Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати незаконним та скасувати рішення [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області «Про передачу у власність земельної ділянки гр. [PERSON]» від 27.01.2017 №271; скасувати рішення Державного реєстратора Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області [PERSON] про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33877317 від 15.02.2017. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на підставі договору дарування, укладеного між нею та [PERSON], від 26.10.2006 №1222, вона є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, розташованого по вул.Гагаріна,19 у с.Богданівка Знам'янського району Кіровоградської області. Право приватної власності на даний будинок зареєстровано в Знам'янському районному комунальному підприємстві «Бюро технічної інвентаризації» 14.02.2007. На підставі її заяви щодо надання у власність земельної ділянки, [PERSON] сільською радою Знам'янського району Кіровоградської області (далі сільська рада) прийнято рішення «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON]» від 23.10.2009 №552. Даним рішенням сільська рада вирішила надати їй дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельні ділянки загальною площею 0,30 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови, 0,05 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в землях запасу по вул.Гагаріна,19 у с.Богданівка Знам'янського району Кіровоградської області. У подальшому, на підставі договору на виконання робіт від 09.12.2015 №277/1, фізичною особою-підприємцем, сертифікованим інженером землевпорядником, [PERSON] розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] загальною площею 0,2500 га, з них: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за вказаною адресою. До сільської ради з листом щодо погодження технічної документації вона звернулася 12.12.2016. Листом сільської ради від 29.12.2016 №729-02/16 їй повідомлено, що дане питання розглянуто на засіданні земельної комісії з питань землекористування, охорони довкілля та благоустрою населених пунктів сільської ради та прийнято рішення, яким відмовлено їй у погодженні схеми земельної ділянки та акту прийомки межових знаків на зберігання. Згідно з витягом з протоколу засідання земельної комісії з питань землекористування, охорони довкілля та благоустрою населених пунктів [PERSON] сільської ради від 28.12.2016, однією з підстав відмови в задоволенні її прохання зазначено: «... частина земельної ділянки, яку намагається зареєструвати [PERSON], вже зареєстрована за [PERSON] з кадастровим номером 3522280400:51:000:0700, що унеможливлює нову реєстрацію іншої земельної ділянки на цьому ж місці». Згідно з графічними матеріалами, відображеними в технічній документації, виявлено накладення земельної ділянки з кадастровим номером 3522280400:51:000:0700 по вулиці Гагаріна,13, користувачем якої є [PERSON], на земельну ділянку по вулиці Гагаріна,19, користувачем якої є вона, в с.Богданівка Знам'янського району Кіровоградської області. Дане накладення також виявлено після того, як фізичною-собою підприємцем, сертифікованим інженером землевпорядником, [PERSON] перероблено технічну документацію із землеустрою. Рішення «Про передачу у власність земельної ділянки гр. [PERSON]» №271 прийнято сільською радою 27.01.2017 (далі оскаржуване рішення). Оскаржуваним рішенням, зокрема, вирішено: затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,2500 га у тому числі: 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови (код класифікації виду цільового призначення землі - В. 02.01., кадастровий номер земельної ділянки 3522280400:51:000:0700), по вул.Гагаріна,13 у с.Богданівка Знам'янського району Кіровоградської області; передати у власність гр. [PERSON] вказану земельну ділянку. Вважає, що сільською радою прийнято рішення, яким узаконено захоплення земельної ділянки, що їй належить. Тому оскаржуване рішення прийнято всупереч законодавству України, грубо порушує її права щодо приватної власності на землю, та, у зв'язку з цим, підлягає визнанню незаконним у повному обсязі. На підставі оскаржуваного рішення 09.02.2017 у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно здійснено державну реєстрацію права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га з кадастровим номером 3522280400:51:000:0700 по вул.Гагаріна,13 у с.Богданівка Знам'янського району Кіровоградської області. Підстава внесення запису: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 15.02.2017, індексний номер 33877317, внесеного державним реєстратором [PERSON] Оскільки державна реєстрація права власності на земельну ділянку здійснена на підставі оскаржуваного рішення сільської ради, то, відповідно, рішення державного реєстратора, як і рішення сільської ради, підлягає скасуванню. У березні 2017 року вона звернулася до Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою до [PERSON] сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області, третя особа на стороні відповідача: [PERSON], про визнання незаконним та скасування рішення [PERSON] сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області «Про передачу у власність земельної ділянки гр. [PERSON]» від 27 січня 2017 року №271. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09.06.2017 у справі ЄУН 389/737/17 у задоволенні її позовних вимог відмовлено у повному обсязі. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 06.09.2017 рішення суду першої інстанції скасовано, в задоволенні позову відмовлено, оскільки «Спір, пов'язаний з оскарженням рішення ради про надання у власність земельної ділянки вирішується в позовному провадженні, а тому належним відповідачем, крім ради, є також власник земельної ділянки, який, на думку позивача, порушує його право власності або користування на спірну земельну ділянку, оскільки він володіє таким правом на предмет спору, який робить необхідним його залучити до участі у справі саме в якості відповідача. Разом з тим, власник земельної ділянки [PERSON] не є стороною у справі, а є третьою особою, відповідачем позивач зазначив тільки [PERSON] сільську раду»; «За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в позові, що не перешкоджає позивачу звернутися до суду з позовом до всіх належних відповідачів». Крім того, рішенням апеляційного суду також зафіксовано в судовому засіданні усні пояснення [PERSON], згідно з якими, [PERSON] підтвердив, що після приватизації ним земельної ділянки у його власність перейшла частина земельної ділянки, якою до цього фактично користувалася вона. Крім того, апеляційним судом проаналізовано технічні паспорти та встановлено, що згідно з відомостями, відображеними в її технічному паспорті на садибний (індивідуальний) житловий будинок, значиться земельна ділянка площею 3000 кв. м., з них під будівлями 114,2, під двором 780,3, під городом 2075,5. Натомість, у технічному паспорті [PERSON] на садибний (індивідуальний) житловий будинок містяться відомості про розмір земельної ділянки 222.2 кв. м. тільки під будинком та будівлями, розмір земельної ділянки під двором та городом не зазначений. Після приватизації [PERSON] земельної ділянки, розмір її земельної ділянки зменшився на пять соток. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги в повному обсязі, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Також надала додаткові письмові пояснення, в яких зазначено, що доводи сільської ради, викладені в письмових запереченнях на позовну заяву, не можуть братися судом до уваги оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи виходячи з наступного. Відповідач у своїх запереченнях намагається довести відсутність у позивача права на отримання земельної ділянки у власність в порядку ст.118 Земельного кодексу України. Зокрема зазначається, що для отримання земельної ділянки необхідно здійснити розроблення проекту землеустрою, а не технічної документації із землеустрою. Однак, межі предмету даного позову обмеженні виключно оскаржуваним рішенням та рішенням державного реєстратора про здійснення державної реєстрації права власності за [PERSON] на земельну ділянку. У даному судовому процесі до уваги можуть братися лише ті пояснення, докази сторін, що направлені на доведення законності чи незаконності зазначених рішень органу місцевого самоврядування. Разом з тим, вважає за необхідне окремо відреагувати на посилання сільської ради щодо того, що для отримання земельної ділянки у власність в порядку ст.118 Земельного кодексу України згідно з законодавством України необхідно здійснювати розроблення виключно проекту землеустрою. Так, частинами 1 та 2 статті 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Абзацом 8 статті 55 Закону України «Про землеустрій» передбачено, що якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. Отже, для отримання земельної ділянки у власність в порядку статті 118 Земельного кодексу України, на якій перебуває будинок та право власності на який зареєстровано згідно з чинним законодавством, достатньо технічної документації із землеустрою. Позивач має зареєстроване право приватної власності на будинок по вул.Гагаріна,19 у с.Богданівка Знам'янського району Кіровоградської області. На спростування доводів щодо дати розроблення технічної документації із землеустрою зазначено, що всі роботи щодо її розроблення здійснювалися в 2015 році, що підтверджується укладеним договором із сертифікованим інженером-землевпорядником та квитанцією на оплату робіт. Також, в запереченнях зазначено, що рішення «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON]» від 23.10.2009 №552 суперечить генеральному плану села. Проте, дане рішення органу місцевого самоврядування суперечить генеральному плану села лише в частині 0,05 га земельної ділянки, виділеної для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в землях запасу по вул.Гагаріна,19 у с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області. В цій частині рішення сільської ради не є предметом позову в даному судовому спорі. В іншій частині рішення сільської ради, тобто в частині 0,25 га земельної ділянки для обслуговування жилого будинку і господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови, відповідає генеральному плану у повному обсязі. Крім того, межі переданої органом місцевого самоврядування земельної ділянки [PERSON] охоплюють площу земельної ділянки, що завжди використовувалася позивачем, в тому числі і для обслуговування власного будинку. Факт відсутності за позивачем реєстрації права власності на дану земельну ділянку не позбавляє її права на приватизацію в порядку статті 118 Земельного кодексу, а також жодним правовим актом не наділяє правом інших осіб на приватизацію даної земельної ділянки. Також таке право позивача не обмежується в часі. Отже, нереалізованість права позивача на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, не наділяє правом здійснити її приватизацію іншими особами. До того ж, рішенням апеляційного суду також зафіксовано в судовому засіданні усні пояснення [PERSON], згідно з якими, ним підтверджено, що після приватизації земельної ділянки у його власність перейшла частина земельної ділянки, якою до цього фактично користувалася позивач. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], надавши письмове заперечення, в якому просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, оскільки позивачу дійсно сільською радою надано дозвіл на виготовлення документації із землеустрою для подальшої приватизації земельних ділянок. Проте, позивач вказану документацію не виготовила, а у зв'язку зі змінами в законодавстві України, той вид документації, дозвіл на виготовлення якого надавала сільська рада, на сьогоднішній день не виготовляється, відведення земельних ділянок здійснюється шляхом розробки проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок (що стосується земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, ч.6 ст.118 Земельного кодексу України) та технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) (що стосується земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, ч.8 ст.55 Закону України «Про землеустрій»). При цьому, на момент виготовлення [PERSON] технічної документації щодо становлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під належним йому житловим будинком, право власності на земельні ділянки на імя [PERSON] не реєструвалося, земельні ділянки, на які вона претендує у власність, їй не передавалися. Відповідно до п.3.12 інструкції «Про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками», затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів 18.05.2010 №376, закріплення межовими знаками меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється виконавцем у присутності власника (користувача) земельної ділянки, власників (користувачів) суміжних земельних ділянок або уповноваженою ним (ними) особою. З урахуванням викладеного та генерального плану с.Богданівна Знам'янського району Кіровоградської області, [PERSON] не являлася ані суміжним землевласником, ані суміжним землекористувачем [PERSON], тому закріплення меж, відповідно до вказаних вимог інструкції, здійснювалося за її відсутності. Земельна ділянка [PERSON] площею 0,25 га сформована 08.12.2016, тобто їй визначено межі, площу та внесено відомості про неї до Державного земельного кадастру України (присвоєно кадастровий номер 3522280400:51:000:0700). Після державної реєстрації земельної ділянки, вона стала світитися в публічній кадастровій карті синім кольором. А тому, 09.12.2015 [PERSON] не могла виготовити свою документацію, оскільки з наданих графічних матеріалів її документації видно, що на той момент земельна ділянка [PERSON] вже була зареєстрована у Державному земельному кадастрі. Крім того, підпунктом 3 позовної заяви [PERSON] зазначає, що подавала у грудні 2016 року до сільської ради заяву про погодження технічної документації. Однак, до сільської ради [PERSON] технічну документацію не надавала, а надала на погодження схему земельної ділянки та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання, що підтверджується заявою останньої від 19.12.2016. Відповідно до листа сільської ради від 29.12.2016 №729-02/16, наданого на вказану заяву, [PERSON] повідомлено про те, що її заяву розглянуто 28.12.2016 на засіданні земельної комісії з питань землекористування, охорони довкілля та благоустрою населених пунктів [PERSON] сільської ради та прийнято рішення, яким їй відмовлено у погодженні схеми земельної ділянки та акту прийомки межових знаків на зберігання без підпису суміжних землекористувачів. Крім того, згідно з договором дарування від 21.10.2000, [PERSON] є власником житлового будинку по вул.Гагаріна,13 у с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області. У порядку, визначеному ч.9 ст.55 Закону України «Про землеустрій» та на підставі договору на виконання робіт від 27.10.2016 [PERSON] замовлено та виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,2500 га по вул.Гагаріна,13 на території [PERSON] сільської ради Знам'янського району Кіровоградської області. На момент виготовлення [PERSON] технічної документації щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) під належним йому житловим будинком, право власності на земельні ділянки на ім'я [PERSON] не реєструвалося, земельна ділянка, на яку вона претендує у власність їй не передавалася. Згідно з актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 27.10.2016, межі зазначеної земельної ділянки збігаються з існуючими природними контурами та рубежами, погоджені з суміжними землевласниками та землекористувачами, про що наявні відповідні підписи. При цьому, закріплення межі земельної ділянки здійснювалося за відсутності позивача, оскільки вона не є суміжним землекористувачем чи землевласником. Оскаржуваним рішенням затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) загальною площею 0,2500 га, у тому числі: 0,2500 га для будівництва і услуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд присадибна ділянка), за рахунок земель житлової та громадської забудови (код класифікації виду цільового призначення землі - В.02.01., кадастровий номер земельної ділянки 3522280400:51:000:0700), по вул.Гагаріна,13 у с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області з передачею у власність [PERSON] вказаної земельної ділянки. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15.09.2017 №97493348, за [PERSON] зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку. Доводи представника позивача про те, що технічна документація виготовлена позивачем у грудні 2015 року не заслуговують на увагу, оскільки вони спростовуються картографічними матеріалами з Публічної кадастрової карти, де земельна ділянка відображена синім кольором, тобто на час виготовлення позивачем технічної документації земельна ділянка [PERSON] вже була зареєстрована у Державному земельному кадастрі. При цьому, до сільської ради із заявою щодо вирішення питання про погодження схеми земельної ділянки та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжних землекористувачів позивач звернулася лише 19.12.2016. Крім того, в порушення вимог ст.55 Закону України «Про землеустрій» конфігурація земельної ділянки [PERSON] не відповідає генеральному плану населеного пункту. Згідно з ч.3 ст.28 Закону України «Про землеустрій», відповідальність за достовірність та якість документації із землеустрою, в тому числі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки (на місцевості), покладається на її розробників. Однак, в порушення вимог вказаної норми, інженером-землевпорядником [PERSON] під час виготовлення технічної документації недоліки щодо часткового накладення меж земельних ділянок усунуто не було, незважаючи на перероблення технічної документації. Факт накладення земельних ділянок одна на одну був заздалегідь відомий позивачу, про що свідчить зміст позовної заяви. Крім того, заслуговують на увагу доводи представника відповідача про те, що до сільської ради позивачем надано на погодження схему земельної ділянки та акт прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжних землекористувачів, а не технічну документацію, що підтверджується відповідною заявою позивача від 19.12.2016. Таким чином, на підставі наявних у справі доказів, технічна документація із землеустрою на земельну ділянку позивача виконана таким чином, що допускає часткове накладення їх меж, що суперечить призначенню землеустрою та вимогам щодо достовірності технічної документації із землеустрою. Враховуючи вищевикладене, а також те, що позивачем не доведено порушення її прав та інтересів сільською радою, підстави для визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення відсутні. Крім того, посилання позивача на площі земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] не заслуговують на увагу, оскільки відповідно до ст.25 Закону України «Про землеустрій», види документації із землеустрою та їх склад встановлюються виключно цим Законом. При цьому, технічний паспорт БТІ не віднесено до документації із землеустрою. Стосовно позовної вимоги про скасування запису про державну реєстрацію права вказано, що Державний реєстратор по даній справі не має виступати у якості відповідача, оскільки дане рішення жодним чином не впливає на його права та обов'язки, а має виступати третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Крім того, Державний реєстратор прав виконувала законне рішення сільської ради, яке прийняте відповідно до вимог чинного законодавства. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] та просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Крім того, відповідач [PERSON] суду пояснив, що він знав про те, що саме [PERSON] користується спірною земельною ділянкою. При його зверненні до сільської ради, йому повідомили, що вона самовільно захопила цю земельну ділянку і дозволу їй ніхто не давав. Відповідач державний реєстратор Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Матеріали справи містять її заяву, в якій вона вирішення питання щодо суті позовних вимог залишила на розсуд суду та просила розглядати справу без її участі. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне. [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими та побутовими будівлями та спорудами по вул.Гагаріна,19 у с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області, про що свідчать договір дарування житлового будинку від 26.10.2006, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 14.02.2007 та реєстраційне посвідчення від 14.02.2007 (а.с.27, 28, 29). З технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №19 по вул.Гагаріна у с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області, виготовленого станом на 04.06.2013, вбачається, що за даним будинком значиться земельна ділянка площею 3000 кв. м., з них під будівлями 144,2, під двором 780,3, під городом 2075,5 (а.с.66-71). За користування земельною ділянкою площею 3000 кв. м. Матвєєва Н.М. регулярно сплачувала земельний податок, який станом на 01.03.2017 сплачений у повному обсязі, що встановлено з листа виконавчого комітету [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області від 20.02.2017 №94-02/16, листа Головного управління ДФС у Кіровоградській області від 01.03.2017 та відповідних квитанцій (а.с.72-73,74, 75, 76, 77, 78). Рішенням від 23.10.2009 №552 [PERSON] сільською радою Знамянського району Кіровоградської області [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що посвідчує право власності на земельні ділянки загальною площею 0,30 га, в тому числі 0,25 га для обслуговування жилого будинку і господарських будівель та споруд (присадибна ділянка) за рахунок земель житлової та громадської забудови, 0,05 га для ведення особистого селянського господарства за рахунок земель сільськогосподарського призначення, які перебувають в землях запасу с.Богданівка по вул.Гагаріна,19. У п.2 даного рішення вказано, що якщо при встановлені меж земельної ділянки в натурі будуть виявлені розбіжності в даних про розмір земельної ділянки з фактичними її розмірами, то остаточний розмір такої земельної ділянки буде затверджено сесією сільської ради додатково (а.с.30). На підставі договору на виконання робіт від 09.12.2015 №277/1, фізичною особою-підприємцем, сертифікованим інженером землевпорядником, [PERSON] розроблена технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] загальною площею 0,2500 га, з них: 0,2500 га - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою: вул.Гагаріна,19 с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області (а.с.37-65). Заяву про вирішення питання про погодження схеми земельної ділянки та акту прийомки-передачі межових знаків на зберігання без підпису суміжних землекористувачів, [PERSON] подала до сільської ради 19.12.2016 (а.с.138-141). На засіданні постійної комісії з питань землекористування, охорони довкілля та благоустрою населених пунктів сільської ради 28.12.2016 прийнято рішення, яким відмовлено [PERSON] у погодженні схеми земельної ділянки та акту прийомки межових знаків на зберігання, що вбачається з витягу з протоколу від 28.12.2016 №4, який направлений [PERSON] супровідним листом від 10.02.2017 (а.с.32, 33-36). Однією з підстав відмови в задоволенні прохання [PERSON] у зазначеному протоколі вказано: «... частина земельної ділянки, яку намагається зареєструвати [PERSON], вже зареєстрована за [PERSON] з кадастровим номером 3522280400:51:000:0700, що унеможливлює нову реєстрацію іншої земельної ділянки на цьому ж місці». Листом сільської ради від 29.12.2016 №729-02/16 [PERSON] повідомлено про прийняте рішення (а.с.31). З технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) [PERSON] для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,2500 га по вул.Гагаріна,13 у с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області, що розроблена фізичною особою-підприємцем [PERSON] на підставі договору на виконання робіт від 27.10.2016, та доданих до неї документів встановлено, що відповідач [PERSON] на підставі договору дарування житлового будинку від 21.10.2000 є власником жилого будинку з надвірними будівлями №13 по вул.Гагаріна у с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області. Його право власності на даний будинок зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.10.2016, про що свідчить інформаційна довідка від 25.10.2016. У технічному паспорті на вказаний будинок, виготовленому станом на 17.10.2016, вказано, що розмір земельної ділянки за даною адресою становить 222,2 кв. м., з них: під будинком 89,3 кв. м., під господарськими будівлями 132,9 кв. м.; розмір земельної ділянки під двором та під городом не зазначений (а.с.145-160). Рішенням «Про передачу у власність земельної ділянки гр. [PERSON]» від 27.01.2017 №271 [PERSON] сільською радою Знамянського району Кіровоградської області затверджено технічну документацію із землеустрою та передано у власність [PERSON] земельну ділянку з кадастровим номером 3522280400:51:000:0700 площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по вул.Гагаріна,13 у с.Богданівка Знамянського району Кіровоградської області (а.с.12). Згідно з інформаційною довідкою від 15.09.2017, на підставі вказаного рішення від 27.01.2017 №271 державним реєстратором Центру надання адміністративних послуг виконавчого комітету Знамянської міської ради Кіровоградської області [PERSON] щодо земельної ділянки з кадастровим номером 3522280400:51:000:0700 прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 33877317 від 15.02.2017 (а.с.13-14). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона працює державним кадастровим реєстратором відділу у Знамянському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області. У грудні 2016 року [PERSON] до відділу було надано технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) загальною площею 0,2500 га у с.Богданівка по вул.Гагаріна,13, на території [PERSON] сільської ради Знамянського району Кіровоградської області. При перевірці технічної документації порушень виявлено не було, а тому 09.12.2016 [PERSON] видано витяг з Державного земельного кадастру про реєстрацію земельної ділянки. Відображення земельної ділянки [PERSON] на картографічних матеріалах Публічної кадастрової карти, що містяться в технічній документації на земельну ділянку [PERSON], свідчать про те, що дана технічна документація була виготовлена вже після 09.12.2016, тобто після державної реєстрації [PERSON] своєї земельної ділянки. Право власності на землю ґарантується статтею 14 Конституції України. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно зі ст.2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об'єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Відповідно до пункту б) частини 1 статті 12 Земельного кодексу України, до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Згідно з ч.1 ст.116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст.116 Земельного кодексу України, набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом (ч.3 ст.116 Земельного кодексу України). Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений статтею 118 Земельного кодексу України. За змістом ч.1 ст.118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зі змісту частини 6 статті 118 Земельного кодексу України вбачається, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У частині 7 статті 118 Земельного кодексу України, зокрема, зазначено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Згідно з ч.9 ст.118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ч.1 ст.122 Земельного кодексу України, сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Згідно з п.в) ч.1 ст.2 Закону України «Про землеустрій», землеустрій забезпечує встановлення і закріплення на місцевості меж адміністративно-територіальних одиниць, територій природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного призначення, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Документація із землеустрою розробляється у вигляді схеми, проекту, робочого проекту або технічної документації (ч.1 ст.25 Закону України «Про землеустрій»). Одним з видів документації із землеустрою, відповідно до п.і) ч.2 ст.25 Закону України «Про землеустрій», є технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Пунктом ґ) ч.2 ст.25 Закону України «Про землеустрій» ще одним видом документації із землеустрою передбачено: проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов'язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. (ч.ч.1, 2, 4, 5, 6, 7 ст.55 Закону України «Про землеустрій»). Згідно з ч.9 ст.55 Закону України «Про землеустрій», якщо на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) передбачається здійснити передачу земельної ділянки державної чи комунальної власності у власність чи користування, на якій розташовано житловий будинок, право власності на який зареєстровано, така технічна документація розробляється на замовлення власника житлового будинку без надання дозволу Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади, органом місцевого самоврядування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 Земельного кодексу України. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.2 ст.95 Земельного кодексу України, порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Власники земельних ділянок, відповідно до ч.1 ст.91 Земельного кодексу України, зобов'язані: а) забезпечувати використання їх за цільовим призначенням; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов'язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем; ж) за свій рахунок привести земельну ділянку у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком здійснення такої зміни не власником земельної ділянки, коли приведення у попередній стан здійснюється за рахунок особи, яка незаконно змінила рельєф. Згідно з ч.1 ст.106 Земельного кодексу України, власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Статтею 107 Земельного кодексу України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки неможливо встановити, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У випадках, коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема з встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. Тож, у судовому засіданні встановлено та матеріалами справи підтверджено, що у фактичному користуванні [PERSON] з 26.10.2006 перебуває земельна ділянка розміром 0,30 га. З них, щодо 0,25 га виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка виготовляється щодо земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд, тобто присадибна ділянка. Щодо земельної ділянки розміром 0,05 га [PERSON] мала б виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який виготовляється щодо земельних ділянок, зокрема, для ведення особистого селянського господарства, але вказаний проект нею не виготовлявся. Тому, 28.12.2016 їй відмовлено в погодженні схеми земельної ділянки та акту прийомки межових знаків на зберігання без підпису суміжних землекористувачів, оскільки на той час чинне законодавство вже вимагало виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Будучи землекористувачем земельної ділянки розміром 0,30 га, [PERSON] своєчасно сплачувала земельний податок, не порушувала прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів. Як зазначив представник відповідача в своєму запереченні, технічний паспорт БТІ дійсно не відноситься до документації із землеустрою, але він підтверджує, що [PERSON] фактично використовувала земельну ділянку розміром 0,30 га. Водночас, технічний паспорт БТІ на будинок, власником якого є [PERSON], свідчить про те, що в його користуванні перебувала земельна ділянка розміром 222,2 кв. м. При цьому, технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), яка виготовляється щодо земельних ділянок для будівництва і обслуговування житлових будинків, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), виготовлено на земельну ділянку розміром 0,25 га. Цю земельну ділянку (присадибну ділянку) розміром 0,25 га оскаржуваним рішенням сільської ради 27.01.2017 передано у власність [PERSON] Також під час розгляду справи встановлено, що тверді межі між земельними ділянками [PERSON] та [PERSON] відсутні та ніколи не встановлювалися. [PERSON] та [PERSON] не є суміжними землекористувачами чи землевласниками, проте, не зважаючи на це, розмір присадибної земельної ділянки [PERSON] збільшився за рахунок зменшення розміру земельної ділянки, що перебуває у фактичному використанні [PERSON] Дані обставини сторонами в судовому засіданні не оспорювалися. Доводи сільської ради щодо самовільного захоплення [PERSON] спірної земельної ділянки не підтверджені та навпаки спростовуються рішенням самої сільської ради від 23.10.2009 №552 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку [PERSON]». Таким чином, ні зміни в законодавстві щодо виду документації із землеустрою, ні допущені помилки чи неточності при складенні вказаної документації, ні виготовлення документації раніше чи пізніше за часом у порівнянні з сусідніми землекористувачами, ні нереалізованість [PERSON] права на приватизацію земельної ділянки, яка перебуває в її користуванні, не позбавляють [PERSON] самого права користування спірною земельною ділянкою та не позбавляють її права на приватизацію земельної ділянки в майбутньому. Так само, вказані обставини не наділяють будь-якими правами інших осіб щодо спірної земельної ділянки, чи-то правом користування, чи-то правом на приватизацію, чи-то правом власності. Тож, суд не вбачає правових підстав для передачі у власність [PERSON] земельної ділянки розміром 0,25 га, тим паче, що дане збільшення розміру його земельної ділянки здійснено за рахунок частини земельної ділянки, що перебуває в постійному користуванні [PERSON] Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень. Відповідно до ч.10 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ст.21 ЦК України). Частиною 3 статті 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно з ч.1 ст.155 Земельного кодексу України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Оскільки оскаржуваним рішенням сільської ради порушуються права [PERSON] щодо користування земельною ділянкою, суд приходить до висновку про необхідність визнання його незаконним та скасування. В абзаці 1 частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зазначено, що у\~разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому\~підпунктом "а"\~пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Згідно з абзацом 1 пункту 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Враховуючи викладене та те, що суд дійшов до висновку про необхідність визнання незаконним та скасування оскаржуваного рішення сільської ради, то й рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер 33877317 від 15.02.2017, також слід скасувати. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, тому з відповідачів підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір у розмірі 1280 грн., тобто по 426 грн. 67 коп. з кожного відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.14, 19 Конституції України, ст.21 ЦК України, ст.ст.12, 91, 95, 106, 107, 116, 118, 122, 152, 155 Земельного кодексу України, ст.ст.2, 25, 55 Закону України «Про землеустрій», ст.ст.2, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved