Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

З 12.08.2006 сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 418. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 06.09.2011 по справі № 2-2748/11, яке набрало законної сили 19.09.2011 (а.с. 10). Позивач та відповідач мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 13.05.2013 (а.с. 9) стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 02.04.2013 та до досягнення повноліття дитиною. 09.06.2017 позивач [PERSON] зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON], про що Саксаганським районним у місті [PERSON] відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області складено актовий запис № 224. Після реєстрації шлюбу дружинні присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 12). У вище казаному шлюбі у позивача народилася донька [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КИ №660698 (а.с. 13). Дружина повивача [PERSON] працює інженером І категорії випробувальної лабораторії «Про Лег-Тест», та перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 15.01.2018 по 18.10.2020 (а.с. 32). Позивач [PERSON] працює на посаді механіка дільниці у ПрАТ «ПівнічГЗК» з 07.09.2010 та отримує стабільну заробітну плату, з якої стягуються аліменти у розмірі 25 % (а.с. 31). Надаючи правову кваліфікацію викладеним вище обставинам, суд виходить з такого. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною 1 статті 12 цього Закону передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Положеннями ст.182 Сімейного Кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п.п.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Разом з тим, враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища, чи зміна сімейного становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. За нормами п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з вимогами ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.2 ЦПК України зазначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 статті 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] про зміну розміру аліментів підлягає задоволенню з таких підстав. На даний час у позивача [PERSON] змінився сімейний стан, він вдруге зареєстрував шлюб з громадянкою [PERSON], від цього шлюбу має малолітню дитину доньку [PERSON], [INFO], мати якої перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та не отримує доходу. Суд також враховує розмір заробітної плати позивача, та відповідно, стягнутих аліментів. Так, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч.2 ст. 182 СК України. Згідно ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоровя, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, зокрема, дітей віком до 6 років. У відповідності до положень Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», якою встановлено прожитковий мінімум на одну особу у 2018 році та прожитковий мінімум для основних соціальних і демографічних груп населення, для дітей віком від 6 до 18 років встановлено наступний розмір прожиткового мінімуму :з 1 січня 2018 року 1860 грн, з 1 липня 1944 грн, з 1 грудня 2027 грн. Відповідно, 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років\~на час розгляду справи становить 1013 грн. 50 коп. Так, згідно довідки № 993 від 08.06.2018 виданої ПрАТ «ПівнічГЗК» вбачається, що [PERSON] сплачує аліменти в розмірі, що значно перевищує мінімальний гарантований. Таким чином, у разі задоволення позовних вимог позивача та зменшення розміру аліментів на утримання доньки [PERSON] до 1/6 частки від всіх видів заробітку, сума аліментів буде забезпечувати їх мінімальний гарантований розмір. Суд також враховує те, що утримання неповнолітньої дитини є спільним обовязком батьків, то необхідно брати до уваги і надання матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини з боку її матері, а відтак, можна дійти висновку, що вказана частка від всіх видів заробітку яку пропонує позивач є прийнятною та такою, що повністю задовольнить матеріальні потреби дитини, при цьому, не допустить виникнення дисбалансу інтересів інших осіб, що перебувають на утриманні позивача, забезпечить рівність сторін по забезпеченню дитини, не допустить дискримінацію позивача та перекладання на нього усього тягаря матеріального утримання дитини. При цьому, згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, згідно ст.141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір на користь позивача.

Outcome: approved