Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

До суду 04.11.2015 року звернулась [PERSON] з позовом про визнання спільним сумісним майном подружжя та розподілу, шляхом визнання права власності на ? частку: квартири [ADDRESS]; автомобілю [NUMBER], 2002 року випуску; гаражу у гаражному товаристві « Восход-1» по вул. Маршала Жукова, 134-в в м. Одесі; автопричепу ПА004 д/н [NUMBER], 2008 року випуску. Згідно письмової заяви від 12.09.2017 року позивач збільшила розмір позовних вимог і просила додатково визнати право власності на ? частку спільного сумісного майна у вигляді нежитлового приміщення №30К , за адресою : м. Одеса, вул. Ак. Корольова, будинок 50-а. Також 12.09.2017 року позивач подала письмову заяву про залишення без розгляду частини позовних вимог стосовно визнання спільним сумісним майном подружжя та розподілу гаражу у гаражному товаристві « Восход-1» по вул. Маршала Жукова, 134-в в м. Одесі та автопричепу ПА004 д/н [NUMBER], 2008 року випуску. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що під час шлюбу між [PERSON] та [PERSON], за спільні кошти, було придбано вищезазначене майно, яке є спільним сумісним майном подружжя та підлягає розподілу у рівних частках. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на тому, що основний дохід сімї складався з доходу від використання належних сімї транспортних засобів для пасажирських перевезень. Представник відповідача заперечував проти задоволення позову наполягаючи на тому, що вищезазначене майно, яке було придбано під час шлюбу, купувалось за власні кошти [PERSON] , частка з яких були отримані в якості позики від [PERSON] та [PERSON] а інші він отримував в якості подарунку від своїх родичів ( зокрема від брата [PERSON]С.), які працювали за межами України та пересилали відповідачу кошти банківськими та поштовими переказами. У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти факту отримання додаткового доходу сімї з використання транспортних засобів. Ухвалою суду 13.11.2015 року було відкрито провадження по справі ( т.1 а/с 35). 19.01.2016 року від відповідача подано письмове заперечення проти позову (т.1 а/с 83). Ухвалою від 19.05 2016 року було задоволено клопотання позивачки та забезпечено позов шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS], нежитлове приміщення №143, будинку № 50-А, по вул. Ак. Корольова в м. Одесі, автомобіль [NUMBER], 2002 року випуску, автопричіп ПА 004 д/н [NUMBER], 2008 року випуску ( т.1 а/с 135). У звязку із повторним автоматизованим розподілом справи ухвалою від 14.12.2016 року справа була прийнята до провадження судді Луняченко В.О. ( т.1 а/с 179). Ухвалами суду від 28.03.2017 року судом було відмовлено у прийняті додаткових позовних вимог стосовно нерухомого майна: земельної ділянки №38 по вул. урожайна, с. Молодіжне Овідіопольського району Одеської області ( т.1 а/с 199), та йу прийнятті позовної заяви про усунення перешкод у користуванні квартирою №143, в будинку №50-А, по вул. Ак. Корольова в м. Одесі ( т.1 а\\с 200). Ухвалою суду від 12.09.2017 року було залишено без розгляду позовні вимоги [PERSON] стосовно визнання спільним сумісним майном подружжя та розподілу гаражу у гаражному товаристві « Восход-1» по вул. Маршала Жукова, 134-в в м. Одесі та автопричепу ПА004 д/н [NUMBER], 2008 року випуску ( т.1 а/с 229) та було продовжено розгляд справи за іншим позовними вимогами. Судом було задоволено клопотання позивачки про забезпечення позову та витребувана інформація стосовно наявних банківських рахунків на імя [PERSON] та документів стосовно отримання майнових прав на квартиру [ADDRESS], нежитлове приміщення №30-К, будинку № 50-А, по вул. Ак. Корольова в м. Одесі ( т.2 а/с 29). Судом також було задоволено клопотання позивачки про виклик в якості свідків її батьків [PERSON] та [PERSON], а також клопотання представника відповідача про виклик в якості свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які були допитані у судовому засіданні 22.05.2018 року ( т.2 а/с 116). Тривалість розгляду справи повязана із великим обсягом витребуваних доказів та фактом заміни складу суду. Як встановлено у судовому засіданні 20.09.2003 року було зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON] ( копія свідоцтва про одруження т.1 а/с 22) , який був розірваний рішенням суду від 09.02.2015 року ( копія рішення т.1 а/с 11). Відповідно до свідоцтва про право власності, серії та номер 3942796, виданого 25.05.2013 року за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 76,1 кв.м., житловою площею 38,9 кв.м ( відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно т.1 а/с 66, копія свідоцтва про право власності т.1 а/с 94). Згідно свідоцтва про право власності серії САЕ № 67006 від 16.07.2012 року за [PERSON] зареєстровано право власності на нежитлове приміщення № 30к, у будинку № 50-А, по вул. Ак. Корольова в м. Одесі, загальною площею 3,5 кв.м. ( відомості з реєстру прав власності на нерухоме майно т.1 а/с 67). Право власності на легковий пасажирський автомобіль [NUMBER], 2002 року випуску, зареєстровано за [PERSON] 27.11.2014 року ( копія свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу т.1 а/с 95). Правовідносини стосовно визначення майна, придбаного під час шлюбу, спільним сумісним майном подружжя та його розподіл врегульовані Сімейним кодексом України ( далі СКУ) а також Цивільним Кодексом України ( далі ЦКУ). Так частинами першою та другою статті 60 СКУ визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1-3 ст. 61 СКУ \~об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту; об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя; якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст. 63 СКУ дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Статтею 368 ЦКУ визначається, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі ( зазначено у частинах першої, третьої та четвертої статті). Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється ( ч.1,2,4 ст. 372 ЦКУ). Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, у відповідності до вимог ч.1-7 ст. 57 СКУ, є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. В даному випадку, судом встановлено, що під час перебування у шлюбі відповідач набув права власності на квартиру [ADDRESS] А у м. Одесі, реєстраційний номер нерухомого майна 67506751101; нежитлове приміщення №30К, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 50-А, реєстраційний номер 37272789; автомобіль\~ [NUMBER], 2002 року випуску. Враховуючи презумпцію, визначену у Сімейному кодексі України вищезазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя, яка підлягає розподілу у рівних часткам між співвласниками із припиненням прав спільної сумісної власності. Судом приймається до уваги, що у судовому засіданні з боку відповідача та його представника не доведено факту придбання зазначеного майна за приватні ( особисті) кошти. Так, факт укладення усного договору позики, згідно якого начебто були отримані кошти, не може бути підставою для визнання даних коштів приватною (особистою) власністю одного з подружжя, у звязку із тим, що при укладенні договору ( зі слів допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] і [PERSON] кошти позичались на сімейні нужди, повязані із придбанням нерухомого майна для сімї) позичальник діяв в інтересах сімї, а тому позичені кошти є спільним майном подружжя і майно придбане на ці кошти також є спільним майном подружжя. При цьому суд критично ставиться до самого факту усного укладення між [PERSON] і зазначеними свідками договорів позики, у звязку із тим, що у відповідності до вимог ст.ст. 1046, 1047 ЦКУ договір позики укладається лише у письмової формі та підтвердженням укладення договору та його умов може бути розписка або інший документ, якій посвідчує передання визначеної грошової суми. Свідок [PERSON] брат відповідача, у судовому засіданні пояснив, що він не укладав із відповідачем договір дарування, а позичив йому кошти ( з обовязком повернення у невизначений сторонами час) на придбання майна, що у відповідності до норм СКУ є фактом укладання договору в інтересах сімї, а майно придбане за дані кошти спільним сумісним майном. Судом, не приймається і заяви відповідача та його представника, про те, що дохід [PERSON] був значно більшим ніж дохід [PERSON], так як дохід подружжя є спільним майном незалежно від його розміру та розміру доходу іншого з подружжя. Також не підтверджено належними та допустимими доказами і той факт, що кошти яки передавались відповідачу від його інших родичів, які працювали за кордоном, шляхом грошових переказів, є коштами отриманими за договором дарування, а у відповідності до вимог ч.6 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України ( далі ЦПК) докази не можуть ґрунтуватись на припущенні , в тому числі і того, що родичі які працювали за межами України дарували свої доходи відповідачу. Судом не розглядалось і питання наявності додаткового доходу сімї з використанням транспортних засобів, за допомогою [PERSON] батька позивачки, для здійснення пасажирських перевезень, у звязку із тим, що дані обставини не мають суттєвого значення для визначення спору стосовно визначення правового статусу майна як спільної сумісної власності, а крім того пояснення свідків [PERSON] та [PERSON] матері позивачки, щодо умов і розміру доходів а також зберігання сімейних коштів у тещі відповідача є суперечливими та припускають припущення про відсутність офіційного обліку доходів. Встановлення вищезазначених обставин є підставою для визнання позовних вимог [PERSON] доведеними та такими, що підлягають задоволенню, шляхом визнання квартири [ADDRESS] А у м. Одесі, реєстраційний номер нерухомого майна 67506751101; нежитлового приміщення №30К, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Ак. Корольова, 50-А, реєстраційний номер 37272789; автомобіля\~ [NUMBER], 2002 року випуску спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає розподілу між подружжям у рівних частках, визнання за позивачкою права власності на половину даного майна із залишенням у власності відповідача іншої половини спірного майна. На підставі викладеного та

Outcome: approved