Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON] посилаючись з урахуванням уточнень (а. с. 80) на те, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1991-1995 роки та довідки [PERSON] сільської ради житловий будинок № 14 «А» по вулиці Лесі Українки в селі Антонівка Ставищенського району Київської області 1988 року побудови належав до майна двору робітників і службовців, головою якого був [PERSON], який згідно діючих на 15 квітня 1991 року (час його припинення) ст. ст. 100, 101 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України Про власність набув право власності на даний будинок. Вона (позивачка) проживала з [PERSON] сімєю без реєстрації шлюбу, 19 грудня 1991 року прописалася в дворі з двома дітьми [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. 4 вересня 1996 року вона одружилася з [PERSON], обравши при одруженні його прізвище. 5 квітня 2015 року помер [PERSON], спадщину за законом після смерті якого прийняла вона (позивач). Інші спадкоємці першої черги батько спадкодавця [PERSON] та діти [PERSON] та [PERSON] подали заяви про відмову від прийняття спадщини. Проте, оскільки [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на імя померлого не видала, вона не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. До 01.01.2013 року право власності КП КОР «Південне БТІ» на вказаний будинок не реєструвало. В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на нерухоме майно за адресою по вулиці Лесі Українки №14 «А» в селі Антонівка Ставищенського району Київської області відсутні. Житловий будинок загальною площею 79,6 кв. метри, житловою площею 51,7 кв. метри, вартістю 202640 гривень розташований на земельній ділянці, яка була виділена [PERSON] колгоспом «Комуніст» 17 травня 1988 року та відведена йому для будівництва індивідуального будинку, на даний час не приватизована. Позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 05 квітня 2015 року чоловіка [PERSON] на вказаний житловий будинок. В судове засідання позивачка та її представник [PERSON] не прибули, до суду представник позивача подала заяву, якою позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати у її відсутність та відсутність позивача. Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, сільска рада до суду подала заяву, відповідно до якої сільська рада позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у відсутність представника сільської ради. Треті особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, подали до суду заяви, якими не заперечують проти задоволення позовних вимог . Суд, розглянувши матеріали справи, перевіривши заяву відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позовних вимог та письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1990-1995 роки (а. с. 20-21), довідок [PERSON] сільської ради від від 16.11.2015 року та від 02.12.2015 р. (а. с. 19, 74), копії трудової книжки (а. с. 81) житловий будинок № 14А по вулиці Лесі Українки в с. Антонівка Ставищенського району Київської області, 1988 року забудови, належав до майна до майна робітників і службовців. 4 вересня 1996 року позивачка одружилася з [PERSON], обравши при одруженні його прізвище. 5 квітня 2015 року [PERSON] помер. Спадщину після його смерті прийняла позивачка відповідно до ст. ст. 1218, 1223 ч. 2, 1268 ч. 1, 2, 1269 ч. 1, 1270 ч. 1 ЦК, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори відповідну заяву у встановлений шестимісчний строк. Батько спадкодавця [PERSON] у вказаний строк подав до вказаної нотаріальної контори заяву про відмову від прийняття спадщини відповідно до ст. 1274 ЦК України. Треті особи [PERSON] та [PERSON], діти спадкодавця, спадщину не прийняли (а. с. 40-61). Спірний житловий будинок загальною площею 79,6 кв. метри житловою площею 51,7 кв. метри вартістю 202640 гривень розташований на земельній ділянці, що була виділена [PERSON] колгоспом «Комуніст» 17 травня 1988 року та відведена йому для будівництва індивідуального будинку, по вулиці Лесі Українки, 14 «А» в селі Антонівка Ставищенського району Київської області, і яка на даний час не приватизована (а. с. 18, 70-72). Проте, [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на спірний будинок на імя померлого не видавала (а. с. 16). До 01.01.2013 року право власності КП КОР «Південне БТІ» на вказаний будинок не реєструвало (а. с. 9). В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про речові права на нерухоме майно за адресою по вулиці Лесі Українки №14 «А» в селі Антонівка Ставищенського району Київської області відсутні (а. с. 79). У відповідності до вимог статей 100,101 ЦК УРСР (1963 року) в особистій власності громадян можуть бути предмети вжитку, особистого споживання, комфорту і підсобного домашнього господарства, жилий будинок і трудові заощадження. В особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). Відповідно до розяснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди повинні ураховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Відповідно до статті 2 вказаного Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова Верховного Суду України від 13 червня 2012 р. № 6-54 цс 12). Відповідно до п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, п. 45 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністерства юстиції Української РСР № 1/5 від 19 січня 1976 року підтвердженням належності будинку може служити відповідна довідка виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, в якій, крім підтвердження належності жилого будинку (частини будинку) відчужувачу на підставі запису в погосподарській книзі, повинно бути також зазначено: дані про склад будинку, розмір загальної жилої площі і розмір земельної ділянки. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] згідно статей 100, 101 ЦК УРСР (1963 р.) та Закону України «Про власність» за життя набув право власності на вищевказаний житловий будинок, які діяли на час визнання за ним права власності [PERSON] сільською радою, і це право в силу статті 1218 ЦК України увійшло до складу спадщини, яка відкрилася 5 квітня 2015 року внаслідок смерті останнього, і оскільки [PERSON] сільською радою позов визнається, - він підлягає задоволенню. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved