Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-01 00:00:00

До суду звернулася [PERSON], з позовними вимогами до [PERSON], про визначення, що частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], яка залишилася як спадок після смерті її батька, складає ? частку цієї квартири, та ? частку після смерті її матері. На слухання справи позивач не явилася, подала заяву про проведення розгляду справи за її відсутності, просила позовні вимоги задоволити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з,явилася, до суду надано письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 01 червня 1995р., виданого на підставі розпорядження генерального директора ВО „Чорнобильська АЕС" за № 200 пр. від 01.06.1995 року, копія якого долучена до справи, батькам позивача - [PERSON] та [PERSON] було передано у спільну сумісну власність житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. ЇХ право спільної сумісної власності на це приміщення було зареєстровано 18 липня 1995 року у Славутицькому міському бюро технічної інвентаризації Київської області за реєстровим № 377/77. Відповідно до вищевказаного правовстановлюючого документу вони вдвох стали співвласниками житлового приміщення у рівних долях (частках), оскільки між ними не було ніякої домовленості щодо частки кожного у спільній сумісній власності під час передачі вищевказаного житлового приміщення у приватну власність за приватизацією. Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] помер [INFO], актовий запис № 149. Згідно свідоцтва про смерть, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Славутицького міського управління юстиції у Київській області, [PERSON] померла [INFO], актовий запис № 150. Після смерті батьків у позивача виникло питання щодо прийняття та оформлення спадщини. З наданих документів вбачається, що при зверненні до державного нотаріуса з питанням про відкриття спадкової справи позивачу повідомлено, що вона не зможе оформити своє право на спадщину у даному житловому приміщенні, яка залишилася після смерті її батьків, так як в Свідоцтві про право власності на житло не було вказано розмір частки /долі/ кожного з них. На даний час відповідно до наданих суду документів вбачається, що співвласниками цієї квартири є [PERSON], який помер [INFO], актовий запис № 149 і [PERSON], яка померла [INFO], актовий запис № 150. Відповідно свідоцтва про народження позивача - [PERSON], батьками записані вказані особи, як батько [PERSON], мати - [PERSON]. Згідно свідоцтва про шлюб позивача вона 28.08.1976 року як [PERSON], вступила у шлюб і узяла прізвище [PERSON]. Позивач оформити належним чином спадщину по даний час не має можливості, так як під час отримання житла у спільну сумісну власність її батьками під час його приватизації не були визначені частки кожного з співвласників. Відповідно до ст. 12 Закону „Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ (далі Закон № 2482-ХІІ) власник приватизованого майна має право розпоряджатися квартирою на свій власний розсуд: продати, подарувати, заповісти, здати в оренду, укласти інші угоди, не заборонені законом. Відповідно до ч.2 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у тому числі тих, що тимчасово відсутні і за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Оскільки Законом № 2482-ХІІ не визначено умов, за яких один із членів сім'ї матиме більшу або меншу частку в приватизованому житлі, то частки кожного є рівними. Виходячи з кількості співвласників спірної квартири, кожен з них має право на одну другу частку приватизованої квартири. Відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно заповіту від 18 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори, [PERSON] заповідав в рівних частках кожному - [PERSON]- позивачеві у справі, та [PERSON], відповідачеві у справі належну йому частку квартири [ADDRESS] Згідно заповіту від 18 жовтня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Славутицької державної нотаріальної контори, [PERSON] заповідала в рівних частках кожному - [PERSON]- позивачеві у справі, та [PERSON], відповідачеві у справі належну їй частку квартири [ADDRESS] З матеріалів спадкової справи № 22/2014 про прийняття спадщини померлого [PERSON] видно, що [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли. Осіб, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. З матеріалів спадкової справи № 23/2014 про прийняття спадщини померлої [PERSON] видно, що [PERSON] та [PERSON] спадщину прийняли. Осіб, які відповідно до ст. 1241 ЦК України мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає. Спадкове майно, на яке нотаріусом не видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складається з однієї другої частки спірної квартири. У відповідності до вимог ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Ніякої домовленості, ні усної, ні письмової, щодо часток кожного з співвласників у житловому приміщенні, під час отримання його у власність, у батьків не було. Інше законом також не встановлено. Відповідно з цього виникло право кожного з них як співвласників на ? частку вищевказаного житлового приміщення. Виходячи з викладеного, слід визначити, що частка у житловому приміщенні, розташованому за адресою: [ADDRESS], яка залишилася після смерті [PERSON] складає ? частку цієї квартири, та ? частку після смерті [PERSON].

Outcome: approved