Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви вказала, що 23.09.2015 року померла її мати [PERSON], яка проживала по вул. Леніна (Шевченка), 7/1 в с. Климентовичі Шепетівського району Хмельницької області. На день смерті заявник проживала разом із матірю по вул. Леніна (Шевченка), 7/1 в с. Климентовичі Шепетівського району Хмельницької області без реєстрації, тому після смерті матері вона не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В лютому 2017 року, з метою оформлення права на спадщину, вона звернулася до Шепетівської районної державної нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини нею не підтверджено. У судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Заінтересована особа [PERSON] заяву підтримала. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з часу відкриття спадщини. Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що 23 вересня 2015 року померла мати заявника [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на квартиру № 1 в будинку № 7, що розташований по вул. Леніна (Шевченка) в с. Климентовичі Шепетівського району Хмельницької області. [PERSON] залишила заповіт на дочку [PERSON] Відповідно до довідки Шепетівської районної державної нотаріальної контори №171/01-16 від 13 лютого 2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини нею не підтверджено. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася. Рідна сестра заявника [PERSON] на спадщину матері не претендує, інших спадкоємців немає. Судилківська сільська рада із заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON] до суду не зверталася. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Шепетівської районної державної адміністрації від 13.02.2017р., [PERSON] перебувала на обліку в управлінні та отримувала компенсаційні виплати як особа, яка здійснює догляд за особою, яка досягла 80-ти річного віку за період з 17.12.2013р. по 30.09.2015р. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] на час смерті її матері [PERSON] проживала разом з нею по вул. Леніна (Шевченка), 7/1 в с. Климентовичі Шепетівського району Хмельницької області, де доглядала за нею. Визнання факту постійного проживання зі спадкодавцем заявнику необхідно для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час її смерті та відкриття спадщини, по вул. Леніна (Шевченка), 7/1 в с. Климентовичі Шепетівського району Хмельницької області, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. [PERSON], будучи єдиною спадкоємицею після смерті матері [PERSON], на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, у шестимісячний строк не заявила про відмову від спадщини, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved