Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Окунівської сільської ради Чорноморського району АР Крим про виділення частки у спадковому майні та визнання права власності. Свої вимоги мотивуючи тим, що з 02.08.2001 року по 29.10.2012 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер [INFO]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку з земельним ділянками по [ADDRESS]. Позивач [PERSON], [INFO] - є неповнолітнім сином померлого [PERSON] Після смерті [PERSON], позивачі [PERSON] та [PERSON] позивачі своєчасно звернулася до Чорноморської державної нотаріальної контори, але у зв'язку з тим, що вони не мали змоги надати нотаріусу оригінали документів, що підтверджують право власності на спадкове майно, їм було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину та рекомендовано звернутися з вирішенням цього питання до суду. Зазначений факт перешкоджає позивачу [PERSON] оформити спадщину після смерті батька [PERSON] та [PERSON], як колишній дружині померлого, виділити ? частку майна, що було придбано подружжям за період шлюбу. У судовому засіданні представник позивачів [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги та надав пояснення відповідні тим, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача, Окунівської сільської ради Чорноморського району АРК, у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у відсутність належним чином повідомленого представника відповідача. Вивчивши письмові матеріали цивільної справи, заслухавши позивача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Як встановлено судом, з 02.08.2001 року позивач [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] ( а.с.7). Рішенням Галицького районного суду м. Львів шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний( а. с. 28). У період шлюбу [PERSON] за договором купівлі-продажу від 29.04.2002 року був придбаний житловий будинок [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер ( а. с. 5). Факт належності померлому [PERSON] житлового будинку на праві приватної власності підтверджується копією договору купівлі-продажу від 29.04.2002 року, копією домової книги (а. с. 12-13), та технічним паспортом на житловий будинок від 05.11.1991 року (а. с. 14-18). Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Отже, відповідно до вищезазначеної статті даній будинок є спільною сумісною власністю подружжя. Крім того, у період шлюбу померлий [PERSON] у порядку приватизації отримав земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що підтверджується державним актом серії ЯИ № 326250, виданим на підставі рішення Окунівської сільської ради 22 сесії 5 скликання від 30.12.2008 року (а. с. 8). Також у порядку приватизації [PERSON] отримав земельну ділянки площею 0,16 га, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою [ADDRESS], що підтверджується державним актом серії ЯИ № 730622, виданим на підставі рішення Окунівської сільської ради 22 сесії 5 скликання від 30.12.2008 року (а. с. 9). Відповідно до роз'яснень наданих у п 18-2 Постанови ПВС України № 19.03.2010 N 2 « Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Отже, суд визнає спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], земельну ділянку площею 0,25 га, передану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та земельну ділянку площею 0,16 га, передану для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за вищезазначеною адресою., Таким чином, вимоги позивача [PERSON] про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку [ADDRESS], ? частину земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та ? частину земельної ділянки площею 0,16 га, для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за вищезазначеної адресою є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При вирішенні позовних вимог неповнолітнього [PERSON] суд виходить з наступного: Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця. За правилом статті 1225 ЦК при переході до спадкоємців права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Згідно з інформаційним листом від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть 9 (а. с. 5); Позивач [PERSON] є неповнолітнім сином померлого [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження (а. с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді ? частини житлового будинку та ? частин двох земельних ділянок прощею 0,25 та 0,16 га., розташованих за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом після смерті батька [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 54803715 приватного нотаріусу Львівського міського нотаріального округу [PERSON] (а. с. 70-96). Приймаючи до уваги, що нотаріус Чорноморської державної нотаріальної контори з поважної причини не може видати свідоцтво про право на спадкове майно, оскільки не має можливості надати нотаріусу оригінали документів, які підтверджують право власності на майно, позивачі [PERSON] та [PERSON] можуть захистити свої права на майно, яке було зареєстровано та належало померлому [PERSON] тільки у судовому порядку. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до Окунівської сільської ради Чорноморського району АР про виділення частки у спадковому майні та визнання права власності є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved