Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

В грудні 2018 року [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом. Свої вимоги обґрунтувала тим, що в приватній власності позивача знаходиться будинок [ADDRESS] . Даний будинок був успадкований позивачем [PERSON] після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 червня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Коцюрба Г.Г., спадкова справа №666 за 2007 рік, реєстровий номер 3-1509. Оскільки позивач не проживає в будинку та мала намір його продати, між позивачем та подружжям [PERSON] та [PERSON] ), які мали бажання його придбати було укладено усний договір -найму жилого приміщення, відповідно до якого, позивач дозволила даному подружжю разом з членами їх сім`ї користуватися ним до укладення договору купівлі-продажу. До членів сім`ї [PERSON] належали наступні особи [PERSON] (чоловік), [PERSON] (дружина), [PERSON] - [PERSON] (дочка) та [PERSON] (зять). Крім того, за згодою позивача 27.10.2011 року у належному їй будинку вони були зареєстровані. Проте, [PERSON] у вказаний будинок не вселявся та не проживав, що підтверджується довідками про склад сім`ї або про зареєстрованих у житловому приміщенні (будинку), осіб №02-28/349 та 2- 28/350 від 20 квітня 2018 року виданих Бузівською сільською радою. Отже,\~у належному\~позивачу житлового\~будинку зареєстрований\~відповідач [PERSON] , який у ньому з часу реєстрації не вселявся та постійно проживає за іншою вказаною вище адресою, не є членом сім`ї наймача, з ним не укладався договір оренди жилого приміщення та більше шести місяців не проживає у ньому, тому є всі підстави для визнання його таким, що втратив прав на користування ним. Відповідач же від добровільного зняття з реєстрації з належного позивачу будинку відмовлявся. Позивач вважає, що оскільки відповідач будучи безпідставно зареєстрованими на теперішній час у належному їй житловому будинку порушує її права на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому він підлягає визнанню таким, який втратив право на користування житлом. Враховуючи вищевикладене позивач просила усунути перешкоди у здійсненні їй, [PERSON] права власності на будинок [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] - [PERSON] таким, який втратив право на користування вищезазначеним будинком [ADDRESS] , зі зняттям останнього з реєстрації. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.12.2018 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10.05.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Представник \~позивача [PERSON] \~ направив\~до суду\~письмову заяву,\~згідно якої\~просив розгляд справи провести у свою відсутність, вимоги позову підтримав, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце розгляду справи був повідомлена належним чином. Причин неявки суду не повідомлено. Згідно ч. 8 ст.\~178\~ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивачів суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній письмові докази, приходить до висновку що позовні вимоги підлягають до задоволення виходячи з наступного. При розгляді справи судом було встановлено, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 18 червня 2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори Коцюрба Г.Г., спадкова справа №666 за 2007 рік, реєстровий номер 3-1509. Згідно з довідкою за №02-28/350 від 20.04.2018 року у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: Веселов- [PERSON] , 1981 року народження, [PERSON] , 1960 року народження, [PERSON] , 1957 року народження, Веселова- [PERSON] , 1983 року народження. Як вбачається з акта обстеження місця проживання від 08.11.2019, складеного депутатом Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] в будинку [ADDRESS] [PERSON] [PERSON] , [INFO] з 2015 року і по теперішній час не проживає. Ст. ст.47, 48\~Конституції України гарантоване кожному право на житло, ніхто не може бути позбавлений житла. Згідно ч. 4 ст.\~9\~ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Стаття 391\~ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, згідно зі ст.\~29\~ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ст.\~405\~ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживав більше року, що відповідно до вимог ст.\~405\~ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням: вищезазначеним будинком [ADDRESS] . Відповідно до абзацу 6 ч. 1\~ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Відповідно п. 2 ч. 1 ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання\~в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач понад один рік за вищевказаною адресою не проживає, речей не зберігає. Наявність реєстрації відповідача в будинку, власником якого є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування власністю. З цих підстав порушене право підлягає захисту. Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд виходить з того, що порушення прав позивача не пов`язане з позбавленням власності, тому вважає за можливе визначити спосіб захисту порушеного права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст. ст.\~71,\~72,\~107 ЖК України,\~ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", ст.ст.16,\~391,\~405 ЦК України,

Outcome: approved