Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до Запорізької міської ради, ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДРУЖБА» про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Ухвалою суду від 07.07.2016 р. було проведено заміну первісного відповідача ? ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДРУЖБА» належним та залучено до участі у справі ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДРУЖБА». Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити. В обґрунтування позову зазначив, що спільним рішенням адміністрації та профкому Радгоспу «Дружба» від 27.09.1994 р. [PERSON] було надано для проживання квартиру [ADDRESS] Рішенням Заводської районної адміністрації м. Запоріжжя від 22.08.1995 р. № 112 позивачеві було видано ордер на вказане житло. На підставі вказаних документів [PERSON] вселилась до вказаної квартири та почала в ній проживати, а у 1998 р. зареєструвала своє місце проживання за вказаною адресою. Радгосп «Дружба» через зміну найменування на теперішній час є ПРИВАТНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДРУЖБА». Позивачем було ініційоване питання приватизації зазначеного вище житла, але у зв'язку із тим, що будинок [ADDRESS] вибув з балансу ПрАТ «ДРУЖБА», не перейшов до власності територіальної громади міста та не був переданий жодному суб'єкту господарювання, остання позбавлена можливості визнання за нею права на квартиру шляхом приватизації. Посилаючись на вимоги ст. 344 ЦК України, представник позивача просить суд визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно заволоділа цим житлом, відкрито та безперервно володіє ним більше десяти років. Представник позивача [PERSON] під час розгляду справи також підтримав заявлені [PERSON] позовні вимоги у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача - Запорізької міської ради питання вирішення заявлених [PERSON] позовних вимог залишила на розсуд суду та пояснила, що будинок [ADDRESS] не належить територіальній громаді м. Запоріжжя, право власності на вказане нерухоме майно на теперішній час ні за ким не зареєстроване. Вселилась позивач до спірної квартири на підставі ордеру як працівник колишнього Радгоспу «Дружба». Представник відповідача ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДРУЖБА» вирішення заявлених [PERSON] позовних вимог також залишив на розсуд суду та пояснив, що він з червня 2001 року є директором ПрАТ «ДРУЖБА». Станом на 2001 р., коли він очолив вказане підприємство, жодного житлового будинку на балансі підприємства вже не перебувало. Йому відомо, що після проведеної у 1996 році приватизації у власність «ДРУЖБА» перейшло лише нерухоме майно, яке стосувалось процесу виробництва, а медпункти, дитячі садки, житловий фонд вибули з балансу господарства. [PERSON] дійсно перебувала у трудових відносинах з Радгоспом «Дружба» та їй як працівнику господарства було надане житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] На теперішній час позивач є пайщиком ПрАТ «ДРУЖБА», здає належну їй земельну ділянку в оренду. Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані документи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 9 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» звернув увагу на те, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до копії витягу з протоколу № 24 спільного засідання адміністрації та профспілкового комітету радгоспу «Дружба» від 27.09.1994 р. [PERSON], 1950 року народження було надано житло - квартира [ADDRESS] (а.с. 77-79). Розпорядженням голови Заводської районної адміністрації м. Запоріжжя від 22.08.1995 р. № 112 було затверджено спільне рішення адміністрації і профкому радгоспу «Дружба» про надання [PERSON] жилої площі (а.с. 76). Під час розгляду справи встановлено, що позивач вселилась до вказаного вище житлового приміщення на підставі ордеру № 1611, що був виданий виконавчим комітетом міської ради народних депутатів м. Запоріжжя на підставі зазначеного вище розпорядження голови рай адміністрації № 112 від 22.08.1995 р. (а.с. 8). Зі змісту ст. 58 ЖК Української РСР вбачається, що саме ордер на жиле приміщення є адміністративним актом виконавчого органу місцевого самоврядування та правовою підставою вселення громадян до житлового приміщення. Враховуючи викладене, судом встановлено, що позивач добросовісно заволоділа спірним нерухомим майном, тобто вселилась до нього на підставі ордеру. Факт відкритості та безперервності володіння [PERSON] нерухомим майном підтверджений у судовому засіданні як письмовими доказами, так і показами свідків. Так, з копії паспорту позивача вбачається, що зареєстрованим місцем її проживання з 27.10.1998 р. по теперішній час є: [ADDRESS] (а.с. 6). Допитаний під час розгляду справи у якості свідка [PERSON] пояснив, що вже п'ятнадцять років знає позивача. Оскільки вона проживає сама за адресою: [ADDRESS], він іноді допомагає їй по господарству. Всі ці п'ятнадцять років з моменту знайомства [PERSON] постійно проживає за вказаною адресою. Свідок [PERSON] пояснив, що близько двонадцяти років він знає позивача. Весь цей час вона проживає за адресою: [ADDRESS] З її слів свідку відомо, що ордер на вказане житло вона отримала від радгоспу, де працювала. Перевіряючи давність володіння [PERSON] нерухомим майном, суд виходить з такого. Відповідно до положень п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 4 п. 11 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. На підставі наведеного, строк давнісного володіння позивачем квартирою повинен обчислюватись з 1 січня 2001 року та становить на час розгляду справи судом 15 років. Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Під час розгляду справи було встановлено, що правонаступником усього майна, прав та обов'язків державного сільськогосподарського підприємства радгоспу «Дружба» у 1996 році стало відкрите акціонерне товариство «Дружба», яке 21.06.2011 р. було перейменоване на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДРУЖБА», а 26.04.2016 р. на ПРИВАТНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ДРУЖБА» (а.с. 9-10, 99). З пояснень директора ПрАТ «ДРУЖБА», наданих під час розгляду справи вбачається, що після проведеної у 1996 році приватизації у власність підприємства перейшло лише нерухоме майно, яке стосувалось процесу виробництва, а житловий фонд з балансу вибув. Зазначені доводи підтверджені довідкою № 44, виданою 12.05.2016 р. ПУБЛІЧНИМ АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «ДРУЖБА» (а.с. 41) та листом ПРИВАТНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ДРУЖБА» від 01.07.2016 р. (а.с. 98). Крім того, судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS] не перебуває на балансі Вільнянської райдержадміністрації Запорізької області - за місцем реєстрації ПрАТ «ДРУЖБА» та не належить територіальній громаді м. Запоріжжя (а.с. 73). Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, відомості щодо права власності, інших речових прав на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS], відсутні (а.с. 95). В матеріалах інвентарної справи, яка перебуває у розпорядженні ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» відсутні будь-які документи, на підставі яких було набуте або відчужене право власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 71). За таких обставин судом встановлено безхазяйність будинку [ADDRESS] Як зазначив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз. 1 п. 14 постанови № 5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. За результатами інвентаризації, проведеної ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» 30.06.2016 р. загальна площа квартири [ADDRESS] складає 77,3 кв.м., у тому числі житлова - 41,9 кв.м. Квартира розташована на першому поверсі одноповерхового будинку, складається з трьох кімнат. Самочинні перепланування та переобладнання у квартирі відсутні (а.с. 124-126). Враховуючи викладене, під час розгляду справи було встановлено, що [PERSON] заволоділа спірним майном на законних підставах - вселилась на підставі ордеру у 1998 році, з вказаного часу відкрито володіє вказаним майном, не приховуючи факту знаходження квартири у її володінні. На підставі наведеного та відповідно до положень ст.ст. 15, 16 та ч. 4 ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права, існують законні підстави для визнання за [PERSON] права власності за набувальною давністю на нерухоме майно за адресою: [ADDRESS]. Рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). На підставі викладеного,

Outcome: approved