Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 3,09 гектарів, розташовану на території Чкаловської селищної ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлому [PERSON] на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-XP №033398, виданого 15 жовтня 2002 року на підставі рішення Чкаловської селищної ради від 09.10.2001р. №233, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], 12 квітня 2004 року у с-щі Чкаловське Чугуївського району Харківської області. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 12 квітня 2004 року помер її дід, [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки. В передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом [PERSON] не зверталася, адже, хоча і була зареєстрована за іншою адресою, але проживала разом з дідусем та бабусею, та є такою, що прийняла спадщину. Для оформлення спадщини за законом після померлого Позивач надала до нотаріальної контори усі необхідні документи, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що у документах її дідуся різниться його імя та відсутні докази прийняття спадщини, у звязку з чим їй було рекомендовано звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, позовні вимоги підтримала, та просила суд позов задовольнити (а.с. 24). Відповідач 1 - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 26). Відповідач 2 - [PERSON], в судове засідання не з'явилася, належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, через канцелярію суду надала заяву про слухання справи без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала (а.с. 25). Суд відповідно до ст. 169 ЦПК України вважає за можливе розглядати справу у відсутності \~не з'явившихся осіб за наявними доказами справи. Дослідивши та перевіривши письмові докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 12 квітня 2004 року помер дід Позивача, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №439714 (а.с. 13). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 3,09 га, що розташована на території Чкаловської селищної ради, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка належала померлому на праві приватної власності, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю ІІІ-XP №033398, виданим 15 жовтня 2002 року на підставі рішення Чкаловської селищної ради від 09.10.2001р. №233 та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №11711 (а.с. 14). У свідоцтві про смерть серії 1-ВЛ №439714, Державному акті на право приватної власності на землю ІІІ-XP №033398, Довідці комунального підприємства Чкаловського житлово-комунального експлуатаційного управління-2013 від 23.03.2016 року №10, Посвідці про народження №1226455 імя дідуся Позивача зазначено «Митрофан», а у Витязі з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження батька Позивача за №00016467779 вказане імя її дідуся - «Дмитро», у свідоцтві про народження Позивача зазначено по батькові її батька Дмитрович. Дід Позивача, [PERSON], народився 27 вересня 1937 року у с. Ленінка Шевченківського району Харківської області, що підтверджується посвідкою про його народження №1226455 (а.с. 9). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] 15 січня 1961 року народився батько Позивача, [PERSON], що підтверджується Витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про держану реєстрацію народження за №00016467779 (а.с. 15). У витязі зазначено місце народження її батька - с. Ленінка Шевченківського району Харківської області, там саме де й народився його батько. 10 жовтня 1981 року між батьком Позивача [PERSON] та [PERSON], було укладено шлюб. 03 серпня 1993 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №159635 (а.с. 11). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] 5 серпня 1983 року у с-щі Чкаловське Чугуївського району Харківської області народилася [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ІІІ-ВЛ №383708 (а.с. 10). 15 лютого 2000 року помер її батько, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ВЛ №528230, виданим повторно 17.03.2016 року (а.с. 12). Згідно статті 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 2 ст. 1266 Цивільного кодексу України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини. Факт того, що Позивач є онукою [PERSON], підтверджується довідкою комунального підприємства «Чкаловське ЖКЕУ-2013» від 23.03.2016 року №10, в якій зазначено, що Позивач є онукою [PERSON] (а.с. 16). В передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом Позивач не зверталася, адже, вона хоча і була зареєстрована за іншою адресою, але проживала разом з дідусем та бабусею за адресою: [ADDRESS], та є такою, що прийняла спадщину. Разом з її дідусем також за адресою: [ADDRESS] були зареєстровані: її бабуся, [PERSON], онука [PERSON], правнука [PERSON], правнука [PERSON], які періодично також проживали разом з нами, але на момент смерті [PERSON] вони постійно з ним не проживали. Те, що Позивач дійсно проживала разом з дідусем за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою комунального підприємства «Чкаловське ЖКЕУ-2013» від 23.03.2016 року №10 (а.с. 16). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Саме постійне проживання спадкодавця зі спадкоємцем на час відкриття спадщини є підставою для визнання спадкоємця таким, що прийняв спадщину, а не лише реєстрація місця проживання спадкодавця за адресою місця проживання спадкоємця. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 23\~постанови від 30\~травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину. Таким чином, сама по собі реєстрація місця проживання разом з спадкодавцем на час відкриття спадщини не може свідчити відповідно до ч. 2\~ст. 1268 ЦК України\~про своєчасність прийняття спадщини. В передбачений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом відповідачі не звертались. Також в державному акті відсутній кадастровий номер. Державним комітетом України із земельних ресурсів наказом від 15.02.2010 року за №168 затверджено Порядок присвоєння кадастрових номерів земельним ділянкам. Пунктом 5.2 зазначеного порядку встановлено, що для формування та присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, яка на момент набрання чинності цим наказом надана у власність (користування) та не має кадастрового номера, власник (користувач) такої земельної ділянки або уповноважений ним особа подає до територіального органу держкомзему за місцем знаходження земельної ділянки заяву про присвоєння кадастрового номера земельній ділянці. 18 серпня 2010 року Постановою Кабінету Міністрів України за №749 затверджено Тимчасовий порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, яким визначено, що для присвоєння кадастрового номера земельній ділянці, переданій у власність (користування) без проведення її державної реєстрації необхідно подати такі документи як: заяву про державну реєстрацію земельної ділянки, документ, що посвідчує особу, а для уповноваженої особи також документ, що посвідчує її повноваження, документ, що посвідчує право на земельну ділянку та ідентифікаційний номер. Отже, вказаний наказ та порядок присвоєння кадастрового номера земельній ділянці були прийняті у 2010 році, тоді як Державний акт на право приватної власності на вище вказану земельну ділянку видано спадкодавцю 15 жовтня 2002 року, тобто до введення законодавства про державний реєстр земель. Вбачається, що таке право на звернення для здійснення реєстрації земельної ділянки, яка була передана у власність без такої (до набрання чинності закону про необхідність державної реєстрації земель) можливо лише її власником або уповноваженою ним особою, тоді як позивач не є її власником. На момент видачі державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] діяла інструкція, затверджена Наказом N43 від 04.05.99 та Постанова Верховної Ради України «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», якою не було передбачено присвоєння кадастрових номерів на земельні ділянки, тощо, а лише був встановлений порядок видачі державних актів та їх реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, що і мало місце в даному випадку та підтверджується вказаним вище держактом, з якого вбачається така реєстрація за №11711. Для оформлення спадщини за законом після померлого Позивач надала до нотаріальної контори усі необхідні документи, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з тим, що у документах її дідуся різниться його імя та відсутні докази прийняття спадщини, у звязку з чим їй було рекомендовано звернутися до суду. Частиною 1 ст. 1225 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України, шляхом визнання прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved