Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-05 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної шкоди. Позовні вимоги позивач обґрунтував наступним. 09 листопада 2013 року у м. Одесі по вул. 25-ї Чапаєвської дивізії,\~\~трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем\~[NUMBER],\~під керуванням водія [PERSON] та автомобілем\~[NUMBER], яким керував [PERSON]. Відповідно до постанови суду від 20.12.2013 року, винним у скоєнні ДТП було визнано [PERSON]. Аварійним комісаром Товариства з обмеженою відповідальністю МП «Універсал ЛТД» [PERSON] було складено Аварійний сертифікат №238-03/15 від 13.02.2015р., за яким загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю [NUMBER], станом на дату складання цього сертифікату, становить 43995,46грн. Вартість ремонту автомобілю «NISSAN ALMERA», з урахуванням фізичного зносу, становить 26370, 46 гривень. Розмір страхового відшкодування зменшується на встановлену полісом франшизу, яка становить 500 гривень, таким чином, ПАТ «УТСК» має виплатити у якості страхового відшкодування грошову суму у розмірі 25870,46 грн. На думку позивача, різницю між загальним розміром шкоди та розміром страхового відшкодування (43995,46 - 25870,46 = 18125), а саме суму у розмірі 18125грн., у тому числі встановлену Полісом АС/2300308 франшизу, у розмірі 500,00 грн. має сплатити [PERSON]. Проте, станом на подання позовної заяви, Відповідачем 1 та Відповідачем 2 так і не було здійснено виплат. Позивач зазначає, що внаслідок ушкодження його майна, ним було перенесено душевні страждання, викликані дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по організації оцінки збитків, організації відшкодування шкоди та витрати зусиль для відновлення технічного стану автомобілю, зважаючи, що установа, де працює Позивач знаходиться на далекій відстані від дому, та він разом з сімєю, маючи автомобіль, фактично не має змоги тривалий час його використовувати за призначенням, що змушує витрачати додатковий час та грошові кошти на дорогу, користуючись послугами таксі, а тому просить відшкодувати заподіяну моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.. Представник позивача надав до суду заяву, у якій підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити та розглянути справу за відсутності позивача. Відповідач-1: ПАТ «УТСК» у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи неодноразово повідомлявся належним чином. Так, отримавши 24.04.2015 року копію позову, додатки до нього та ухвалу про відкриття провадження по справі з зазначенням про слухання справи - 15.05.2015року,(а.с.36), відповідач - ПАТ «УТСК», у судове засідання в призначений час - 15.05.2015 року не прибув, заяви про відкладення слухання справи, до суду не надав. Натомість подав апеляційну скаргу про скасування ухвали про відкриття провадження по справі (а.с.45), яка судом апеляційної інстанції була відхилена (а.с.64-65). У зв'язку з неявкою відповідача - ПАТ «УТСК» у судове засідання 15.05.2015 року, розгляд справи судом було відкладено на 11.06.2015 року та відповідачу - ПАТ «УТСК» було направлено дві повістки про явку до суду на зазначений день. Отримавши першу повістку 25.05.2015 року про явку до суду на 11.06.2015 року, про що свідчить повідомлення (а.с.77) та другу повістку - 04.06.2015р., про що свідчить повідомлення (а.с.70) відповідач - ПАТ «УТСК», у судове засідання в призначений час - 11.06.2015 року в 12.15 год не прибув та своєчасно заяви про відкладення слухання справи, до суду не надав. Натомість, у день слухання справи, електронною поштою 11.06.2015 року в 11.35 год. було надіслано на адресу суду текст слідуючого змісту: терміново судді Мирончук переслати сканокопії документів до початку розгляду справи № 521/4891/15-ц та тією ж електронною поштою надано ксерокопію ухвали господарського суду м. Києва про порушення провадження у справі за позовом ПАТ УСК "Княжа Вієнна..." до відповідача та ксерокопію довіреності відповідача гр.[PERSON], але де та особа мешкає, у ксерокопії довіреності цього не зазначено та не було вказано про відкладення розгляду справи.(а.с.79-82). У зв'язку з неявкою відповідача - ПАТ «УТСК» у судове засідання 11.06.2015 року, розгляд справи, в черговий раз, судом було відкладено на 28.07.2015 року та відповідачу - ПАТ «УТСК» було знову направлено повістку про явку до суду на зазначений день. Проте, відповідач - ПАТ «УТСК» поштою направив до суду клопотання про перенесення розгляду справи, у якому вказав суду витребувати у позивача документи та надав суду вказівку про надіслання судом тих витребуваних документів на його адресу. (а.с.71). У зв'язку з неявкою відповідача ПАТ «УТСК» у судове засідання 28.07.2015 року, розгляд справи судом було відкладено на 06.08.2015 року та Відповідачу - ПАТ «УТСК» було направлено повістку про явку до суду на зазначений день. Отримавши повістку 31.07.2015 року про явку до суду на 06.08.2015 року, про що свідчить повідомлення (а.с.91), відповідач - ПАТ «УТСК», у судове засідання в призначений час - 06.08.2015 року не прибув та своєчасно заяви про відкладення слухання справи, до суду не надав. Виходячи з викладеного, судом було прийнято всі міри для виклику відповідача - ПАТ «УТСК» у судове засідання та надання йому можливості надати до суду по справі заперечення, але вказаний відповідач своїм правом надання заперечень не скористався та до суду не прибув, незважаючи на багаторазове відкладення судом розгляду справи та своєчасне неодноразове повідомлення вказаного відповідача про розгляд справи, судом. Зазначені дії відповідача - ПАТ «УТСК», можуть свідчити лише про навмисне затягування розгляду справи. Відповідач-2 [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи також неодноразово повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.\~\~ Дослідивши матеріали справи, встановивши обставини, якими обґрунтовуються доводи, з'ясувавши характер та взаємовідносини сторін, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, суд прийшов до наступного. Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, позивач [PERSON] є власником автомобілю \~[NUMBER].\~ (а.с.9). Судом встановлено, що 09 листопада 2013 року у м. Одесі по вул. 25-ї Чапаєвської дивізії,\~\~трапилась дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої відбулося зіткнення між автомобілем\~[NUMBER],\~під керуванням водія [PERSON] та автомобілем\~[NUMBER], яким керував [PERSON]. В результаті ДТП, автомобіль, який належить [PERSON] був пошкоджений. 20 грудня 2013 року постановою Іллічівського міського суду Одеської області [PERSON] визнано винним у скоєні дорожньо-транспортної пригоди та притягнуто до адміністративної відповідальності, передбаченої ст.\~124 КпАП України (а.с. 12). Відповідно до ст. 61 ЦПК України, постанова по справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією з особою. Таким чином, вина відповідача [PERSON]. у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди є преюдиціальним фактом, та не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. ст.\~979,\~981,\~982,\~983 ЦК України,\~за договором страхування, одна сторона (страховик) зобов'язується, у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові), або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату). Договір страхування може укладатися, шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса). Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату, у разі настання страхового випадку, розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства. Згідно п.16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 01.03.2013 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до\~статті 21 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-ІУ від 01.07.2004 року,\~\~особи, які користуються наземними транспортним засобами зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю, або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. Оскільки, відповідно до ст.3 ЗУ №1961-ІУ, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється, як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення\~статті 1194 ЦК України, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону №1961-ІУ, обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладений відповідний договір, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди, завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком в межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Однак, виходячи з наведених норм права, відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження, або спростування заявленого до нього позову, зокрема, ним не зазначено чи проводилося ним дослідження пошкодженого автомобіля та не надано висновку щодо дослідження пошкодженого автомобіля, не надано прийнятого ним рішення щодо виплат чи відмови в проведенні виплати позивачу. Отже, відповідачем - ПАТ «УТСК», заперечення по справі не надано та не підтверджено їх доказами, що протирічить вимогам ст.60 ЦПК України, відповідно до якої, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, судом досліджуються ті докази, які надані позивачем, тим більше, що позивачем до суду надано докази, які спростовують заявлене відповідачем, у його відповіді позивачу.(а.с.25).. Так, згідно складеного аварійним комісаром ТОВ МП «Універсал ЛТД» [PERSON] Аварійного сертифікату №238-03/15 від 13.02.2015р., загальна вартість відновлювального ремонту автомобілю «NISSAN ALMERA», реєстраційний №ВН 8590 ВК, станом на дату складання сертифікату, становить 43995,46грн. Вартість відновлювального ремонту автомобілю «NISSAN ALMERA», з урахуванням фізичного зносу, становить 26370, 46 гривень. (а.с. 13-23). Позивач [PERSON] звернувся 07.04.2014 року з заявою до відповідача - страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», згідно полюсу обовязкового страхування цивільної відповідальності № АС/2300308, про виплату йому страхового відшкодування. (11). Зазначену заяву позивача, відповідач - страхова компанія ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», отримала 11.04.2014 року, про що свідчить повідомлення про вручення (а.с.92), з зазначенням поштовим відділенням дати вручення та і, вказану дату вручення підтвердив і сам відповідач у своєму листі позивачу (а.с.25). Проте, у тому ж листі відповідача - страхової компанії ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія», позивачу, відповідач вказує, що заяву позивача він отримав 23.05.14р. вх. №1573, але в цьому ж листі він зазначає, що останній документ позивача він отримав 11.04.2014р. і строки для проведення виплати страхового відшкодування ним не порушено, суму страхового відшкодування ним розраховано у розмірі 9778,58 грн. (а.с.15). Однак, на час розгляду справи, відповідач не надав доказів сплати страхового відшкодування позивачу ні в сумі, яку він сам визначив, ні в сумі, зазначеній позивачем, заперечень на позовну заяву до суду також не надав, натомість всіляко намагався затягнути розгляд справи, про що було зазначено судом вище. Статтею 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 36 цього Закону, страховик,

Outcome: approved