Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-19 00:00:00

Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 14 лютого 2011 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Тарифами», які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Відповідно до укладеного договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту банк керувався п.п. 2.1.2.3, 2.1.2.4 договору, на підставі яких відповідач при укладанні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Власник картрахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та процентів внесенням коштів на кредитний рахунок у розмірі не менше мінімального обов`язкового платежу. В редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 р. згідно з п. 2.1.1.2.12. сторони дійшли згоди, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої суми заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором та з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості станом на 16 вересня 2020 року у [PERSON] виникла заборгованість 17903,16 грн, яка складається з наступного: 5784,86 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 5784,86 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн - заборгованість за простроченими відсотками; 3572,96 грн - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України; 8545,34 грн - нарахована пеня; 0,00 грн - нараховано комісії. Просить стягнути з [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 17903,16 грн та 2102,00 грн судового збору. Ухвалою від 26 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В матеріалах справи наявне письмове клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку. У визначений судом строк відзив не подав. Заяв чи клопотань щодо розгляду даної справи від [PERSON] не надходило. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 280-283 ЦПК України. Відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності та взаємозв`язку, встановивши наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Частинами 1, 3 статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У ч.ч. 1, 3 ст. 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості. Статтею 1054 ЦК України визначено зміст кредитного договору. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Істотними умовами кредиту є розмір кредиту та строк повернення кредиту. Виходячи з вимог статей 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). З долучених до матеріалів справи документів вбачається, що АТ КБ «ПриватБанк» є правонаступником ПАТ КБ «ПриватБанк». В судовому засіданні встановлено, що 14 лютого 2011 року [PERSON] підписав анкету-заяву № б/н про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 15), яка не містить даних про суму кредитного ліміту та процентів за користування кредитними коштами. На підставі вказаної анкети-заяви відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Згідно з довідкою про зміну кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на [PERSON] (договір б/н) кредитний ліміт карткового рахунку неодноразово змінювався (а.с.13). Дані про номери карток, дату їх відкриття та термін дії, отриманих [PERSON] , містяться у довідці, долученій АТ КБ "ПриватБанк" до позовної заяви, згідно з якою останню картку відповідач отримав 08.05.2018 р. з терміном дії 03/22 (а.с.14). Матеріалами справи підтверджується, що відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами, сума заборгованості позичальника відображена у наданих банком розрахунках, відповідно до яких заборгованість за тілом кредиту становить 5784,86 грн - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 0,00 грн заборгованість за поточним тілом кредиту; 5784,86 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 8-12). Враховуючи те, що фактично отримані та використані позичальником кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги ч. 2 ст. 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, банк вправі вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконання боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів - тіла кредиту (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17). Так як фактично кредитні кошти згідно зазначеного обсягу кредитних зобов`язань позичальником отримано, що свідчить про погодження ним дій банку щодо умов кредитування в цій частині, суд вважає підставними позовні вимоги про стягнення суми заборгованості за тілом кредиту в розмірі 5784,86 грн, тому в цій частині позовні вимоги слід задоволити. Що стосується позовних вимог в іншій частині, то суд приходить до переконання, що вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного. Встановлено, що банк заявляє вимогу про стягнення з відповідача 3572,96грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України та пені в розмірі 8545,34 грн. При цьому позивач, з посиланням на положення ч. 1 ст. 634 ЦК України, зазначає, що сторони керувалися при укладенні договору даною нормою, яка передбачає, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. З такою позицією позивача суд не погоджується. У правовому висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17) вказано про неможливість застосування до вказаних правовідносин правил ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про умови кредитування та відповідальність за порушення грошового зобов`язання, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Пересічний споживач банківських послуг, з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов і правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил, тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, яка діяла на час укладення договору, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. В анкеті-заяві позичальника від 14 лютого 2011 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у виді неустойки (пені, штрафу) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а.с.15). Також не можна вважати частиною цього кредитного договору Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» (а.с.16), в якому визначено пеню за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, оскільки на ньому відсутній підпис відповідача, тому відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді умови договору про відповідальність позивача за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. Крім того, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» містить умови щодо карток «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна Contract», «Універсальна Gold», тому неможливо встановити, який саме тариф собі обрав і на який погодився відповідач та якою карткою користувався. Позивач хоча і долучає довідку з інформацією про надані кредитні картки відповідачу, однак в ній відсутні дані про те, якими саме ці картки були і відповідно яким тарифом останній користувався. Позивач не надав суду окремого розрахунку процентів у відповідності до ч.2 ст. 625 ЦК України і не зазначив періоду їх нарахування, однак в позовній заяві посилається на 86,4% - для картки «Універсальна», 84,0% - для картки «Універсальна голд», а в розрахунку заборгованості процентна ставка на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України, річна, вказано 84,00% та 60,00%. Разом з тим, платіж за ст. 625 ЦК України нарахований позивачем на прострочене тіло кредиту, а його розмір позивач зазначає 5784,86 грн і з наявного у справі розрахунку заборгованості вбачається, що в такій сумі заборгованість по простроченому тілу кредиту наявна з 01.10.2019 р. по 16.09.2020 р. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі №910/10156/17 вказала на існування двох різних значень терміну «користування чужими грошовими коштами». Перше - це отримання боржником можливості правомірно платити кредитору борг протягом визначеного часу. Друге значення - прострочка грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, однак неправомірно не платить їх. Наслідком неправомірного користування чужими коштами, тобто прострочки виконання грошового зобов`язання (як договірного так і недоговірного), є нарахування процентів річних у відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України. Правомірне ж користування чужими грошовими коштами може передбачати виплату процентів, розмір яких визначено законом або договором за правилами ч. 1 ст. 1048 ЦК України. Враховуючи викладене, визначальним у застосуванні наведених вище норм є визначення моменту, з якого особа користується чужими грошовими коштами неправомірно, тобто настає прострочення виконання зобов`язання. До цього моменту можливо нарахування процентів як плати, згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України, після цього моменту нараховуються проценти річні відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що 03/2022 р. - термін дії кредитної картки, виданої відповідачу [PERSON] . Позивач звернувся до суду з позовом, пред`явивши вимогу про повернення отриманих коштів у листопаді 2020 року, однак проценти за ст. 625 ЦК України, згідно з розрахунком заборгованості, нараховані за період з 01.10.2019 р. по 16.09.2020 р, тобто до закінчення терміну дії картки та до моменту пред`явлення вимоги про повернення коштів. Відтак у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача 3572,96грн - заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦПК України та 8545,34 грн - нарахованої пені слід відмовити. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитом в розмірі 5784,86 грн, що становить 32,40 % позовних вимог, з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, що становить 681,05 грн (5784,86 грн/17903,16 грн х 100%=32,40%; 2102,00 грн х 32,40%=681,05 грн). На підставі наведеного,

Outcome: approved