності [PERSON] , та вказує, що будинковолодіння відносилося до колгоспного двору, що підтверджується постановою нотаріуса №1814/02-31 від 17.09.2020 року (а.с.8). Відповідно до довідки № 505 від 07.12.2020 року виданої Оленівською сільською радою, що фактично спадщину після смерті чоловіка [PERSON] прийняла його дружина [PERSON] . Також, як вбачається з довідки № 506 від 07.12.2020 року виданої Оленівською сільською радою, що [PERSON] до дня смерті чоловіка [PERSON] проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS] . За змістом ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно до ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст.1217 ЦК України спадкування майна померлого громадянина може здійснюватися за законом чи за заповітом. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися в наслідок його смерті. За 1268 ЦК України - спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч. 1 ст. 120 Цивільного кодексу Української РСР майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної сумісної власності. Згідно статті 123 ч. 2 Цивільного кодексу Української РСР, розмір долі члена двору встановлюється виходячи з рівності долей всіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Згідно Закону України „Про власність" від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті батька), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності " № 20 від 22.12.1995 року: «Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору». Таким чином, судом встановлено, що станом на 15.04.1991 року членами колгоспного двору будинковолодіння за адрсеою: [ADDRESS] були позивачка [PERSON] та [PERSON] , який відповідно належало по Ѕ частині майна колгоспного двору на праві особистої власності. Враховуючи зазначене особиста частка в майні колгоспного двору для позивача складає Ѕ частку, яка підлягає захисту в судовому порядку шляхом прийняття рішення, щодо визнання за [PERSON] права власності на Ѕ частку у майні колгоспного двору. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачкою права власності в порядку спадкування після смерті подружжя - [PERSON] , суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 548 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Частинами 1-3 статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. У відповідності до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з нормами ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом є встановленим, що позивачка [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом як переживше подружжя. Інших спадкоємців немає. Факт прийняття спадщини та статус спадкоємця першої черги підтверджує довідка № 505 від 07.12.2020 року видана Оленівською сільською радою, а також копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 04.05.1980 року. Факт звернення до нотаріальних органів із заявою про прийняття спадщини підтверджує відповідь державного нотаріуса ВРДНК від 17.09.2020 року за № 1514/02-31. Таким чином право позивача на отримання спадщини після смерті подружжя [PERSON] є суду підтвердженим та підлягає судовому захисту. Однак оформити спадщину в нотаріальному порядку позбавлена можливості у зв`язку із відсутністю свідоцтва про право власності на спірне будинковолодіння. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що на теперішній час дійсно існують перешкоди для оформлення позивачкою спадкових прав у нотаріальному порядку і за таких обставин визнання права власності на майно в порядку спадкування є компетенцією суду. За позивачкою підлягає до визнання на праві власності право на Ѕ спадкову частку після смерті подружжя [PERSON] шляхом постановлення рішення про задоволення зазначеної позовної вимоги. На підставі викладеного та

Outcome: approved