Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

В березні 2017 року до Баранівського районного суду звернулася [PERSON] (надалі також позивач) з позовом до [PERSON] (далі також відповідач) про стягнення аліментів на утримання дитини і своє утримання. Позов обгрунтовувався тим, що 16.05.2016 р. позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Від спільного сумісного проживання у них народилася донька [PERSON], [INFO] Однак, відповідач жодної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в добровільному порядку відмовився надавати кошти на утримання доньки. Зважаючи на викладене, позивач звернулася до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивач не з'явилася, через канцелярію суду подала заяву, якою підтримала заявлені позовні вимоги, позов просила задовольнити, а справу слухати без її участі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо стягнення аліментів на утримання дитини та на утримання своєї дружини не надав. Суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч.2 ст.197 та ст.224 ЦПК України. Суд, розглянувши надані документи і матеріали, з'ясувавши обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що 16.05.2016 р. між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 16.05.2016 р. виданого виконавчим комітетом Полянківської селищної ради Баранівського району Житомирської області. (а.с. 4). Згідно Свідоцтва про народження від 06.09.2016 р. виданого Барановським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області [PERSON] є матір'ю, а [PERSON] відповідно батьком-[PERSON]., яка народилася [INFO] р. (а.с. 5). В судовому засіданні встановлено, що відповідач ніде не працює, інших дітей не має, аліменти нікому не виплачує, між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дитини. Отже, за змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. З урахуванням фактичних обставин справи, та вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованим та такою, що підлягає до задоволення. Окрім того, відповідно до ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Позивач з 04.11.2016 р. перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тобто до [INFO] р., що підтверджується довідкою №4 виданої головним лікарем Баранівського ЦПМСД. (а.с. 7). Зважаючи на викладене, враховуючи те, що відповідач є працездатним, інших дітей не має, стягнень на утримання інших непрацездатних осіб не має, таким чином, суд вважає, що відповідач може надавати допомогу на утримання дружини. Окрім того, в силу п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільняється від сплати судового збору щодо вимоги про стягнення аліментів, а тому,

Outcome: approved