Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] , [PERSON] , в якому просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування 2/5 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що їй на праві приватної власності належить 2/5 частин житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] не проживає за вказаною адресою з грудня 2018 року, а відповідач [PERSON] з серпня 2015 року, їх особистих речей та документів у будинку немає. Вказавши, що протягом періоду з моменту реєстрації відповідачів та по теперішній час вона сама проводить оплату комунальних платежів, які залежать від кількості зареєстрованих осіб. Також, вказала, що вона не має можливості оформити житлові субсидії в зв`язку з тим, що відсутні відомості про доходи відповідачів, а витрати на комунальні послуги вкрай обтяжливі для неї. Разом з цим, зазначила, що у неї з відповідачами немає жодних усних або письмових домовленостей щодо проживання у її домі, та вони не є членами її сім`ї. Позивач в судове засідання не з`явився, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, до канцелярії суду від неї надійшла заява, в якій вона позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, розглянути справу у її відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечувала (а.с. 17). Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи сповіщені шляхом розміщення оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (а.с. 17), про причини неявки суд не сповістили, заяву про розгляд справи без їх участі суду не надали. Суд відповідно до ч. 4 ст.\~223\~ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутність нез`явившихся учасників за наявними доказами справи. За згоди позивача суд ухвалює по справі заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 2/5 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, розташованого на земельній ділянці Чугуївської міської ради розміром 2090 [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, посвідченого державним нотаріусом Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області від 08.04.2011 року, що зареєстровано в реєстрі за № 1-1031 (а.с. 7). Згідно будинкової книги за вище зазначеною адресою зареєстрований [PERSON] з 26.11.2014 року, а також зареєстрований [PERSON] з 26.08.2015 року, (а.с. 10,11). Крім того, в зазначеному будинку зареєстрований [PERSON] та [PERSON] , але фактично не проживають: [PERSON] з серпня 2015 року, а [PERSON] з грудня 2018 року, що підтверджується довідкою від 16.07.2019 року, виданою Головою вуличного комітету № 34 «Репінський», за підписами сусідів (а.с. 9). Відповідачі зареєстровані у вказаному житловому будинку, але більше 6 місяців у будинку не проживають, їх речей у даному житловому будинку немає; однак на відповідача продовжують нараховуватися комунальні платежі, які позивач вимушена сплачувати самостійно. Також, вбачається, що позивач самостійно утримує відповідний житловий будинок в належному стані, здійснює його поточний ремонт. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Згідно ст. 391 ЦК України, передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 321 ЦК України передбачена непорушність права власності, отже ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Той факт, що за адресою будинку, 2 [ADDRESS] якого який належить позивачу, зареєстровані особи, які фактично за цією адресою не проживають, створює негативні наслідки майнового характеру для позивача, оскільки розмір оплати за комунальні послуги нараховується із розрахунку до кількості осіб, що зареєстровані за певною адресою, і через це позивач повинна сплачувати за більшу кількість послуг, ніж за ту, якою користується фактично. Таким чином, зазначений вище факт безпосередньо впливає на виникнення у позивача певних додаткових (економічно необґрунтованих) майнових обов`язків. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, і втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Також, позивач зазначила в позовній заяві, що відповідачі не є членами її сім`ї, відповідач [PERSON] є її колишнім чоловіком, а відповідач [PERSON] є його братом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до висновку, викладеному у постанові Верховного суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57 /цс 11 вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Таким чином, оскільки відповідачі фактично в житловому будинку, 2/5 частин якого належить позивачу, не проживають, не здійснюють оплату за користування житловим приміщенням і за комунальні послуги, не несуть інших витрат по утриманню житлового будинку та, враховуючи те, що у позивача з відповідачами не було ніяких письмових домовленостей стосовно проживання у вищевказаному житловому будинку, відповідачі вважаються такими, що втратили право користування житловим будинком. Відповідно до вимог\~ст.\~7\~Закону України\~"Про\~свободу пересування\~та вільний\~вибір місця\~проживання в\~Україні" визначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органів реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Для зняття відповідачів з реєстрації у відповідності до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» необхідно отримати рішення суду про позбавлення відповідача права користування житловим приміщенням. Відповідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. На підставі викладеного,

Outcome: approved