Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування житлового будинку недійсним, про скасування державної реєстрації нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , посилаючись , що вищевказаний будинок належав їй на праві приватної власності: Ѕ частина на підставі свідоцтва про право власності та Ѕ частина на підставі свідоцтва про право на спадщину. Після смерті сина почала спілкуватись з далеким родичем [PERSON] , оскільки через похилий вік потребувала сторонньої допомоги. Останній почав допомагати їй. 18.10.2007 року повів її до приватного нотаріуса Магдалинівського районного нотаріального округу Кудрявцева О.О., де підписувала якісь папери. Пізніше зрозуміла, що підписувала договір дарування житлового будинку на його ім`я. [PERSON] весь час піклувався про неї та надавав допомогу, але [INFO] помер. Після його смерті його родичі - відповідачі по справі не здійснюють догляду за позивачкою через віддаленість проживання. На момент укладання договору дарування не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки після смерті сина пережила сильний стрес, тому вимушена звернутись до суду. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, у письмовій заяві просила позов задовольнити та справу розглянути без її участі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] також у судове засідання не з`явилися, надали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, позов визнають, проти його задоволення не заперечують. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зважаючи на достатність письмових матеріалів для прийняття рішення, відсутність необхідності дачі особистих пояснень сторонами, суд розглянув справу без участі сторін на підставі письмових матеріалів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків , встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до технічного паспорта від 1998 року на житловий будинок по [ADDRESS] , власниками будинку були [PERSON] та [PERSON] /а.с. 10/. Як вбачається з матеріалів справи 18.10.2007 року був укладений договір дарування будинку між [PERSON] та [PERSON] /а.с. 7/, та посвідчений приватним нотаріусом Магдалинівського районного нотаріального округу, зареєстровано у реєстрі за № 2697. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Згідно статті 717 та ч.2 ст.719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до вимог ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою ст.203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до змісту статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Судом встановлено, що [INFO] помер син позивача - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть /а.с. 6/, договір дарування було складено 18.10.2007 року, тобто менш ніж через два місяці після смерті єдиного сина позивача, що могло вплинути на не усвідомлювання значення дій та керувати ними. Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, є порушенням частин третьої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 225 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд, оцінивши в сукупності надані докази, вважає, що укладаючи договір дарування через менш ніж два місяці після смерті єдиного сина позивачка не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, що вплинуло на її волевиявлення. На підставі договору дарування [PERSON] отримав 18.10.2007 року Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на будинок в [ADDRESS] /а.с. 9/. Відповідно до ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: 1) прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; 2) виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом скапування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; 3) встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; 4) перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; 5) прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); 6) відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав; 7) формування витягу з Державного реєстру прав про проведену державну реєстрацію прав для подальшого використання заявником; 8) видача/отримання документів за результатом розгляду заяви. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 26 З У «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме манно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються у порядку, передбаченому для державної реєстрації прав (крім випадків, коли такі дії здійснюються у порядку, передбаченому статтею 37 цього Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість та достовірність наданих сторонами доказів на підтвердження своїх вимог та заперечень, кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved