Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-10 00:00:00

В серпні 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 11 липня 2003 року в Зеленогайській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №2. В шлюбі є дитина [PERSON], [INFO]. Між ними постійно виникали сварки та скандали, фактично сім'я розпалась. Просить розірвати шлюб з [PERSON], дитину залишити проживати з матір'ю. Позивач [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити, суду пояснив, що сторони припинили сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Між ними часто виникають сварки та суперечки через те, що дружина їздить на роботу за кордон, а він бажає, щоб вона більше уваги приділяла сім'ї та залишалася вдома. Наполягає на розірванні шлюбу, на примирення не згідний. Відповідачка [PERSON] позов визнає, згідна на розірвання шлюбу, суду пояснила, що з позивачем часто виникають сварки та суперечки, подружніх стосунків вони не підтримують. Просить суд шлюб розірвати, дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу їй залишити прізвище «[PERSON]». Вислухавши позивача, відповідачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11 липня 2003 року, який зареєстрували в Зеленогайській сільській раді Заліщицького району Тернопільської області, актовий запис №2, про що свідчить свідоцтво про шлюб. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони припинили сімейні відносини, подружніх стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Між ними часто виникають сварки та суперечки через те, що виїзд дружини на роботу за кордон. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved