Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

До Ірпінського міського Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради, про збільшення розміру аліментів на утримання дитини та позбавлення батьківських прав, в якій зазначено, 11 серпня 2011 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб Другим Приморським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 250. 28 листопада 2011 року, через 3 місяці після весілля, дізнавшись про вагітність позивача, [PERSON] покинув її. З того час і до сьогодні відповідач не цікавився життям та здоров`ям позивача. [INFO] позивач народила дочку - [PERSON] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України, оскільки, на час народження дитини сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. У свідоцтві про народження [PERSON] батьком дитини вказаний відповідач [PERSON] . За цей час позивач неодноразова намагалася зв`язатися із відповідачем та його родиною, однак, вони відмовлялися спілкуватися. Жодної матеріальної підтримки [PERSON] позивачу та дитині не надавав, лише після постановлення Приморським районним судом м.Одеси рішення про стягнення аліментів № 522/1442/13-ц від 10.06.2013 та відкриття виконавчого провадження 05 червня 2014 року ВП № 43586610 Приморським відділом ДВС, відповідач почав сплачувати аліменти, у розмірі 486 гривень на місяць. Але і ці незначні кошти на утримання дочки відповідач сплачував не довго. Вже півтора роки позивач не отримувала від нього оплати. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси по справі № 522/17949/14-ц від 24.11.2014, шлюб між сторонами розірвано. У березні 2015 позивач разом з дочкою переїхала до м. Буча та проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] , [INFO] вони одружилися. У шлюбі позивач народила ще одну дочку - [PERSON] , [INFO] . Вказує про те, що старша донька - [PERSON] взагалі не знає свого біологічного батька, жодного разу в житті вона його не бачила. [PERSON] вважає [PERSON] своїм рідним батьком. Він піклується про неї, називає її своєю донечкою, постійно відводить її та забирає зі школи. [PERSON] бажає удочерити [PERSON] . Крім того, зазначає про те, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса № 522/17184/15-ц від 16.12.2015 позивачу надано дозвіл на необмежені поїздки за кордон з дитиною, без згоди другого з батьків до досягнення дитиною повноліття. Доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , підтверджується також висновком органу опіки та піклування Бучанської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради № 763 від 19.1.2019. Просить збільшити розмір аліментів, стягнутих за рішенням Приморського районного суду м.Одеси про стягнення аліментів № 522/1442/13-ц від 10.06.2013 та стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні позивач та її представник просили задовольнити позовні вимоги. В судове засідання відповідач не з`явився, про місце, дату та час судового розгляду справи повідомлений належним чином, а тому, суд вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. В судове засідання представник третьої особи - Служба у справах дітей та сім`ї Бучанської міської ради Київської області, не з`явився, до суду направили, заяву в якій просили розгляд справи проводити за їх відсутності, а також надали висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11 серпня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб. Під час перебування сторін у шлюбі, [INFO] народилась дочка - [PERSON] . Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 133 Сімейного кодексу України. Згідно свідоцтві про народження [PERSON] батьком дитини вказаний відповідач [PERSON] . Відповідач з дружиною та дитиною не проживав, матеріальної допомоги не надавав. Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.06.2013 по справі № 522/1442/13-ц про стягнення аліментів з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 486 грн, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. 05 червня 2014 року на виконання вказаного рішення суду Приморським відділом ДВС відкрито виконавче провадження № ВП № 43586610. Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси по справі № 522/17949/14-ц від 24.11.2014, шлюб між сторонами розірвано. 04.06.2016 [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] . Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеса № 522/17184/15-ц від 16.12.2015 [PERSON] надано дозвіл на необмежені поїздки за кордон з дитиною, без згоди другого з батьків до досягнення дитиною повноліття. Доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , підтверджується також висновком органу опіки та піклування Бучанської міської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету Бучанської міської ради № 763 від 19.1.2019. Невиконання своїх батьківських обов`язків відповідачем підтверджується показами вчителя Бучанської школи № 5 [PERSON] , довідкою Бучанської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 5, в якій зазначено, що батько [PERSON] контакту зі школою, де вчиться дитина, не підтримує, дитину до школи приводять і забирають мати і вітчим, довідкою педіатра, в якій вказано, що [PERSON] жодного разу на прийом з дитиною не з`являвся. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Оскільки, судом встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої доньки, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, а тому, є передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітньої дитини. Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно із ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2)доведені стягувачемаліментів витратиплатника аліментів,у томучислі напридбання нерухомогоабо рухомогомайна,сума якихперевищує десятикратнийрозмір прожитковогомінімуму дляпрацездатної особи,якщо платникомаліментів недоведено джерелопоходження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень ст.ст. 183, 184 СК України суд за заявою одержувача може визначити розмір аліментів у вигляді частки від заробітку (доходу) матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Таким чином, підстави визначення розміру аліментів у частках від заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст. ст. 183, 184 СК України. У ч.1 ст.192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Ст.192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й інші норми, щодо обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. При цьому право застосування норми закону належить виключно суду. Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13. Водночас, правомірність такого способу захисту встановлюється судом з урахуванням фактичних обставин справи та залежить від наявності відповідних підстав, передбачених положеннями ст.ст. 182-184, 192 СК України. Оскільки, під час судового розгляду справи позивачем обґрунтовано позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів та розміру аліментів, діючи в інтересах дитини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмір 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) батька до досягнення дитиною повноліття. Крім того, суд звертає увагу на те, що аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання судовим рішенням законної сили (пункт 23 постанови пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Згідно з ч.6 ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача на користь держави також підлягає судовий збір. На підставі ст.ст. 84, 150, 155, 157, 164 -165, 180-182 СК України, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved