Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду вказано, що 07 березня 2001 року померла мати позивача - [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 0,60 га, розташована на території с. Бурчак [PERSON] сільської ради, передана для ведення особистого підсобного господарства згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЗП 000011 №634, виданого на підставі рішення виконавчого комітету [PERSON] сільської ради від 15 грудня 1994 року №36. Позивачем зазначено, що вона є єдиною спадкоємицею померлої, інших спадкоємців за законом не має, заповіту відносно інших осіб померла не складала. При зверненні позивача до нотаріальної контори була заведена спадкова справа, однак після ознайомлення нотаріуса з наданими документами 16 травня 2016 року за №469/02-14 було прийнято рішення про відмову у вчинені нотаріальної дії в зв'язку з тим, що державний акт на право приватної власності на землю видано з порушеннями. Невідповідність правовстановлюючого документу вимогам законодавства позбавляє позивача можливості успадкувати спадкове майно після смерті матері, у звязку з чим вона\~ просить суд визнати за нею право власності на земельну ділянку. В судове засідання\~ позивач не зявилася, але від неї надійшла заява з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Михайлівського району Запорізької області не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 07 березня 2001 року померла [PERSON], мати позивача [PERSON] (а.с. 4, 5). Відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю Серії ЗП № 000011 №634, [PERSON] належить земельна ділянка площею 0,60 гектарів, розташована на території с. Бурчак [PERSON] сільської ради народних депутатів, яку передано для ведення особистого підсобного господарства. Згідно кількісної характеристики з наданих у приватну власність 0,60 га, - 0,59 га сільськогосподарських угідь, з яких 0,49 га ріллі та 0,10 га багаторічних насаджень, а також 0,0080 га під будівлями та іншими угіддями. (а.с. 6). Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 43852039 від 16 травня 2016 року заведена спадкова справа після смерті [PERSON], померлої 07 березня 2001 року. Відповідно до розяснень завідувача Другої Очаківської державної нотаріальної контори щодо неможливості вчинення нотаріальної дії від 16 травня 2016 року, державним нотаріусом відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] у звязку з тим, що наданий спадкоємцем Державний акт на право приватної власності на землю виданий з порушенням чинного законодавства, оскільки на земельній ділянці розташований житловий будинок, а цільове призначення у документі зазначено не вірно ( а.с. 10). Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем за законом на спадщину, яка відкрилася після смерті її матері [PERSON] Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. У звязку зі вступом в дію Закону України від 01 липня 2004 року № 19052-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та змін від 01 січня 2013 року до Закону України «Про державний земельний кадастр», видачу Державних актів на право власності на земельну ділянку, а також внесення змін до них, припинено. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах із збереженням її цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Для підтвердження наявності спадкового майна, яке підлягає державній реєстрації та місця його знаходження, нотаріусу слід подати документ, що підтверджує право власності спадкодавця на майно з відміткою органу, що проводить реєстрацію, або реєстраційного посвідчення, яке є невідємною частиною правовстановлюючого документа. В свою чергу право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця лише з моменту державної реєстрації цього майна (ч.2 ст.1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно може бути оформлене на імя особи, яка померла, у разі наявності документів, які б підтвердили право власності на майно цієї особи. У випадку відсутності таких документів порушене питання вирішується у судовому порядку. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців). Для правильного вирішення спору про спадкування, суд на підставі відповідних документів зобовязаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спадкове майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON] Позивач [PERSON] оформити своє право на спадщину не має можливості через помилки, допущені у правовстановлюючому документі, аможливість внесення змін чи виправлень до державного акта на право власності на земельну ділянку законодавством не передбачена. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Outcome: approved