Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

Заступник керівника Уманської місцевої прокуратури звернувся до суду в інтересах держави в особі відділу охорони здоровя Уманської міської ради Черкаської області до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог:комунальне підприємство «Уманська міська лікарня» про стягнення матеріальних збитків, завданих внаслідок злочину. В обґрунтування своїх \~ вимог позивач вказував ті обставини, що 08.02.2017 року близько 00 години 20 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вулиці Заводській в м. Умань, в напрямку вулиці Максима Залізняка, м. Умань, порушуючи вимоги п. 2.3. б, 11.3, 1.2. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по вказаній вулиці на своїй смузі руху в напрямку перехрестя з вулицею Енергетичною м. Умань. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-01/179 від 23.03.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя. Порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля [NUMBER], знаходиться в причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.09.2017 року [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України з призначенням покарання у виді позбавлення волі, та звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.. 75 КК України. Внаслідок отриманих тяжких тілесних ушкоджень потерпілий [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у хірургічному відділенні КП «Уманська міська лікарня» протягом 9 ліжко-днів, зокрема з 08.02.2017 року по 17.02.2017 року. На лікування [PERSON] закладом охорони здоровя було витрачено 2181,69 грн. Отже вина [PERSON] у спричиненні потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких останній проходив лікування у хірургічному відділенні КП «Уманська міська лікарня» доведена. Проте збитки завдані державі щодо витрат на лікування потерпілого, відповідачем не відшкодовані, у звязку з чим прокурор звернувся з відповідним позовом до суду в якому просив стягнути з [PERSON] матеріальні збитки, завдані внаслідок кримінального правопорушення в сумі 2181,69 грн. В судове засідання прокурор Уманської місцевої прокуратури не зявився, проте від прокурора Черкаської місцевої прокуратури [PERSON] через канцелярію суду надійшла письмова заява про розгляд справи без його участі, підтримання позовних вимог та відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи. Представник позивача відділу охорони здоровя Уманської міської ради Черкаської областів судове засідання не зявився, проте від начальника відділу охорони здоровя Уманської міської ради електронною поштою надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі представника відділу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча про час і місце його проведення був повідомлений відповідного до вимог п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, а тому суд зі згоди прокурора ухвалює рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.280 ЦПК України. Представник третьої особи - комунального підприємства «Уманська міська лікарня» в судове засідання не зявився, проте від т.в.о. головного лікаря електронною поштою надійшла письмова заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи без участі представника лікарні. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх в сукупності, всебічно і повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, суд встановив наступне. Згідно вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 вересня 2017 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 3-х років позбавлення волі без застосування додаткової міри покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами. На підставі ст.. 75 КК України [PERSON] звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців. З вироку Уманського міськрайонного суду Черкаської області вбачається, що 08.02.2017 року близько 00 години 20 хвилин, [PERSON] керуючи автомобілем [NUMBER] та рухаючись по вулиці Заводській в м. Умань, в напрямку вулиці Максима Залізняка, м. Умань, порушуючи вимоги п. 2.3. б, 11.3, 1.2. Правил дорожнього руху України, не врахував дорожню обстановку, не впорався з керуванням та виїхавши на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення з автомобілем [NUMBER] під керуванням [PERSON], який рухався по вказаній вулиці на своїй смузі руху в напрямку перехрестя з вулицею Енергетичною м. Умань. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди, водій автомобіля [PERSON] отримав тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи № 05-7-01/179 від 23.03.2017 року відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, які небезпечні для життя. Порушення правил дорожнього руху водієм автомобіля [NUMBER], знаходиться в причинному звязку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді заподіяння потерпілому [PERSON] тяжких тілесних ушкоджень. Отже саме протиправні дії [PERSON] спричинили тяжкі тілесні ушкодження потерпілому [PERSON] Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою (ч. 6 ст. 82 ЦПК України). Виходячи з наведеної норми, суд вважає, що винність відповідача у спричиненні тяжких тілесних ушкоджень [PERSON] доведена і на підставі ч. 3, ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до\~ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Положеннями\~ст.1166 ЦК України\~передбачено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст.. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Шкода, завдана потерпілому внаслідок кримінального правопорушення, компенсується йому за рахунок Державного бюджету України у випадках та порядку, передбачених законом. Відповідно до\~ ст.1206 ЦК України\~- особа, яка вчинила\~злочин, зобов'язана відшкодувати витрати\~закладові охорони здоров'я\~на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж\~необхідної оборони\~або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Згідно п.3, п. 6 \~Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995 року\~«Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», судам слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим\~постановою КМУ № 545 від 16.07.1993 року. Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування. Термін і обгрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній. Звернути увагу судів на те, що відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину можливе лише тоді, коли є причинний зв'язок між злочинними діями чи бездіяльністю винної особи та перебуванням потерпілого на такому лікування. «Уманська міська лікарня» є комунальним підприємством і перебуває у комунальній власності міста.До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать:управління закладами освіти, охорони здоров'я, культури, фізкультури і спорту, оздоровчими закладами, які належать територіальним громадам або передані їм, молодіжними підлітковими закладами за місцем проживання, організація їх матеріально-технічного та фінансового забезпечення (ч. 1 ст. 32 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Згідно п. 2, п.3, п. 4 «Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року, сума коштів, яка підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, виходячи з кількості ліжко-днів, проведених ним в стаціонарі та вартості витрат на його лікування в день. Кількість ліжко-днів визначається на підставі медичної картки стаціонарного хворого (форма 003(у) або інших документів, які підтверджують дати госпіталізації та виписки хворого із стаціонара лікувального закладу. Визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентаря та обладнання. Визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров'я або прокурора. У разі коли при ухваленні вироку сума коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, ще не була визначена і рішення про їх відшкодування не було прийнято, стягнення провадиться в порядку цивільного судочинства за позовом вказаних юридичних осіб. У такому ж порядку відшкодовуються витрати на стаціонарне лікування особи, яка постраждала від злочину, в разі закриття кримінального провадження за нереабілітуючими обставинами. Стягнені в установленому порядку кошти залежно від джерела фінансування закладу охорони здоров'я, у якому перебував на стаціонарному лікуванні потерпілий, зараховуються до відповідного державного бюджету (Республіки Крим, місцевого чи регіонального самоврядування),або на користь юридичної особи (відомства), якій належить заклад охорони здоров'я. З довідки КП «Уманська міська лікарня» від 22.11.2017 року №15 вбачається, що [PERSON] дійсно знаходився на стаціонарному лікуванні у даному закладі в хірургічному відділенні з 08.02.2017 року по 17.02.2017 року, всього 9 ліжко-днів. Вартість одного ліжко-дня становить 242,41 грн. Всього закладом витрачено на лікування [PERSON] 2181,69 грн. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON], КП «Уманська міська лікарня» понесла витрати на лікування потерпілого [PERSON] від злочину, а тому обов'язок по відшкодуванню витрат необхідно покласти на відповідача. За таких обставин заявлений позов підлягає до задоволення. З відповідача належить стягнути на користь відділу охорони здоровя Уманської міської ради Черкаської області,який є розпорядником коштів КП «Уманська міська лікарня», кошти які затрачені лікувальним закладом на лікування потерпілого [PERSON] у сумі 2181,69 грн. У відповідності до\~ч.6\~ст.141\~ЦПК України\~з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір в сумі 1762 грн.

Outcome: approved