Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

[PERSON]М звернулась до суду з позовом до Ужгородської міської ради про визнання прав і обов"язків забудовника за законом до спадкового будинку. Свій позов позивачка мотивувала тим, що з 01 травня 1977 року по 30.04.2017 року вона перебувала в шлюбі з [PERSON], [INFO], та проживали разом в зведеному будинку по провулку Криничному в м. Ужгороді. 30 квітня 2017 року її чоловік, [PERSON], після важкої хвороби помер. 19 вересня 2017 року Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] було зареєстровано спадкову справу за №23/2017. Спадкоємцем першої черги , що прийняв спадщину є вона, дружина померлого. Їх спільні дочки [PERSON] та [PERSON] відмовились від часток у спадщині на користь позивачки . До складу спадщини ввійшов житловий будинок №15 по провулку Криничному в м. Ужгороді Закарпатської області та земельна ділянка, площею 0,0348 га для обслуговування будинку. 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] видано мені за реєстр. №1905 Свідоцтво на право на спадщину за законом. Що стосується видачі позивачці Свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок №15 по провулку Криничному в м. Ужгороді їй було відмовлено на тій підставі, що відсутні документи, що підтверджують введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на будинок за померлим. Відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок є перешкодою в оформленні свідоцтва про спадщину за законом в нотаріальному порядку. Чинне цивільне законодавство України не передбачає можливості видачі правовстановлюючих документів на нерухоме майно не введене в експлуатацію на імя померлих громадян для наступного оформлення права власності в порядку спадкування, як і не передбачає можливості реєстрації за померлим права власності на обєкти незавершеного будівництва. Так, Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.02.1998 року №19 [PERSON] було передано у власність обєкт незавершеного будівництва п. 11 по вул. Криничній в м. Ужгороді. Згідно Довідки міського відділу в справах будівництва та архітектури Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №485 від 28.07.1999 року даному будинку присвоєно поштову адресу: м. Ужгород, провулок Криничний, 15. 06.08.1999 року УжМБТІ видано технічний паспорт на зазначений будинок. Згідно Довідки КП „Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода від 15.10.2009 року №5989 підтверджено належність будинку [PERSON] як забудовнику з відсотком готовності забудови в 71%. На зверненняпозивачки , Довідкою КП „Архітектурно-планувальне бюро від 20.12.2017 року №1580 підтверджено відсутність реєстрації будинку. Враховуючи завершення будівельних робіт по зведенню будинку №15 по провулку Криничному в м. Ужгороді її покійним чоловіком нею також було замовлено та виготовлено новий технічний паспорт на житловий будинок. Згідно Звіту про проведення технічного обстеження від 19.12.2017 року, проведеного експертом з технічного обстеження будівель та споруд [PERSON] встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації індивідуального житлового будинку за адресою: м. Ужгород, провулок Криничний, 15 загальною площею 230,10 кв.м. Таким чином, житловий будинок №15 по провулку Криничному в м. Ужгороді, що був зведений покійним чоловіком позивачки - [PERSON], не належить до категорії обєктів самочинного будівництва. За таких обставин, єдиним способом захистити свої права є спосіб звернення до суду з вимогою про визнання прав та обовязків забудовника згідно ст. 16 Цивільного кодексу України. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд такий задовільнити. Представник відповідача в судове засідання не з"явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена. До суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позов просить розглянути на підставі наявних доказів. Заслухавши позицію представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши допустимість та належність кожного доказу, суд приходить до висновку про задоволення даного позову з огляду на наступне. Так, в судовому засіданні встановлено , що [PERSON], [INFO] з 01 травня 1977 року по 30.04.2017 року перебувала в шлюбі з [PERSON], [INFO], та проживали разом в зведеному будинку по провулку Криничному в м. Ужгороді. 30 квітня 2017 року її чоловік, [PERSON], після важкої хвороби помер. Факт смерті підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Ужгородським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області від 01.05.2017 року серії І-ФМ №225098. У відповідності до ст.1220 Цивільного кодексу України зі смертю чоловіка відкрилась спадщина. При цьому померлим [PERSON] заповіту щодо успадкування належного йому майна після його смерті залишено не було. За таких обставин, спадкування здійснюється у порядку, передбаченому для спадкування за законом. У відповідності до ч. 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку в шість місяців з дня відкриття спадщини, він не заявив відмову від неї. 19 вересня 2017 року Приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] було зареєстровано спадкову справу за №23/2017, про що у Спадковому реєстрі внесено запис за №61249617 від 19.09.2017 року. Спадкоємцем першої черги (ст. 1261 ЦК України), що прийняв спадщину є дружина померлого, [PERSON], що підтверджується Довідкою Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.12.2017 року. Їх спільні дочки [PERSON] та [PERSON] відмовились від часток у спадщині на користь позивачки . До складу спадщини ввійшов житловий будинок №15 по провулку Криничному в м. Ужгороді Закарпатської області та земельна ділянка, площею 0,0348 га для обслуговування будинку. 09 листопада 2017 року приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] видано позивачу за реєстр. №1905 Свідоцтво на право на спадщину за законом, яким засвідчено набуття нею в порядку спадкування за померлим [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,0348 га, що розташована за адресою: Закарпатська область, м. Ужгород, провул. Криничний, 15, кадастровий номер 2110100000:41:001:0443. Щодо видачі Свідоцтва на право на спадщину за законом на житловий будинок №15 по провулку Криничному в м. Ужгороді [PERSON]М було відмовлено на тій підставі, що відсутні документи, що підтверджують введення в експлуатацію та реєстрацію права власності на будинок за померлим, що підтверджується Довідкою Приватного нотаріуса Ужгородського міського нотаріального округу [PERSON] від 14.12.2017 року. Відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок є перешкодою в оформленні свідоцтва про спадщину за законом в нотаріальному порядку. За таких обставин, оформлення права власності на житловий будинок в порядку спадкування з оформленням, відповідно, свідоцтва про право на спадщину за законом є неможливим, оскільки у відповідності до п. 4.15 глави 10 розділу другого Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Разом з тим, чинне цивільне законодавство України не передбачає можливості видачі правовстановлюючих документів на нерухоме майно не введене в експлуатацію на імя померлих громадян для наступного оформлення права власності в порядку спадкування, як і не передбачає можливості реєстрації за померлим права власності на обєкти незавершеного будівництва. Згідно зі ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Так, Рішенням Виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 25.02.1998 року №19 [PERSON] було передано у власність обєкт незавершеного будівництва п. 11 по вул. Криничній в м. Ужгороді. Згідно Довідки міського відділу в справах будівництва та архітектури Виконавчого комітету Ужгородської міської ради №485 від 28.07.1999 року даному будинку присвоєно поштову адресу: м. Ужгород, провулок Криничний, 15. 06.08.1999 року УжМБТІ видано технічний паспорт на зазначений будинок. Згідно Довідки КП „Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода від 15.10.2009 року №5989 підтверджено належність будинку [PERSON] як забудовнику з відсотком готовності забудови в 71%. На звернення позивачки Довідкою КП „Архітектурно-планувальне бюро від 20.12.2017 року №1580 підтверджено відсутність реєстрації будинку. Враховуючи завершення будівельних робіт по зведенню будинку №15 по провулку Криничному в м. Ужгороді покійним чоловіком позивачки та нею також було замовлено та виготовлено новий технічний паспорт на житловий будинок. Згідно Звіту про проведення технічного обстеження від 19.12.2017 року, проведеного експертом з технічного обстеження будівель та споруд [PERSON] встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації індивідуального житлового будинку за адресою: м. Ужгород, провулок Криничний, 15 загальною площею 230,10 кв.м. Таким чином, житловий будинок №15 по провулку Криничному в м. Ужгороді, що був зведений покійним чоловіком позивачки - [PERSON], не належить до категорії обєктів самочинного будівництва. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові по справі №6-159 цс15 від 27.05.2015 року, визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. У відповідності до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 N 7 „Про судову практику у справах про спадкування якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є визнання права. Згідно п. 3.3. [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 №24-753/0/4-13 за відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. на підставі наведеного ,

Outcome: approved