Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Райгородоцької селищної ради Слов`янського району Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок загальною площею - 85.4 кв. м., житловою площею - 52.1 кв. м., сарай «Б», сарай «В», вбиральня-душ «Г», ворота «1», огорожа «2», огорожа «4», що розташований за адресою: [ADDRESS] , після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] . В обґрунтування позову [PERSON] посилається на те, що її померлому чоловіку [PERSON] на праві власності належав житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 19.03.1984 року. Враховуючи те, що зазначений житловий будинок не був введений в експлуатацію та не проведена державна реєстрація права власності на нього, постановою приватного нотаріуса відмовлено позивачу із зазначених підстав у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок. У зв`язку з цим, позивач вважає, що окрім звернення з цим позовом до суду, іншого порядку для захисту її прав не існує. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити та розглянути справу без її участі. Представник відповідача до судового засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив справу розглянути без його участі, позовні вимоги визнав в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Представник [PERSON] - адвокат Бондаренко Д.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задовольнити. Ухвалою суду від 07 серпня 2020 року витребувано від Приватного нотаріуса Слов`янського районного нотаріального округу Донецької області Зубкової А.О. копію спадкової справи, що відкрилась після смерті [PERSON] , який помер [INFO] та зобов`язано повідомити Слов`янський міськрайонний суд Донецької області щодо відкриття спадкової справи після його смерті, факту звернення будь-кого із заявою про прийняття спадщини або відмови від неї та щодо залишення померлим заповіту. З`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду і вирішення справи по суті, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. З матеріалів спадкової справи № 187/2019 до померлого [PERSON] (а.с. 33-72) вбачається, що згідно Свідоцтва про смерть № [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] , [INFO] (а.с. 35). 06.12.2019 року [PERSON] подала до приватного нотаріуса Зубкової А.О. заяву про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] (а.с. 34). Зі свідоцтва про укладення шлюбу вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 25.07.1981 року, після укладення шлюбу останнім присвоєні прізвища [PERSON] (а.с. 39). Згідно заяви [PERSON] від 06.12.2012 року, остання відмовилася від прийняття спадщини після померлого батька [PERSON] (а.с. 40). Зі свідоцтва про укладення шлюбу № [NUMBER] вбачається, що дошлюбним прізвищем [PERSON] було [PERSON] (зворот. бік а.с. 44). Відповідно до Свідоцтва про народження, [PERSON] народилась [INFO] , батьком записано [PERSON] , мати - [PERSON] (а.с. 44). З матеріалів спадкової справи вбачається, що відсутні інші спадкоємці [PERSON] , а тому Райгородоцька селищна рада Слов`янського району Донецької області є належним відповідачем по справі. З договору купівлі-продажу від 19.03.1984 року вбачається, що [PERSON] придбав у [PERSON] недобудований житловий будинок (готовність 29 %) в [ADDRESS] (а.с. 14, 67). Зазначений договір посвідчений секретарем виконкому Райгородоцької ради народних депутатів Слов`янського району Донецької області 19.03.1984 року. Згідно технічного паспорту № 951 Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , складеного станом на 29.05.2020 року, будівлі та споруди складаються з житлового будинку загальною площею - 85.4 кв. м., житловою площею - 52.1 кв. м, сараю, вбиральні-душу, огорожі, рік забудови яких зазначено 1986, 1987 роки (а.с. 18-20). З домової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] вбачається, що в житловому будинку за зазначеною адресою були зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-17). Як видно з довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» від 01.07.2020 року № 1529-18/0.45/01 права власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстроване (а.с. 12). В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно інформація щодо державної реєстрації права власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] відсутня, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру (зворот. бік а.с. 70). Земельна ділянка, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не приватизована (а.с. 71). 08.07.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Зубкової А.О. з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] (а.с. 62). Постановою приватного нотаріуса Зубкової А.О. від 08.07.2020 року № 490/02-31 відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначений житловий будинок, у зв`язку з відсутністю реєстрації права власності на житловий будинок померлого (а.с. 72). Згідно зі статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України), спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, що передбачено статтею 1217 ЦК України. Статтею 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Вищезазначене спадкове майно (житловий будинок) позивачка фактично прийняла у спадщину, оскільки була зареєстрована та фактично мешкала з чоловіком за однією адресою, що підтверджується копією домової книги (а.с. 15-17). Частинами 2, 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. У відповідності до ч. 4 прикінцевих положень Цивільного кодексу України, до правовідносин, які виникли до набрання чинності Цивільного кодексу України застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 року. Згідно з вимогами статті 227 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.), договір купівлі-продажу житлового будинку, повинен бути укладений у письмовій формі з обов`язковим нотаріальним посвідченням. Відповідно до частин 1, 6 ст. 3 Закону УРСР «Про державний нотаріат», для вчинення нотаріальних дій в Українській РСР організуються державні нотаріальні контори. У населених пунктах, де немає державних нотаріальних контор, нотаріальні дії, передбачені Законом СРСР "Про державний нотаріат" та цим Законом, вчиняють виконавчі комітети міських, селищних, сільських Рад народних депутатів. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 19.03.1984 року, зазначений договір посвідчений секретарем виконкому Райгородоцької ради народних депутатів Слов`янського району Донецької області 19.03.1984 року, що відповідає вимогами статті 227 Цивільного кодексу УРСР (1963 р.). Таким чином, станом на 19.03.1984 року [PERSON] набув право власності на житловий будинок в розумінні вимог діючого на той час законодавства. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року №7/5. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно роз`яснень у п. 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суди повинні мати на увазі, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об`єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об`єкт нерухомого майна. При цьому, наприклад, спадкоємець має право звернутися із заявою про державну реєстрацію переходу права власності до органу, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, після прийняття спадщини в порядку, передбаченому законом. Якщо право власності спадкодавця не було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, правовстановлюючими є документи, що підтверджують підставу для переходу права власності в порядку правонаступництва, а також документи спадкодавця, що підтверджують виникнення у нього права власності на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно роз`яснень Пленуму Верховного суду України, наведених у пункті 23 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду в судовому порядку. Враховуючи те, що [PERSON] фактично прийняла спадщину від померлого [PERSON] , зокрема, житловий будинок, який належить останньому на праві власності, що встановлено в судовому засіданні та підтверджено відповідними доказами, однак 08.07.2020 року нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок, суд вважає, що іншого порядку, окрім судового, захистити права позивача неможливо, а тому вважає за необхідним визнати за позивачем право власності на житловий будинок та на господарські будівлі та споруди, розташовані за адресою: [ADDRESS] .

Outcome: approved