Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , про надання дозволу на в`їзд на територію України з Російської Федерації, виїзд дитини за межі України без згоди батька, третя особа: Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини з відповідачем не склались, у зв`язку з чим судовому порядку шлюб розірвано, після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матір`ю. В 2014 році відповідач надав дозвіл на вивезення дитини за межі території України в наслідок дій, що стались на Донбасі . На теперішній час відповідач не сплачує аліменти, не надає згоди на те, щоб позивач могла привезти дитину додому. Дитина позбавлена можливості отримати паспорт громадянина України. Крім того, з метою оздоровлення дитини, розширення його кругозору, отримання знань про інші країни, народ, культури, а також з метою вдосконалення іноземних мов, позивачка має бажання та можливості подорожувати з дитиною за кордоном. Вона позбавлена можливості отримати згоду відповідача на ввезення (вивезення) дитини до України та вивезенні за кордон, без його згоди і супроводу. Просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий (в`їзд) виїзд неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , за межі України, без згоди і супроводу її батька [PERSON] , [INFO] . Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, надала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Представник позивача, яка діє на підставі ордеру та договору про надання професійної правничої допомоги, [PERSON] надала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивача [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явився за невідомих суду причин, про час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином шляхом надіслання судових повісток за місцем реєстрації та опублікуванням судових викликів на офіційному веб-сайті «Судова влада», відзиву на позов не надав, будь-яких заяв (клопотань) від нього не надходило. Представник Управління «Служба у справах дітей» Маріупольської міської ради, у судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника служби, при ухваленні рішення просила максимально врахувати інтереси малолітньої дитини. За наведених обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280, 281 ЦПК України, та дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наведеного. Матеріалами справи встановлено, що сторони, [PERSON] та [PERSON] з 21 лютого 2012 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя № 538/3039/12 від 03 травня 2012 року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , народився [INFO] , в графі «батьки» зазначені: батько - [PERSON] та мати - [PERSON] . Як вбачається з довідки про неотримання аліментів від 26 червня 2019 року № 15.1-59/8548 виданої Лівобережним відділом державної виконавчої служби міста Маріуполя, [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 06 листопада 2010 року по 01 червня 2019 року включно, згідно з виконавчим листом № 2-5400, який видано 10 жовтня 2005 року Орджонікідзевським районним судом міста Маріуполя Донецької області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 25 серпня 2005 року і до повноліття дитини. Загальний розмір заборгованості по аліментам станом на 01 червня 2019 року складає 91628, 86 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Згідно ст.313 Цивільного кодексу України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За правилами ст. 3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. За правилами, передбаченими пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: - за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; - без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Оскільки позивачка позбавлена можливості отримати нотаріально посвідчену згоду відповідача на виїзд дитини за кордон, беручи до уваги той факт, що судом не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд (в`їзд) неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та вважає можливим надати дозвіл на в`їзд на територію України з Російської Федерації, виїзд за межі України [PERSON] , [INFO] , без письмового дозволу його батька, [PERSON] , [INFO] , у супроводі матері, [PERSON] , [INFO] , до досягнення дитиною 18 років.

Outcome: approved