Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

В травні 2017 року позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів, та просила постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь суму боргу у розмірі 800\~000 (вісімсот тисяч) гривень та судовий збір у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказала на те, що 11 серпня 2014 року вона надала відповідачу [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, про що була складена відповідна розписка. Відповідно до розписки відповідач повинен був повернути позивачу грошові кошти в строк до 31 грудня 2016 року. Розписка від 11 серпня 2014 року складена [PERSON] власноручно та є документом, що підтверджує вчинення правочину (договору позики), як того вимагає чинне законодавство України. Крім того, при отриманні відповідачем [PERSON] вказаних грошових коштів були присутні свідки - [PERSON] та [PERSON]. Неодноразові звернення позивача [PERSON] до відповідача [PERSON] з вимогою повернення вказаних грошових коштів останній ігнорує, взяті грошові кошти у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок до теперішнього часу не повернув, у звязку з чим позивач звернулась до суду за захистом своїх прав з даним позовом. Позивачка та її представник в судове засідання не зявилась надавши суду заяву в якій просили розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач та його представник в судове засідання також не зявились, надавши до суду заяву щодо розгляду справи у їх відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечували. На підставі ч.2 ст.197 ЦПК України, суд ухвалює рішення без проведення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення. Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо. На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі та на підтвердження укладення договору та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Як встановлено в судовому засіданні, та вбачається з матеріалів справи 11 серпня 2014 року позивач [PERSON] надала відповідачу [PERSON] у борг грошові кошти у розмірі 800 000 (вісімсот тисяч) гривень 00 копійок, про що була складена відповідна розписка. Відповідно до розписки відповідач повинен був повернути [PERSON] грошові кошти в строк до 31 грудня 2016 року, до теперішнього часу суму боргу відповідач не повернув. Статтею 14 ЦК України визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Згідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір в сумі 8000 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved