Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

Виконавчий комітет Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклування звернувся в суд з позовом до [PERSON] в інтересах дітей - [PERSON] , [PERSON] , в якому просить: позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; передати малолітню дитину - [PERSON] органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ковельської міської ради для влаштування в сімейні форми виховання та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина - [PERSON] в розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повнолітня. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що влітку 2018 року до служби у справах дітей надходили повідомлення щодо неналежного догляду батьками малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим, працівниками служби у справах дітей, спільно із працівниками Ковельського ВП, було проведено профілактичну роботу із батьками з приводу недопущення в подальшому такої поведінки. Враховуючи дані обставини, дітей [PERSON] та [PERSON] було поставлено на облік в службі у справах дітей, а питання щодо виконання батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків розглянуто у жовтні 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Позивач вказує, що, відповідно до висновку органу опіки та піклування м. Ковель від 29.10.2018 року, в результаті проведеної перевірки та роботи з батьками дітей, було визнано доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Однак, за період з листопада 2018 року і по даний час поведінка [PERSON] змінилась в кращу сторону по відношенню до доньки [PERSON] . Зокрема, донька проживає разом із ним, батько постійно цікавиться навчанням [PERSON] , створив усі необхідні умови для її виховання та розвитку, матеріально забезпечив усім необхідним, позитивно характеризується за місцем проживання та за місцем стажування на роботу. Також позивач зазначає, що працівниками служби у справах дітей Ковельського міського центру соціальних служб, сім`ї, дітей та молоді, ювенальної превенції Ковельського ВП за період з вересня 2018 року по лютий 2019 року вживались заходи досудового врегулювання спору. Зокрема, проводили відповідну роботу з відповідачкою [PERSON] щодо неналежного виховання та утримання нею доньки та сина, але дана робота позитивного результату не дала. Покликаючись на норми чинного законодавства, позивач просив позбавити батьківських прав [PERSON] щодо її малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] ; передати малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , органу опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ковельської міської ради для влаштування в сімейні форми виховання та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повнолітня. В судове засідання представник виконавчого комітету Ковельської міської ради в особі органу опіки та піклуванняне з`явився, попередньо подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Повні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, хоча, в силу вимог ст. 128 ЦПК України, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи та відзиву на позовну заяву не подала. Зважаючи на вказані обставини, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Згідно ч. 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. За пунктом 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української Радянської Соціалістичної Республіки від 27 лютого 1991 р., частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно вимог ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Судом встановлено, що у відповідачки [PERSON] [INFO] народився син - [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження від 11.04.2008 року, виданим відділом РАЦСу по м. Ковелю Ковельського МРУЮ (реєстрація дитини була проведена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України). Крім цього, в [PERSON] та [PERSON] [INFO] народилась дочка [PERSON] , що стверджується свідоцтвом про народження від 06.09.2018 року, виданим відділом ДРАЦС по м. Ковелю РС Ковельського МРУЮ (реєстрація дитини була проведена відповідно до ст.126 СК України). З матеріалів позову вбачається, що влітку 2018 року до служби у справах дітей надходили повідомлення щодо неналежного догляду батьками малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , у зв`язку із чим, працівниками служби у справах дітей, спільно із працівниками Ковельського ВП, було проведено профілактичну роботу із батьками з приводу недопущення в подальшому такої поведінки, що стверджується письмовими поясненнями [PERSON] та повідомленням Ковельського ВП ГУНП у Волинській області від 04.10.2018 року. Відповідно до наказів від 05.10.2018 року, виданих службою у справах дітей, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , поставлено на облік в службі у справах дітей. Питання щодо виконання батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON] батьківських обов`язків розглянуто у жовтні 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Ковельської міської ради від 29.10.2018 року № 346-1.20, в результаті проведеної перевірки та роботи з батьками дітей, було визнано доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, з матеріалів позову вбачається, що за період з листопада 2018 року і по даний час поведінка [PERSON] змінилась в кращу сторону по відношенню до доньки [PERSON] , а саме: донька проживає разом із ним, батько постійно цікавиться навчанням [PERSON] , створив усі необхідні умови для її виховання та розвитку, матеріально забезпечив усім необхідним. Окрім цього, [PERSON] проходить стажування, де зарекомендував себе з позитивної сторони та буде рекомендований для оформлення на роботу, позитивно характеризується за місцем проживання, що стверджується характеристикою від 24.01.2019 року, характеристикою з місця проживання від 13.02.2019 року, характеристикою на [PERSON] від 13.02.2019 року, актом обстеження умов проживання від 16.01.2019 року. Відтак - на даний час відпала необхідність у позбавленні [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , у зв`язку із чим позивачем заявлено вимогу про позбавлення батьківських прав лише до [PERSON] . З характеристики на [PERSON] , виданої в.о.директора ЗОШ №10, вбачається, що мати не приділяє уваги вихованню сина, вихованням та опікою займається дід, який забезпечує [PERSON] усім необхідним для навчання та систематично відвідує батьківські збори. Окрім цього, відповідно до характеристики на [PERSON] , виданої директором закладу загальної середньої освіти №5, мама - [PERSON] навчанням та вихованням [PERSON] не цікавиться, з вчителем ні особисто, ні в телефонному режимі жодного разу не спілкувалась. З акту обстеження умов проживання від 21.08.2018 року вбачається, що мати дітей [PERSON] та [PERSON] веде асоціальний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, залишає дітей без нагляду на декілька днів, тижнів. Дані обставини також підтверджуються і письмовими поясненнями самої [PERSON] від 30.08.2018 року та 03.10.2018 року, що наявні в матеріалах справи. Таким чином, аналізуючи вище перелічені докази у їх сукупності, суд дійшов до переконливого висновку про те, що належними і допустимими доказами у справі доведено та встановлено факт ухилення відповідача [PERSON] від виконання нею своїх обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] Доказів на спростування вище встановлених обставин відповідачем суду не надано. При вирішенні даного цивільного спору суд виходить, в першу чергу, з інтересів малолітніх дітей та вважає, що з урахуванням наведених вище обставин, а саме - того, що відповідач дійсно тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню своїх малолітніх дітей, не виконує своїх батьківських обов`язків щодо цих дітей, доцільним є позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, суд зазначає, що у відповідності до вимог ст. 169 СК України, мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. В той же час, відповідно до вимог ч. 3 ст. 166 СК України, при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Як установлено в судовому засіданні, відповідач матеріально не утримує свого малолітнього сина [PERSON] , не виконує батьківських обов`язків. Доказів, які б спростовували дані обставини, відповідач суду не надала. Відповідачка має вік 35 років, не подала доказів існування обставин, які істотно обмежують її працездатність, та доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяють зробити висновок про її спроможність сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини, у розмірі по 1000 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. За таких обставин з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 15.02.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути на користь держави судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved