Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

Жмеринська місцева прокуратура в інтересах держави в особі комунальної установи "Жмеринська центральна районна лікарня" звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], про стягнення витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, мотивуючи його тим, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2016 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, його дії кваліфіковано як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у статті 121 цього Кодексу, але таке, що спричинило потерпілому тривалий розлад здоров'я або значну стійку втрату працездатності менш як на одну третину. [PERSON] визнано винним та засуджено за те, що 10 квітня 2016 року близько 21-00 год. за місцем свого проживання [INFO] під час сімейної сварки, яка виникла на побутовому ґрунті та неприязних стосунків між ним та його колишньою дружиною [PERSON], наніс тілесні ушкодження останній, а саме множинні удари долонями рук по різних частинах тіла та голови.Внаслідок цього, відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 144, яка була завершена 27 травня 2016 року, потерпілій [PERSON] було заподіяно: переломи 9-го ребра зліва та гачкоподібної кістки лівої кисті, струс головного мозку, множинні ушиблені крововиливи обличчя, обох кінцівок, голови, вушних раковин, молочних залоз, грудної клітини з обох сторін, обох кистей, нижніх кінцівок, гематоми повік обох очей, підслизові крововиливи обох очей, садна шиї. Переломи 9-го ребра зліва та гачкоподібної кістки лівої кисті не являлись небезпечними для життя в момент заподіяння, не супроводжувались небезпечними для життя явищами та за ознакою тривалого розладу здоров'я (більше 21 дня) належить до тілесних ушкоджень середнього ступеня важкості. Решта ж тілесних ушкоджень за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров'я, або незначну стійку втрату працездатності.Відповідно до висновку судово-медичної експертизи №185, яка була розпочата 11 серпня 2016 року і завершена 12 серпня 2016 року вищевикладені тілесні ушкодження виникли від неодноразової дії тупого твердого предмету (предметів). Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла [PERSON] знаходилася на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні КУ «Жмеринська ЦРЛ» з 10.04.2016 року по 19.04.2016 року. Згідно листа КУ «Жмеринська ЦРЛ» хворий перебував на лікуванні 9 ліжко-днів. Вартість ліжко-дня за вказаний період становила 197,82 грн. Тобто загальна вартість перебування в лікарні марчук Ю.Г.складає 1780,32 грн. Отже неповернення вказаних коштів, витрачених Жмеринською ЦРЛ на лікування потерпілої від злочину, свідчить про порушення державних інтересів. Закладом охорони здоровя - Комунальною установою «Жмеринська центральна районна лікарня», фінансування якої здійснюється за рахунок районного бюджету та економічна діяльність, якого здійснюється відповідно до затвердженого кошторису, здійснено лікування потерпілого від злочину, а тому кошти витрачені на лікування [PERSON] підлягають відшкодуванню до бюджету, неповернення яких, зачіпає інтереси району, а також держави в цілому. На підставі викладеного просить стягнути з відповідача на користь держави в особі КУ «Жмеринська ЦРЛ» в рахунок відшкодування витрат КУ «Жмеринська ЦРЛ» на лікування особи, яка потерпіла від злочину кошти в сумі 1780,38 грн. В судовому засіданні прокурор Лукянчук Д.О. позов підтримав та просив його задовольнити. Представник КУ «Жмеринська ЦРЛ», в інтересах якої подано позов, в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи у його відсутність , позов підтримав. Відповідач [PERSON] заявлені позовні вимоги визнав повністю. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2016 р. у справі №130/2057/16-к [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст.122 КК України (а.с.5-6) Згідно ухвали Апеляційного суду Вінницької області апеляційна скарга [PERSON] залишена без задоволення, а вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 21.10.2016 року без змін (а.с.7-10). Згідно відповіді КУ «Жмеринської ЦРЛ» від 16.032017 року (а.с.12) на запит місцевої прокуратури від 13.03.2017 року (а.11) вартість лікування [PERSON] з 10.04.2016 року по 19.04.2016 року становить 1780,38 грн., вартість лікування закладу не відшкодовувалося. Згідно статуту Комунальна установа «Жмеринська центральна районна лікарня» є юридичною особою (а.с.13-14) та є спільною власністю територіальних громад селища, сіл Жмеринського району, управління якого здійснює Жмеринська районна рада (а.с.13-14). За ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1206 ЦК України визначено, що особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо злочин вчинено малолітньою або неповнолітньою особою, витрати на лікування потерпілого відшкодовуються особами, визначеними статтями 1178 і 1179 цього Кодексу. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року, судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Пунктом 2 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України N 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (місцевого чи регіонального самоврядування), або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я (п.п. 3, 4 Порядку). Відповідально до ч.ч.3 і 4 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, суд оцінивши та перевіривши розрахунок вартості витрат на лікування хворого [PERSON], приходить до висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача [PERSON] 1780,32 грн. витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий в сумі 1600 грн., оскільки позивач при зверненні до суду із даним позовом звільнений від його сплати на підставі п.6 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ст.ст.1166 ч.1, 1206 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України N 545 від 16.07.1993 р.,

Outcome: approved