Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON] у вересні 2017 року заявив позов до Садового товариства «Електрон» про визнання за ним права власності на земельну ділянку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. Позов мотивовано тим, що позивач не може прийняти спадщину в загальному порядку, через відсутність належних правоустановлюючих документів на спадкове майно. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 13.10.2017р. Ухвалою суду від 26.04.2018р. проведено заміну відповідача на належного - Київську міську раду (орган, що представляє територіальну громаду м. Києва), а СТ "Електрон" залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача. [PERSON] подав заяву, за якою позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив розглянути справу без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач та третя особа своїх представників в суд не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, відзиву, заперечень на позовну заяву не надходило. Оскільки у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, то суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим 01.01.2015року Відділом реєстрації смерті у місті Києві. До майна померлої в Першій київській державній нотаріальній конторі 07.05.2015 року заведено спадкову справу №576/2015. Позивач є сином померлої і єдиним спадкоємцем до її майна. Відповідно до договору купівлі-продажу земельної ділянки від 18.10.2001 року (далі договір купівлі-продажу), що посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Ларіною О.В. за реєстровим № 1-3582, [PERSON] придбала земельну ділянку [ADDRESS]. Проте нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, про що 04.08.2015 року виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Постанова обгрунтована тим, що право власності на земельну ділянку не зареєстровано на ім'я спадкодавця. Відповідно до статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. В п. 2 договору купівлі-продажу зазначено, що відчужувана земельна ділянка належить продавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER], виданного Київським міським головою 03.02.1999 року, згідно з рішенням Київської міської Ради від 07.07.1998 року за №66/20, та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №75-2-00820. Однак вказаний акт не зберігся, а тому відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії слід визнати законною. Разом з тим, наявність цього акту дає суду підстави прийти до висновку про те, що [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку з моменту підписання договору купівлі-продажу та його нотаріального посвідчення, що не суперечить приписам ст.ст. 22, 23, 30 ЗК України 1992 року, і про, що напряму зазначено в п. 7 договору купівлі-продажу. До того ж, СТ «Електрон», як це вбачається з довідки голови товариства від 14.08.2017р., визнає, що [PERSON] була власником спірної земельної ділянки, і з 2001 року була членом товариства. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Отже право власності на спірну земельну ділянку входить до спадкової маси за померлою [PERSON], проте не може бути прийнято спадкоємцем в загальному порядку, через відсутність правоустановлюючого документу, що посвідчує це право. Згідно з ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, шляхом визнання за [PERSON] права власності на земельну ділянку [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої [INFO] року. Судові витрати у справі розподілу не підлягають.

Outcome: approved