Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на садовий будинок [ADDRESS], після смерті [INFO] року чоловіка [PERSON]. В зв'язку з тим, що за життя спадкодавець не встиг оформити правоустановчі документи на садовий будинок та земельну ділянку порушує питання про визнання за нею права власності на це майно в порядку спадкування за законом. У судовому засіданні представник позивачки просив про задоволення позову з викладених у ньому підстав. Представник відповідача в судове засідання не прибув, причини неявки суду невідомі. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного. Як убачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] [INFO] року відкрилася спадщина на садовий будинок [ADDRESS]. Вказане майно належало спадкодавцю на підставі нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу садового будинку та земельної ділянки від 29 листопада 2000 року. Зазначене також підтверджується і матеріалами спадкової справи № 204/2013 від 28 березня 2013 року після померлого [PERSON] Попередній власник земельної ділянки [PERSON] зареєстрував своє право власності на неї та отримав державний акт про право власності на землю серії ІV-КВ№110207 від 10 листопада 2000 року. Позивачка є дружиною померлого і спадкоємцем першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України, яка у встановлений ст. 1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України. Інших спадкоємців по справі не має, що підтверджується матеріалами згаданої спадкової справи, а саме, заявами - [PERSON] та [PERSON] від 20 травня 2013 року (дітей спадкодавця), які відмовилися від спадщини на користь позивачки. 17 червня 2013 року державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що надані нею правовстановлюючі документи не зареєстровані у відповідному органі державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Згідно зі ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Як убачається з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Оскільки померлий [PERSON] не встиг оформити правовстановлюючі документи на придбане ним майно й за життя виникле в нього право на майно не зареєстрував, зазначене перешкоджає позивачці здійсненню права спадкування на нього і отриманню свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до вимог ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, тобто зміна власника майна, що підлягає державній реєстрації, неможлива без перереєстрації права власності. Тому свідоцтво про право на спадщину є обов'язковим, коли об'єктом спадкування є нерухоме майно, що підлягає обов'язковій державній реєстрації. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на ім'я особи, яка померла у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкування є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Згідно ч. 2 ст. 12 Закону України «Про власність», чинного на момент укладання договорів купівлі-продажу земельної ділянки та садового будинку, громадянин набуває право власності на майно в тому числі внаслідок укладання угод не заборонених законом. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Таким чином спадкодавець набув право власності на спадкове майно шляхом його придбання на підставі договорів купівлі-продажу. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Зважаючи на викладене, садовий будинок та земельна ділянка [PERSON], який перейшов у спадщину позивачці, належали йому на праві власності з 2000 року і подальша зміна законодавства не позбавила його набутого права власності на них, а позивачка (спадкоємець) має право на визнання за нею права на власності на садовий будинок та земельну ділянку, як об'єкти спадкування після смерті свого чоловіка. Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що в порядку спадкування за законом позивачка набула право власності на вказане спадкове майно, яке належить чоловікові, який помер і не встиг його оформити, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину. Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно. Таким чином, заявлене позивачем право підлягає захистові, а пред'явлений позов - задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved