Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-05 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про припинення стягнення аліментів та стягнення аліментів з відповідача на користь позивача. В обґрунтування позову зазначено, що позивач являється батьком [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з відповідачем [PERSON] Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 20.12.2013 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття.. На виконання зазначеного рішення суду у Токмацькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області відкрито виконавче провадження. Підставою для винесення рішення суду про стягнення з позивача аліментів на неповнолітню дитину були дані про те, що неповнолітня дитина проживає разом з матір'ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Однак, з серпня 2017 року спільна дитина [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем і знаходиться повністю на його утриманні.\~У звязку з чим просить припинити стягнення з нього аліментів на дитину та відкликати з Токмацького міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області без виконання виконавчий лист. Також просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня предявлення даного позову і до досягнення дитиною повноліття. В підготовче судове засідання сторони не зявились. Від позивача до суду надійшло клопотання з проханням слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшло клопотання з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч.1 та ч.2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. У відповідності до положень ст.ст.76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ч.1, ч.2 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження І-ЖС №007266, дата видачі 14.08.2001. Після розірвання шлюбу між сторонами спільна дитина [PERSON], [INFO], залишився проживати з відповідачем. Рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 20.12.2013 з позивача на користь відповідача стягуються аліменти на утримання дитини [PERSON], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку. На виконанні в Токмацькому міськрайонному відділі державної виконавчої служби ГТУЮ у Запорізькій області перебуває виконавчий лист № 328/4409/13-ц, виданий 26.12.2013 Токмацьким районним судом Запорізької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 04.12.2013 року до досягнення дитиною повноліття. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня, що підтверджується довідкою №19652/16.10 від 15 листопада 2017 року, виданою Токмацький міжрайонним ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області. Спільна дитина [PERSON] з серпня 2017 року проживає разом з позивачем за адресою Запорізька область, місто Токмак, вулиця Мостова, будинок 104, що підтверджується довідкою №160 від 14 грудня 2017 року, виданою квартальним комітетом №6 м.Токмак. Тобто позивач усі витрати, повязані з утриманням та забезпеченням сина взяв на себе, що свідчить про необхідність припинення виплати аліментів на користь відповідача на утримання неповнолітньої дитини. Статтею 180 СК України\~передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини,\~разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 4\~ ст.273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині припинення стягнення аліментів з позивача підлягають задоволенню повністю, оскільки окрім визнання позову відповідачем, судом встановлено, що дитина дійсно проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні, що не заперечується відповідачем по справі, відповідач проживає окремо, а з позивача продовжують стягувати аліменти за рішенням суду. Вимоги позивача про припинення стягнення аліментів в повному обсязі підтверджуються наданими доказами. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дитини. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч.3 ст.181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст.183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст.184 СК) і виплачуються щомісячно. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Враховуючи інтереси дитини, суд вважає позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Згідно з ст.367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць. Що стосується судових витрат по справі суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позовної заяви до суду за вимогу про припинення стягнення аліментів сплачено судовий збір в розмірі 640, 00 гривень. Згідно з п.3 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач був звільнений від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання дитини. Відповідно до положень ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Виходячи з положень даної статті, суд вражає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого ним судового збору згідно з квитанцією АТ «Ощадбанк» № 79 від 14 грудня 2017 року, що складає 320,00 (триста двадцять) гривень. Інші судові витрати відповідно до ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved