Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

В вересні 2017 р. позивач звернулась до районного суду з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача, що є її сином, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS], мотивуючи позовні вимоги тим, що вона є власником вказаної квартири, в якій зареєстровані сторони у справі. У продовж останніх трьох років, відповідач не проживає в даній квартирі, його речей та майна в квартирі немає, комунальні послуги останній не сплачує. Вважає, що відповідач втратив право користування житловим приміщенням як такий, що не користуються ним понад один рік без поважних причин. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, додавши, що відповідач покинув спірне житло в серпні 2014 р. З цього часу позивачка не підтримує відносин з відповідачем, останній в квартирі з цього часу не з'являвся, , ніхто не чинив йому перешкод в користуванні квартирою, де він може мешкати, їй не відомо. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав письмові заперечення (відзив на позовну заяву), в зв'язку з чим відповідно до вимог ст.ст.280-281 ЦПК України розгляд даної справи проведений в заочному порядку. Суд, вислухавши позивача та представника позивача, встановивши обставини справи, перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дослідивши письмові докази, оцінивши їх у сукупності, приходить до таких висновків. В судовому засіданні встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] що у Подільському районі м.Києва на підставі договору дарування від 01.11.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Воловиченко В.В. за реєстром №4289. З довідки форми № 3, виданої КК "Центр комунального сервісу" від 20.09.2017 р., вбачається, що в спірному житловому приміщенні зареєстровані: позивач [PERSON], [INFO], власник особового рахунку - з 29.11.2007 р., [PERSON], [INFO], син позивача та відповідач [PERSON], [INFO], син позивача - з 29.11.2007 р. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ст.156 ч.1 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до вимог ч.4 ст.156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником квартири не позбавляє права членів сім'ї власника права користування займаним приміщенням. Згідно з актом, складеним житловим органом 12.09.2017 року, який підписаний сусідами сторін у справі - мешканцями квартир [NUMBER], [NUMBER] відповідач [PERSON] не проживає у спірній квартирі , а також довідками від 05.06.2018 року та 09.11.2018 року , які видані КМ «РЖМ Виноградар» та підписані старшим дільничним та головою КМ «РЖМ Виноградар» про те, що відповідач не проживає за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповіднодо ст.41 Конституції України, ст.321 ЦК України право власності позивача є непорушним. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою позивача, проживає у вказаному будину з 1997 року, підтвердила суду той факт, що відповідач не мешкає в квартирі, та вона його ніколи не бачила, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач не чинила, речі і майно відповідача в квартирі відсутні. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою позивача з квартири [NUMBER], проживає у вказаному будину з 2015 року, підтвердила суду той факт, що відповідач не мешкає в квартирі, перешкод в користуванні відповідачу житлом позивач не чинила, речі і майно відповідача в квартирі відсутні. У суду не має підстав стави під сумнів достовірність і правдивість фактів, повідомлених свідками. Даних про їхню заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання об'єктивно підтверджуються і не суперечать іншим представленим доказам. Оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає встановленим те, що з серпня 2014 р. відповідач [PERSON], маючи об'єктивну можливість користування, не користується вищевказаним житлом без поважних причин, добровільно знятись з реєстраційного обліку не бажає, чим перешкоджає позивачу, як єдиному власнику, повноцінно користуватися своєю власністю, порушуючи його законні права та інтереси, а тому права позивача підлягають судовому захисту. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірній квартирі без поважних причин понад рік, тому згідно ч.2 ст.405 ЦК України він вважається таким, що втратив право на користування цим житлом. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, не мешкаючи в спірній квартирі більше року без поважних причин, втратив право користування житловим приміщенням, в зв'язку з чим підлягає визнанню таким в судовому порядку. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки засновані на законі, є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду. Статтею ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що однією з підстав зняття з реєстрації місця проживання фізичної особи є рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Напідставі викладеного, ст.ст.64, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України,

Outcome: approved