Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, посилаючись на те, що 25.10.2005 року її батько [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу укладеного між ним та відповідачкою [PERSON] придбав у власність житловий будинок, що розташований за адресою м. Черкаси, вул. Фрунзе, 103. Умовами вказаного договору [PERSON] з іншими особами, які проживають у будинку, зобовязалися знятися з реєстраційного обліку, звільнити будинок до 12.11.2005 року включно. На підставі договору дарування від 23.02.2017 року право власності на даний житловий будинок перейшло до позивачки. Порушуючи умови договору купівлі-продажу від 25.10.2005 року відповідачі по теперішній час з реєстраційного обліку не знялися, а їх реєстрація у даному житлі перешкоджає позивачу здійснювати правомочності власниці будинку, а тому просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за адресою - м. Черкаси, вул. Верхня Горова (до перейменування Фрунзе), 103. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] обставини викладені в позові підтвердив повністю та просив позов задовольнити. Наголосив на тому, що на день розгляду справи відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] за місцем своєї реєстрації не зявилися, фактично за адресою м. Черкаси, вул. Верхня Горова (до перейменування Фрунзе), 103 не проживають, їхні речі в домоволодінні відсутні. Наскільки йому відомо відповідачі більше десяти років проживають за кордоном. Справу розглянуто за відсутності відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомлених про час та місце судового засідання шляхом направлення судових повісток за зареєстрованим місцем проживання, однак адресована кореспонденція повернулась до суду без вручення через відсутність адресатів за зазначеною адресою та їх неявкою до відділу поштового зв'язку для отримання кореспонденції, що в контексті положень ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» і відповідно до ч. 5 ст.74 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) суд вважає як повідомлення відповідачів належним чином. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник позивача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Суд заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.10.2005 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] останній придбав у власність житловий будинок за адресою місто Черкаси, вулиця Фрунзе, 103. Пунктом 1.7 договору купівлі-продажу нерухомого майна від 25.10.2005 року [PERSON] взяла на себе зобовязання знятись з реєстрації особисто та з іншими особами, які проживають у будинку, звільнити будинок від речей до 12.11.2005 року (а.с. 11). Згідно договору дарування житлового будинку від 23.02.2017 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], остання є власником житлового будинку за адресою місто Черкаси, вулиця Верхня Горова (до перейменування Фрунзе), 103. Даний факт підтверджується також Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 27.10.2017 року № 101713725 (а.с. 4-5,48-51). Відповідачі [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з 10.10.2001 року, а відповідач [PERSON], [INFO] з 03.09.2004 року зареєстровані за адресою м. Черкаси, вул. Верхня Горова (до перейменування Фрунзе) по теперішні час, що підтверджується Будинковою книгою для прописки громадян, що проживають в [INFO], довідками Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Черкаській області та Департаменту організаційного забезпечення Черкаської міської ради (а.с. 6-10,22-24, 34-36). Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України, - правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Як зазначено у ч. 1 ст. 321 ЦК України, - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК України). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки договір найму житла між [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON] відсутній, [PERSON], [PERSON], [PERSON] не є членами сімї позивачки то відсутні і правові підстави для користування відповідачами житлом за адресою : м. Черкаси, вул. Верхня Горова (до перейменування Фрунзе), 103 , що належить на праві власності [PERSON] За таких обставин суд, оцінивши докази надані позивачем, приходить до висновку що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] не надали суду будь-яких заперечень проти позову та доказів, які б підтверджували такі заперечення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує клопотання представника позивача про покладання судових витрат на позивачку [PERSON] На підставі ст. 317, 319, 321, 379, 391, ЦК України,

Outcome: approved