Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що її батьками були [PERSON] та [PERSON]. 16 лютого 1985 року вона одружилася із [PERSON], взявши при одруженні його прізвище «[PERSON]». 7 лютого 1995 року [PERSON] в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповідала своїм дітям: [PERSON] та їй, [PERSON]. В заповіті її прізвище зазначено дівоче - «[PERSON]», хоча на час його посвідчення вона мала прізвище «[PERSON]» . 7 лютого 1995 року [PERSON] в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі отримала: свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], як частку у спільному майні подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на ? частину даного будинку. Проте, [PERSON] право власності не зареєстровала в Білоцерківському МБТІ та реєстрі прав власності на нерухоме майно. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.1982 року Ставищенською селищною радою. [INFO] померла її мати [PERSON], після смерті якої вона прийняла спадщину, подавши в установлений строк заяву про прийняття спадщини. Інший спадкоємець за вказаним заповітом [PERSON] від прийняття спадщини відмовився відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про таку відмову. 16 січня 2015 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори відмовила їй (позивачу) у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно через невірне написання її прізвища у вказаному заповіті та відсутність передбаченої статтею 182 ЦК України державної реєстрації права власності на житловий будинок на ім'я спадкодавиці. Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок загальна площа будинку 74,10 кв. метри, житлова площа - 50,40 кв. метри, вартіст 80751 гривня (а.с. 20-22). Земельна ділянка, на якій розташовані житловий будинок «А», погріб з шийкою «В», прибудова «а», сарай-прибудова «б», сарай «Б», огорожа №1, ворота з хвірткою №2, приватизована. Позивач просить дати тлумачення вищевказаного заповіту, складеного 07 лютого 1995 року [PERSON] і посвідченого державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори Шепітко В.В., та визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] на вказаний житловий будинок. В судове засідання позивач подала до суду заяву з зазначенням, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача Ставищенської селищної ради в судове засідання не прибув, до суду селищна рада подала заяву про визнання позовних вимог та слухання справи у відсутність представника селищної ради. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача, [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Суд, розглянувши матеріали справи, заяву відповідача Ставищенської селищної ради про визнання позову та перевіривши письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] народилася позивач. Її батьками були [PERSON] та [PERSON] (а.с. 13). 16 лютого 1985 року у відділі ЗАГС Мінського району міста Києва позивач одружилася із [PERSON], взявши при одруженні його прізвище «[PERSON]» (а.с. 7, 12). 7 лютого 1995 року [PERSON] в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті, і на що вона за законом матиме право заповіла своїм дітям: [PERSON] та [PERSON]. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Ставищенської районної державної нотаріальної контори Шепітко В.В. за реєстровим № П-507. В заповіті прізвище позивача зазначено дівоче - «[PERSON]», хоча на час його посвідчення вона мала прізвище «[PERSON]» (а.с. 10). 7 лютого 1995 року [PERSON] в Ставищенській районній державній нотаріальній конторі отримала за реєстровим № С-136 свідоцтво про право власності на ? частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS], як частку у спільному майні подружжя (а.с. 9) та за реєстровим № С-134 свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на ? частину даного будинку (а.с. 8). Проте, [PERSON] право власності не зареєструвала в Білоцерківському МБТІ та реєстрі прав власності на нерухоме майно. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстроване в Білоцерківському бюро технічної інвентаризації (реєстр № 142, реєстрова книга №1) за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого 23.12.1982 року Ставищенською селищною радою Ставищенського району Київської області (а.с. 19). [INFO] померла [PERSON] (а.с. 11), після смерті якої її дочка позивач [PERSON] прийняла спадщину відповідно до ст. ст. 1223 ч. 1, 1269, ст. 1270 ЦК України, подавши в установлений строк заяву про прийняття спадщини. Інший спадкоємець за вказаним заповітом [PERSON] від прийняття спадщини відмовився відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України, подавши до нотаріальної контори відповідну заяву про таку відмову. 16 січня 2015 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори листом №57/02-14 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно через невірне написання прізвища позивача у вказаному заповіті та відсутність передбаченої статтею 182 ЦК України державної реєстрації права власності на житловий будинок на ім'я спадкодавиці та зазначила, що позивач не не може укласти договір про тлумачення заповіту, оскільки вона не є особою, вказаною у заповіті (а.с. 14). Відповідно до технічного паспорта на житловий будинок загальна площа будинку 74,10 кв. метри, житлова площа - 50,40 кв. метри, вартість 80751 гривня (а.с. 20-22). Земельна ділянка, на якій розташований вказаний житловий будинок, приватизована на ім'я спадкодавиці [PERSON] (а.с. 18). Згідно ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті і у відповідності до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно ст. 1256 ЦК України, тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями, у разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 ЦК України. У відповідності з вимогами статті 1299 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» право власності [PERSON] не було зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно, тому позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок через відсутність державної реєстрації права власності та неможливість її здійснити через припинення правоздатності спадкодавиці та відмову нотаріуса в оформлені спадкових прав (а.с. 18). Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі - Закон № 1952-IV) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до ст. 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що так як при складанні вищевказаного заповіту волею спадкодавиці було надати позивачу право власності в порядку спадкування за заповітом на все своє майно, - вказаний заповіт підлягає тлумаченню навіть при відсутності спору, оскільки воля спадкодавиці заповісти майно позивачу підтверджується зібраними по справі доказами та оскільки, як встановлено судом, право власності на вищевказаний житловий будинок на підставі вищевказаного свідоцтва про право власності мала [PERSON], а після смерті [INFO] останньої право власності в порядку спадкування за законом на вказаний будинок набула позивач [PERSON], та відповідачем Ставищенською селищною радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки Ставищенська селищна рада до пред'явлення позову про визнання права на спадщину на житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved