overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

В квітні 2015 року заявник звернувся до суду з вищевказаною заявою, в якій просить визнати безвісно відсутнім [PERSON] , [INFO], посилаючись на відсутність відомостей про нього з травня 2001 року. У судовому засіданні заявник підтримала вимоги заяви, посилаючись на обставини, що вказані у заяві. Просила суд про задоволення заяви, оскільки визнання [PERSON] безвісно відсутнім надасть право їм продати квартиру для придбання іншого житла їх другому сину , який створив свою сім'ю. Зацікавлені особи - батько та брат [PERSON] просили про задоволення вимог заяви , підтвердили викладені в ній обставини. Вивчивши доводи заяви, вислухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] є рідним сином заявника та [PERSON] Зареєстрований з 1998 року в квартирі [ADDRESS] , яка належить їх родині на праві спільної сумісної власності. Весною 2002 року [PERSON] брав участь у скоєнні злочину, а згідно даних УБОЗ УМВС України в Миколаївській області обвинувачується у скоєнні злочину, передбаченого п.1 ч.2 ст. 115 КК України, з 10 жовтня 2002 року перебуває у розшуку, як особа, яка переховується від органів влади. За даними родичів з квітня 2002 року виїхав до Росії до родичів, але так і не повідомив свого місця перебування, жодного разу не спілкувався ні з батьками, ні з братом , жодних відомостей про своє місце перебування не повідомляв. Крім того, факт відсутності [PERSON] з квітня 2002 року підтверджується Актом сусідів, завіреним ТОВ ЖЕК "Соляні" від 19.10.2012 року. Із урахуванням вищевикладеного, на підставі вимог ч.1 ст.43 ЦК України, ст.ст. 246,249 ЦПК України, суд дійшов висновку про відсутність відомостей про місце перебування [PERSON] протягом тринадцяти років. Тому вимог заяви обґрунтовані та підлягають задоволенню. У відповідності із ч.2 ст.43 ЦК України, початком його безвісної відсутності необхідно вважати 10 жовтня 2003 року.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 12 серпня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 140. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і суперечки, які виникали між ними. Протягом двох років з відповідачем не проживають, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім'я розпалася та існує формально, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позов визнає. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 12 серпня 2006 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис № 140. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO]. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 19 лютого 2000 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 22. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. В 2013 році відповідач виїхав на роботу за кордон. Рік назад повернувся в Україну, пішов жити до своїх батьків і повідомив позивачку, що до неї повертатись не буде. З часу припинення спільного проживання спроб щодо примирення ні позивачка, ні відповідач не робили. Тому [PERSON] просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу дитину залишити проживати з нею. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 19 лютого 2000 року сторони зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану управління юстиції Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 22. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Сторони тривалий час спільно не проживають, не ведуть спільного господарства. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу неповнолітню дитину сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 5 серпня 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 30. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Відповідач систематично зловживає спиртними напоями, вчиняє щодо дружини насильство фізичного і морального характеру, що негативно впливає на дитину. Між ними часто виникали сварки і суперечки. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім'я розпалася, існує лише формально, тому позивачка прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, просить дитину залишити проживати з нею, після розірвання шлюбу залишити прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином.. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 5 серпня 2001 року сторони зареєстрували шлюб у Заводській селищній раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 30. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

В квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог вона посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 24 червня 1995 року виконкомом Щербинівської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис № 11. Сумісне життя не склалося в звязку з різними поглядами на життя, внаслідок чого між подружжям виникали постійні суперечки. На теперішній час шлюбні відносини припинені, спільне господарство не ведеться, сторони спільно не проживають. Неповнолітніх дітей від шлюбу не має. Позивачка у судове засідання не зявилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутності, заявлені вимоги підтримала повністю. Відповідач у судове засідання не зявився, надавши суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін не можливе, майнового спору та питань про утримання дітей у сторін не має. Судом також зясовано той факт, що позивачка має намір залишити прізвище "Руденко". Суд також вважає доцільним стягнути з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати у розмірі 243 грн.60 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй договору купівлі-продажу від 12 червня 1979 року народження 3/20 часток житлового будинку, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Заявники та представник зацікавленої особи в судове засідання не з'явились. Згідно наданої заяви, заявник вимоги заяви підтримує в повному обсязі. Представник зацікавленої особи Миколаївської міської ради просив розглядати справу без його участі, а рішення прийняти за наявними матеріалами у справі та відповідно до норм діючого законодавства. Дослідивши докази, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 12 червня 1979 року, за реєстром № 1-1907, [PERSON] придбала 3/20 частки жилого будинку з відповідною частиною прилеглих надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS]. В тексті своєї заяви, [PERSON] зазначає, що при укладенні договору було допущено описку в написанні її прізвища. Так, з паспортних даних заявника вбачається, що її прізвище "[PERSON]". При цьому, технічний паспорт на вказаний будинок було видано на ім'я [PERSON], а спірний договір на ім'я [PERSON]. Відповідно до ст. 256 ЦПК України, факт належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті встановлюється в судовому порядку. Отже, оскільки ім'я та по батькові заявника співпадають з ім'ям та по батькові покупця за договором купівлі-продажу від 12 червня 1979 року, за реєстром № 1-1907, обставинами справи підтверджується, що договір купівлі-продажу 3/20 часток жилого будинку з відповідною частиною прилеглих надвірних споруд, що знаходиться в [ADDRESS], належить [PERSON], суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

В квітні 2016 року [PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що [PERSON] є донькою [PERSON]. Заявник та зацікавлена особа в судове засідання не з'явились. Згідно поданої заяви, заявник просив розглядати справу без його участі, вимоги заяви підтримав в повному обсязі. Причини неявки в судове засідання представника зацікавленої особи суду не відомі. Дослідивши докази, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню повністю, виходячи з наступного. Як вбачається з свідоцтва про народження серії [NUMBER], [PERSON] народилась [INFO] року. Її батьком зазначено [PERSON]. Разом з цим у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] прізвище його батька зазначено як "[PERSON]". Як вбачається з свідоцтва про смерть серії [NUMBER] [PERSON] помер [INFO] 12 червня 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким належне йому майно заповів зокрема [PERSON], [INFO]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, факт родинних відносин між фізичними особами, встановлюється в судовому порядку. Враховуючи те, що ім'ям та по батькові померлого співпадають з ім'ям та по батькові батька заявки, а описка у прізвищі померлого виникла внаслідок невірного перекладу з російської на українську мову, суд вважає за можливе встановити факт родинних відносин між заявником та [PERSON], а саме - визнати [PERSON] рідною донькою [PERSON], який помер [INFO] Таким чином, заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] [INFO], яка проживає з нею. Відповідач не бере участі у вихованні дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання. Тому позивачка просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі нею позовної заяви і до повноліття дитини. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу слухати без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій просить справу слухати у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши інші докази по справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких причин. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] ( свідоцтво про народження - а.с.4). Неповнолітня дитина проживає разом з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї від 18.04.2016 року, що була видана Вознесенської сільською радою Вознесенського району Миколаївської області. (а.с.5) Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст.181 СК України та ст.183 СК України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Розмір частки заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності зі ст.182 СК України суд, врахувавши обставини справи та матеріальне становище платника аліментів, прийшов до висновку, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але розмір аліментів на дитину за жодних обставин не може бути меншим за 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ст. 367 ч.1 ЦПК України рішення суду підлягає негайному виконанню в справах про стягнення аліментів. Згідно ст.88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача підлягають стягненню на користь держави судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

В квітні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просить стягнути з нього аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO]. Позивач посилається на те, що з [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від фактичних шлюбних відносин у них народилася дочка [PERSON] Відповідач не виконує покладених на нього батьківських обовязків, не надає будь-якої матеріальної допомоги, не займається вихованням дитини, яка знаходиться на повному утримані позивача. Позивач у судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву з проханням розглянути справу у її відсутність. Зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання повторно не з'явився, заперечень щодо позову не надав, причин неявки суду не вказав та будь-яких клопотань про перенесення розгляду справи не заявляв, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином. За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не висловлювала будь-яких заперечень проти такого порядку вирішення справи. Від фактичних шлюбних відносин у них народилася дочка [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження записано [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-АМ № 196566 від 20.04.2011 року.(а.с.2) Відповідно до довідки № 07-21/568 від 04.04.2016 року [PERSON], [INFO] зареєстрована разом із [PERSON] за адресою м. Хмільник по вул.. Північна (Жданова) [ADDRESS].(а.с.3) Як зазначено у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України\~ № 3 від 15.05.2006р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.\~ У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька, або у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, при визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує всі обставини, передбачені ст. 182 СК України, а саме, що дитина має нормальний стан здоровя, являється матеріально незабезпеченою, а відповідач являючись батьком дитини, маючи задовільний стан здоровя, оскільки іншого не доведено в судовому засіданні, має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, тому суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача\~ в дохід держави. На підставі ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

В квітні 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 вересня 2013 року між ПАТ «Ідея Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір №Р20.185.71355 за яким вона отримала кредит у розмірі 22300 гривень зі сплатою 7,9% річних. Станом на 30 вересня 2015 року відповідачка не повернула банку отриманий кредит та не сплатила нараховані відсотки та комісію, на загальну суму 34392,30 грн. 30 вересня 2015 року між ТОВ «Факторингова компанія «Рантьє»» та ПАТ «Ідея Банк» укладений договір факторингу № 30/09-1 за яким ТОВ «ФК «Рантьє» набуло права грошової вимоги до відповідачки в сумі 34392,30 грн.. Оскільки внаслідок невиконаних відповідачкою зобов'язань за кредитним договором станом на 30 вересня 2015 року утворилася заборгованість в розмірі 34392,30 грн. просив стягнути з неї вказану суму заборгованості. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив розглянути справу без його участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляд справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 12 вересня 2013 між відповідачкою [PERSON] та Публічним акціонерним товариством "Ідея Банк" укладений кредитний договір № Р20.185.71355 за яким банк надав їй кредит у розмірі 22300,00 гривень, що підтверджується копією договору (а.с.20-22). 30 вересня 2015 року за договором факторингу №30/09-1 ТОВ ФК «Рантьє» набуло право вимоги від [PERSON] заборгованості за кредитним договором, що підтверджується копією договору факторингу (а.с.13-18). З довідки-розрахунку заборгованості (а.с.23) вбачається, що відповідачка має заборгованість за кредитним договором в сумі 34392,30 грн., з яких 21438,99 грн. тіло кредиту, 12953,31 грн. нараховані та несплачені відсотки та комісія. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача заборговану суму по кредитному договору у розмірі 34392 грн. 30 коп. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно \~ стягнути понесені судові витрати в сумі 1378 грн.

Outcome: approved