Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги, зміни черговості одержання права на спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 07.03.1981 року по 06.05.2008 року вона з [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі.. Після розірвання шлюбу вони продовжили спільно проживати однією сім'єю, вели спільне господарство, мали сімейні відносини, спільні інтереси, взаємні права та обов'язки. За життя [PERSON] мав ряд захворювань, одне з яких було онкологічне. Внаслідок цього він був не здатний до самообслуговування. Вона доглядала його до моменту смерті. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. Позивач вказала, що з метою прийняття спадщини їй необхідно встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю в зв'язку з тим, що на момент відкриття спадщини вона офіційно не перебувала в шлюбі з померлим [PERSON] Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд встановити факт проживання її однією сім'єю з [PERSON] більше п'яти років до часу відкриття спадщини після [PERSON], тобто до [INFO]; змінити черговість одержання права на спадкування після [PERSON], який помер [INFO], визнати за [PERSON] право на спадкування майна після [PERSON] разом із спадкоємицею першої черги. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, проти задоволення позову не заперечувала. Також зазначила, що її інтереси в суді буде представляти адвокат Байдуж Ю.С. В судовому засіданні представник відповідача Байдуж Ю.С. повідомила, що відповідач позовні вимоги визнає, проти задоволення позову не заперечує. Третя особа Перша кременчуцька державна нотаріальна контора надіслала суду клопотання про розгляд справи без участі представника нотаріальної контори, при винесенні рішення покладалась на розсуд суду. Свідок [PERSON] зазначила, що є донькою позивача, [PERSON] був її вітчимом. Підтвердила факт того, що її мати та [PERSON], незважаючи на розірвання шлюбу, проживали разом, як чоловік та дружина, вели спільне господарство. [PERSON]доглядала хворого [PERSON], піклувалась про нього. Свідок [PERSON] пояснила, що часто бувала вдома у [PERSON] і [PERSON] Підтвердила, що вони завжди проживали як чоловік і дружина. Позивач самостійно доглядала хворого [PERSON] до його смерті. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] з 07.03.1981 року по 06.05.2008 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Вказане підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого відділом ЗАГС Автозаводського райвиконкому м.Кременчука, а також копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 06.05.2008 року, за актовим записом 252. Також в ході розгляду справи з'ясовано, що позивач [PERSON] і спадкодавець [PERSON] після розірвання шлюбу в 2008 році примирилися і до [INFO] (до дня смерті [PERSON]) проживали однією сім'єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство і піклувалися один про одного. Дана обставина визнана сторонами та не підлягає доказуванню на підставі ч.1 ст.61 ЦПК України. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області 30.06.2015 року, за актовим записом 738. За життя заповіту він не складав. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. Як вбачається із матеріалів спадкової справи після померлого [PERSON], із заявами про прийняття спадщини звернулись сторони по справі. [PERSON], як донька померлого, являється спадкоємицею першої черги. Позивач [PERSON] позбавлена можливості оформити спадщину після [PERSON], оскільки на момент його смерті не перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі і не має документів, що підтверджують її право на спадкування. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 Цивільного кодексу України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. З огляду на положення даної статті, встановлення факту проживання однією сім'єю з [PERSON] без реєстрації шлюбу не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, має для позивачки юридичне значення, так як дозволяє їй реалізувати своє право на спадщину. Оскільки в судовому засіданні було встановлено факт проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] з 2008 року до [INFO] (часу відкриття спадщини.) , із вказаних підстав позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в частині встановлення факту проживання її із спадкодавцем однією сім'єю без реєстрації шлюбу більше п'яти років до часу відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що позивач має право на спадкування за законом майна [PERSON] в четверту чергу, як особа, яка проживала зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, передбачених ст.1259 цього Кодексу. Частиною 2 ст.1259 ЦК України передбачено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалась, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкоємцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, був у безпорадному стані. Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України за 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» , При вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Згідно ч.4 цієї статті сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг. При вирішені цивільного спору суд враховує, що зміна черговості спадкування лише надає право спадкоємцю наступної черги на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не визнає його спадкоємцем цієї черги. Отримавши право на спадкування разом із спадкоємцями іншої черги, такий спадкоємець вважається спадкоємцем тієї черги, до якої він належить відповідно до статей 1261 - 1265 ЦК України. В ході розгляду справи судом також встановлено, що [PERSON] через похилий вік та тяжке захворювання не міг самостійно забезпечувати свої потреби, був не здатний до самообслуговування і потребував стороннього догляду, що підтверджується наданою суду медичною документацією хворого [PERSON], випискою з його історії хвороби, а також показами допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] які підтвердили, що саме [PERSON] надавала йому необхідну допомогу і забезпечувала його догляд до моменту смерті. Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, встановлені судом обставини свідчать про наявність підстав, визначених частиною 2 ст.1259 ЦК України для зміни [PERSON] черговості одержання права на спадкування після [PERSON] і визнання на нею права на спадкування майна разом із спадкоємцями першої черги. Отже, позовні вимоги [PERSON] в цій частині також підлягають задоволенню. За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. У відповідності до ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом були надані рівні права сторонам процесу щодо подання доказів, їх дослідження і доведення перед судом їх переконливості. За результатами розгляду справи , суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах закону, знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, не були спростовані відповідачем, а тому позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved