Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що, відповідно до рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 04 вересня 1997 року справі № 2-206 1997 р., Відповідач по справі зобов'язаний сплачувати на її користь на утримання їхньої дочки - [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку щомісячно, починаючи з 20 червня 1997 року і до повноліття дитини. 05 вересня 1997 року в Тиврівському районному суді вона отримала виконавчий лист та пред'явила його до виконання до відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції Вінницької області. На протязі виконання судового рішення Відповідач по справі сплачував аліменти нерегулярно, часто допускав прострочення по сплаті. 05 червня 2015 року їх донька досягла повноліття. Оскільки на час досягнення донькою повноліття за Відповідачем по справі рахувалась заборгованість по сплаті аліментів, державним виконавцем було винесено постанову про розшук майна боржника. В подальшому, 28 серпня 2015 року виконавче провадження було завершено на підставі п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Тиврівського районного управління юстиції було винесено постанову про повернення їй виконавчого документа на підставі ст. 38, п. 2 ч.І ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в зв'язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення. Разом з тим, відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період з 20.06.1997 року по 05.06.2015 року за платником аліментів - Відповідачем по справі рахується борг зі сплати аліментів, який становить 49568,48 грн. Вона вважає, що заборгованість зі сплати аліментів, яку допустив Відповідач по справі істотно порушує її права а також права їх дочки [PERSON]. Оскільки в добровільному порядку погасити заборгованість із сплати аліментів Відповідач відмовляється, вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. У відповідності до ст.ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, способи виконання батьками обов'язку утримувати дітей визначаються за домовленістю між ними. Статтею 194 СК України передбачено, що заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. Також згідно з вимогами ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст. 195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно зі ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Вона вважає, що заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, відтак має право на стягнення неустойки (пені). В постанові Верховного суду України від 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13 сформульована обов'язкова для всіх судів України правова позиція «Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму». Відповідно до розрахунку, наданого державним виконавцем відділу ДВС Тиврівського РУЮ заборгованість Відповідача по справі зі сплати аліментів становить 49568,48 грн. Виходячи з розрахунку заборгованості, наданого відділом державної виконавчої служби Тиврівського РУЮ та розрахунку, доданого до даного позову сума неустойки (пені), яка підлягає стягненню з відповідача по справі становить 14807,73 грн. Оскільки Відповідач по справі свого обов'язку по сплаті аліментів не виконував, на час подачі даного позову заборгованість по сплаті аліментів Відповідачем не погашена, відповідач знав про необхідність сплачувати аліменти, однак ухилявся від свого батьківського обов'язку з утримання їх дочки вважає, що такі дії Відповідача свідчать про його винну поведінку, відтак зазначена сума пені підлягає до стягнення. Просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по сплаті аліментів, яка виникла за період з 20.06.1997 року по 05.06.2015 року включно в розмірі 49568,48 грн. Стягнути з [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в розмірі 14807,73 гри., яка виникла в період з січня 2004 року по 05 червня 2015 року включно. Стягнути з [PERSON] судові витрати згідно квитанції. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги змінила, просить зменшити позовні вимоги щодо стягнення неустойки до 1000 грн. Відповідач змінені позовні вимоги визнав повністю. Відповідно до абз.2 п.15 постанови Пленуму Верховного суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе прийняти безумовне визнання позову відповідачем і позов задоволити повністю, оскільки\~ це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі ст.ст.180, 194, 196 СК України,

Outcome: approved