Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання за нею права власності у порядку спадкування за заповітом на майно колишнього колгоспного двору , а саме: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ), що належали померлому [INFO] [PERSON] . Заява мотивована тим, що [INFO] помер дідусь позивачки - [PERSON] , який проживав за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишив заповіт, згідно якого заповідав все майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що момент смерті буде йому належати [PERSON] . Наведене підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Крайниківської сільської ради Ваканич М.В. від 10.11.2006 року. [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON] , яка також проживала за адресою: [ADDRESS] . За життя [PERSON] залишила заповіт, згідно якого заповідала земельну ділянку площею 0,53 га, розташовану в [ADDRESS] позивачці - [PERSON] , а житловий будинок, який знаходяться на вказаній земельній ділянці за вказаною адресою позивачці - 1/2 частину будинку та її мамі [PERSON] - 1/2 частину будинку. Наведене підтверджується заповітом, посвідченим секретарем Крайниківської сільської ради Войнагій С.В. від 09.06.2017 року. Єдиним документом, що посвідчує право власності на будинок по [ADDRESS] (стара адреса: [ADDRESS] ) є свідоцтво про право власності на майно колгоспного двору від 20.12.1989 року, зареєстроване в Хустському МБТІ за реєстровим номером 177 від 20.12.1989 р. Однак, ні дідусь позивачки, ні бабуся через необізнаність у законодавстві не переоформили право власності на житловий будинок за життя та не отримали свідоцтва про право приватної власності на вказане нерухоме майно. Позивачка звернулася до приватного нотаріуса Хустського районного нотаріального округу Рошинець Н.П. з метою оформлення спадкових прав на майно, після смерті її дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] . Їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та свідоцтво про право на спадщину за законом. Згідно вказаних свідоцтв вона успадкувала земельні ділянки з кадастровими номерами: 2125384400:04:002:0034 та 2125384400:04:002:0035. Щодо спадкування житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями, які розташовані за адресою: [ADDRESS] їй було роз`яснено про неможливість видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки житловий будинок зареєстровано як власність колгоспного двору, головою якого був її померлий дідусь [PERSON] . Свідоцтво про право власності на житловий будинок колгоспного двору мало бути переоформлено на фізичних осіб - членів колгоспного двору, оскільки двори припинили своє існування у зв`язку з прийняттям Закону УРСР « Про власність» від 07.02.1991 року. Приватним нотаріусом Рошинець Н.П. було рекомендовано позивачці звернутися до суду з відповідною заявою про визнання права власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом. Позивачка вважає, що оскільки її дідусь [PERSON] був членом колгоспного двору, 20.12.1989 року виконкомом Хустської районної ради народних депутатів йому було законно видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яким посвідчено, що в цілому житловий будинок, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Будинок зареєстровано в Хустському МБТІ на праві за колгоспним двором, головою якого є [PERSON] , про що записано в реєстровій книзі № 1, стор.177, за реєстровим № 177. Те, що будинок [ADDRESS] та будинок [ADDRESS] - один і той же будинок, підтверджується довідкою Крайниківського старостинського округу від 14.07.2021 року за № 161. Дана довідка була видана на підставі погосподарської книги. Те, що відповідачка [PERSON] є мамою позивачки, підтверджується свідоцтвом про народження від 22.08.1991 року. Позивачка змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 19.11.2009 року. Колгоспний двір був припинений 15.04.1991 року, коли відповідно до постанови Верховної Ради Української РСР № 885-XII, був введений в дію Закон України « Про власність», а тому [PERSON] станом на 15.04.1991 року належало право власності на майно у колгоспному дворі, як його члену, що не втратив права на частку в його майні. Виходячи з наведеного, померлий дідусь [PERSON] та померла бабуся [PERSON] набули 15 квітня 1991 року право власності на будинок згідно статей 120, 123 ЦК УРСР. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Враховуючи вищезазначене, а також те, що нотаріусом неможливо видати позивачці свідоцтво про право на спадщину за заповітом, вона змушена звернутися до суду з даним позовом, для захисту своїх законних прав. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилася. Подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Вимоги позовної заяви підтримує та просить суд їх задовольнити. Відповідачка - [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Подала до суду відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Просила справу розглядати у її відсутності, з урахуванням поданого відзиву. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З`ясувавши обставини справи та виходячи з доданих до позовної заяви письмових доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності колгоспного двору на житловий будинок, від 20.12.1989 року виданого Виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів, житловий будинок за адресою [ADDRESS] належить колгоспному двору, головою якого являвся [PERSON] . Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об`єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних Колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 р. з прийняттям ЗУ «Про власність». Оскільки право власності на житловий будинок в [ADDRESS] (нова назва [ADDRESS] ) було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів був [PERSON] , відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР він мав набути право власності на будинок. Після смерті [PERSON] спадкоємицею за заповітом є його онука [PERSON] . Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За таких підстав позовні вимоги підлягають до задоволення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved