Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає поділити в натурі їх спільне майно, виділивши кожному з подружжя певну частину; припинити право власності позивача на автомобіль «NISSAN»; стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості майна в сумі 56500 грн. та встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] Заявлені вимоги мотивує тим, що з перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, під час якого вони спільно придбали транспортний засіб та інше майно, в тому числі меблі та побутову техніку на загальну суму 181600 грн., згоди на розподіл якого сторони не дійшли. Придбана у шлюбі квартира перебуває у спільній частковій власності подружжя, проте визначити порядок користування нею за домовленістю виявилось неможливим. Уточнивши заявлені вимоги позивач [PERSON] остаточно прохає суд (а.с.28) здійснити розподіл спільного майна, визнати за відповідачем право власності на транспортний засіб без стягнення на її користь компенсації вартості спільного майна та встановити порядок користування квартирою. Будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала повністю в редакції позову від 02.11.2015 року, посилаючись на викладені у ньому обставини. Відповідач [PERSON], будучи обізнаним про наслідки застосування судом ч.4 ст.174 ЦПК України, в судовому засіданні позов визнав повністю. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, перевіривши приєднані до справи матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення у повному обсязі, з огляду на наступне. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно з роз'ясненнями, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" (ч.3 пункту 24) у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05.08.1995 року, який було розірвано за рішенням Комсомольського міського суду від 24.11.2015 року (а.с.8,49). Між сторонами виник спір щодо розподілу спільного майна подружжя та порядку користування спільною квартирою [ADDRESS] Зазначене нерухоме майно перебуває у спільній частковій власності подружжя [PERSON] та їх неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.30,47). Спірні правовідносини регулюються нормами сімейного та цивільного законодавства України. Частиною першою статті 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно частини першої статті 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно частини першої статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначено ст.71 СК України, за якою майно може бути поділено в натурі, а неподільні речі присуджуються одному з подружжя. За нормами ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно з п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. За таких обставин, враховуючи повне визнання позову відповідачем, яке є прийнятним в контексті ст.174 ЦПК України, беручи до уваги рівність часток подружжя у майні при здійсненні його розподілу, та раціональність запропонованого позивачем порядку користування спірним житлом, суд доходить висновку щодо обгрунтованості вимог [PERSON] Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved