Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначає, що між сторонами був укладений кредитний договір. Позичальнику були надані грошові кошти, встановлений термін їх повернення. Однак відповідач не виконує покладені на нього зобовязання. Тому позивач звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача наявну заборгованість та судові витрати. Представник позивача в судовому засіданні, яке було проведене в режимі відеоконференцзвязку, позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що позичальник був ознайомлений з Умовами надання банківських послуг, Правилами надання банківських послуг та встановлених банком Тарифами. Відповідач 05.07.2013 року підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в послідуючому отримав банківську картку та активно нею користувався. На даний час відповідач має заборгованість, яку представник позивача просить суд стягнути з відповідача. В подальшому представник позивача просив розглядати справу без їх участі. Відповідач позов не визнав. Не заперечив той факт, що 05.07.2013 року він підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, в послідуючому отримав банківську картку та користувався нею. Не визнає позов тому, що він не укладав з банком письмовий договір про надання банківських послуг. Представник відповідача позов не визнає та пояснив суду, що оскільки його довіритель не укладав з банком письмовий договір про надання банківських послуг, то й у позивача немає підстав для звернення до суду. Також зазначає, що надані банком розрахунки не підтверджують наявну заборгованість; банк в односторонньому порядку змінив кредитний ліміт, що є порушенням прав відповідача як споживача послуг. А тому наявні підстави для визнання нікчемним і недійсним договору, оскільки він не був укладений у письмовій формі. За наведеного просить відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Як встановлено в судовому засіданні,\~ відповідно до укладеного договору № б/н від 05.07.2013 року [PERSON] (далі - Відповідач) отримав кредит\~ у\~ розмірі 5\~000 грн. (в послідуючому кредитний ліміт був збільшений банком до 13\~900 грн.) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.\~ При укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Згідно цієї статті ЦК договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Одночасно пунктом 1.1.3.2.3. Умов та правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись Банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п. 1.1.3.1.9 Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1.1.2.3. до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам. Згідно п. 2.1.1.5.6. Умов надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (в тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту, згідно п. 1.1.2.7. Умов та правил надання банківських послуг. Відповідно до п. 1 статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежне виконаного зобов'язання. Ця сума визначається Кредитодавцем у Анкеті-Заяві з якою ознайомлений клієнт. Відповідно до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. В порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав. Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки. У звязку з зазначеними порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач станом на 31.05.2015 року має заборгованість 12 994,28 грн., яка складається, за розрахунком банку, з наступного: - 11 517,36 грн. - заборгованість за кредитом; - 381,95 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: - 500,00 грн. - штраф (фіксована частина). - 594,97 грн. - штраф (відсоткова складова). Розрахунок суми заборгованості додається (розрахунок заборгованості відображено з моменту надання та отримання кредитної послуги.) На даний час Відповідач продовжує ухилятись від виконання зобов'язання і заборгованість за договором не погашає, що є порушенням законних прав ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК". У відповідності до правової позиції, яка міститься у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі № 6-2003цс15 від 21 жовтня 2015 року, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обовязку новим, або у приєднанні до невиконаного обовязку нового додаткового. Покладення на боржника нових додаткових обовязків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу). Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України). За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Враховуючи вищевикладене та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобовязань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення. Згідно положень ст. 360-7 ЦПК України, висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Зважаючи на правову позицію Верховного Суду України, з метою захисту прав, свобод та законних інтересів фізичних осіб під час здійснення завдань цивільного судочинства у відповідності до Конституції України суд вважає, що в задоволенні позовних вимог в частині стягнення штрафу за порушення умов договору у розмірі 500 грн. та 594,97 грн. слід відмовити. \~Таким чином заборгованість відповідача перед банком станом на 31.05.2015 року становить 11 899 грн. 31 коп., яка складається з наступного: - 11 517,36 грн. - заборгованість за кредитом; - 381,95 грн. - заборгованість за відсотками за користування кредитом. Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Заперечуючи проти задоволення позову з тих підстав, що між сторонами індивідуально не був укладений кредитний договір відповідач не заперечував проти того, що він отримав банківську картку, користувався нею, а цьому передувало підписання 05.07.2013 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку. У зазначеному документі є покликання на те, що відповідач був ознайомлений з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, Правилами надання банківських послуг. Отже, при укладенні Кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Відповідач не оскаржував даний договір як несправедливий чи такий, що був укладений внаслідок помилки чи введення в оману. Відповідач зазначає, що банк самостійно збільшив розмір кредитного ліміту; що наданий банком розрахунок заборгованості не відображає наявну заборгованість, а тому у задоволенні позову слід відмовити. Проте відповідач не надав суду власний розрахунок, на підставі якого можна було б зробити висновок про те, що наданий банком розрахунок наявної заборгованості не відображає обєктивний стан справ. Відповідач надав суду виписку з системи Приват24, яка підтверджує наявну заборгованість перед банком, і яка станом на 01.06.2016 року вже складає суму 25\~818, 19 грн. Збільшення чи зменшення кредитного ліміту не потребує узгодження з користувачем банківською карткою, про що прямо зазначено в Умовах та Правилах надання банківських послуг в ПриватБанку. Окрім того, після збільшення кредитного ліміту відповідач продовжував користуватися банківською карткою, при цьому маючи змогу через систему Приват24 чи у менеджера банку зменшити суму кредитного ліміту, але він цього не зробив. І це вчерговий раз підтверджує ту обставину, що відповідач був згідний з тим, щоб кредитний ліміт за його карткою був збільшений. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Обов'язок з доказування покладається як на того, хто звернувся за допомогою до суду, так і на того, до кого звернена позовна вимога. Невиконання обов'язку з доказування для сторін й інших суб'єктів правового спору має негативні матеріально-правові і процесуально-правові наслідки. Суд сприяв тому, щоб відповідач подав суду належні і допустимі докази на підтвердження своєї правової позиції. Проте сторона відповідача не довела суду ті обставини, проти яких вона заперечує, та не надала власні докази на спростування доводів представника позивача. А рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях. За наведеного, заперечення відповідача проти позову не дають підстав суду для прийняття рішення про відмову в його задоволенні. Адже відповідач не спростував доводи банку про підставність заявленого позову в частині стягнення основної суми боргу та відсотків. Розглянувши справу в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин, враховуючи положення ст.ст. 525, 526, 530, 1050, ч.1 ст. 1054 ЦК України суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України. Відповідач не надав суду доказів того, що він звільнений від сплати судових витрат.

Outcome: approved