Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-30 00:00:00

Генеральний директор КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробот В.В. звернувся в суд із заявою про госпіталізацію до закладу з надання психіатричної допомоги у примусовому порядку [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у [PERSON] наявний психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих; її безпорадність і неможливість самостійно задовольнити основні життєві потреби; суттєву шкоду її здоров`ю внаслідок погіршення психічного стану у разі, якщо особі не буде надана психіатрична допомога. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від опікуна - матері [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] , який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації. Також [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ТОКПЛ, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію [PERSON] згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня, а тому генеральний директор КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Шкробот В.В. просить винести рішення про її примусову госпіталізацію. В судовому засіданні представник КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР Бойчак О.Л. заяву підтримала, просила суд її задовольнити. Прокурор заяву про госпіталізацію [PERSON] у примусовому порядку в Тернопільську обласну комунальну клінічну психоневрологічну лікарню без її згоди також підтримала. [PERSON] в судовому засіданні не заперечила щодо її госпіталізації, пояснювала, що хоче лікуватися. Законний представник особи, щодо якої розглядається питання, пов`язане з наданням психіатричної допомоги, [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала, просила задовольнити. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив наступне. Як вбачається із висновку комісії лікарів-психіатрів КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР, пацієнт [PERSON] поступила в стаціонар Тернопільської обласної клінічної психоневрологічної лікарні 29 вересня 2019 року о 15 год. 30 хв. у супроводі мами [PERSON] (яка являється опікуном за рішенням суду) за скеруванням чергового лікаря [PERSON] Анамнез життя і захворювання: народилася другою з двох дітей, пологи важкі, ускладнені перинатальною травмою. З раннього дитячого віку відставала в психомоторному розвитку, пізно почала ходити, говорити. Мова залишилася фразовою, погано модульованою. Вчилася в школі-інтернаті, закінчила 9 класів. Спеціальності не здобула ніякої. Проживає з мамою, яка нею опікується. З 6-річного віку страждає на енурез (нетримання сечі), який залишається по сьогоднішній день. З дитячого віку перебуває на диспансерному спостереженні у психіатра. Неодноразово лікувалася в психіатричних відділеннях. Остання виписка із стаціонару в 2017 році. Причиною даного поступлення є погіршення психічного стану: не спить вночі, кричить, плаче, відмовляється від їжі, скаржиться на головні болі, неадекватна поведінка вдома (спроба підпалу житла). Психічний стан пацієнтки при огляді: в свідомості. Контакт малопродуктивний, увага привертається важко. Сидить з опущеною головою, в руках тримає ляльку, з якою грається. При звертанні до неї ляклива, плаче. Тримає маму за руку, періодично викрикує незрозумілі фрази. Мова бідна, погано розбірлива. Мислення недорозвинуте. Абстрагування недорозвинуте. Знання практично відсутні, знає окремі букви. Емоційно неврівноважена. Емоції прості, малодиференційовані. Інтелект недорозвинутий. Пам`ять вкрай погана. Інтереси характерні для дитячого віку. Навики по самообслуговуванню недорозвинуті: не вміє самостійно поїсти, переодягнутися. Потребує постійного стороннього догляду. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] , 1972 року народження, страждає на хронічне психічне захворювання, вроджене слабоумство: помірна розумова відсталість з синдромом емоційно-вольової нестійкості. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, вимоги законодавства та досліджені докази на підтвердження того, що [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для примусової госпіталізації останньої до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved