Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що 29.01.2013 року відповідач [PERSON] отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 676 000 грн., які зобов'язувався повернути до 01.10.2013 року в два етапи: 200 000 грн. - до 15.03.2013 року та 476 000 грн. - до 01.10.2013 року. На даний час вищезазначені зобов'язання залишаються невиконаними. Через ці обставини позивач звернувся до суду, просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на користь позивача кошти в сумі 676 000 грн., та судові витрати в сумі 3441 грн. В обґрунтування зустрічних позовних вимог позивач [PERSON] зазначає, що працював в ТОВ «Сингента». Між ФОП [PERSON] та ТОВ "Акорс" було укладено два договори купівлі-продажу: № 54 від 17 травня 2012 року, та № 71 від 14 червня 2012 року. ТОВ «Акорс» за отриманий товар від ФОП [PERSON] оплатило частково. В зв'язку з неповною оплатою товару [PERSON] звернувся до суду за примусовим стягненням заборгованості. 18.12.2012 року господарський суд Рівненської області задовольнив позов [PERSON], та стягнув з ТОВ «Акорс» 675 809,60 грн. В січні місяці [PERSON] зв'язався з позивачем і зажадав, щоб [PERSON] написав йому розписку на зафіксовану судом суму боргу ТОВ «Акорс», що ніби [PERSON] позичив в нього 676 000,00 грн., і ця розписка буде гарантією того, що позивачем буде також вжито заходів для стягнення з ТОВ АКОРС заборгованості на його ([PERSON]) користь. А в разі, якщо позивач на це не погодиться, він погрожував довести до відома керівництво [PERSON] про те, що вказана операція була здійснена за порадою [PERSON], що забороняє корпоративна етика ТОВ «Сингента», де працював [PERSON], наслідком чого може бути звільнення позивача з роботи. Крім того, ним висловлювалися погрози іншого характеру. Разом з тим [PERSON] внаслідок написання розписки гарантував не звертатися до органів ДВС про примусове виконання рішення щодо стягнення боргу з ТОВ «Акорс» для надання можливості розрахуватися добровільно. Однак дана обіцянка дотримана не була, що призвело до зупинки роботи ТОВ «Акорс». Крім того, внаслідок подальших дій [PERSON] позивач був змушений розрахуватися з ТОВ «Сингента» навесні 2012 року. Таким чином, під «психічним» тиском [PERSON] та без наміру створення правових наслідків 29.01.2012 року позивачем була написана розписка про отримання в борг 676 000,00 грн., що фактично є сумою стягнення за рішенням господарського суду Рівненської області від 18.12.2012 року. Однак гроші в сумі 676 000, 00 грн. відповідач не передавав, а розписка була написана під тиском [PERSON] (волевиявлення учасника правочину не було вільним, та не відповідало його внутрішній волі). Крім того вказаний правочин являється фіктивним, не був спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його недійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на наведене позивач [PERSON] просить суд постановити рішення, яким визнати недійсним правочин - договір позики, укладений у формі розписки від 29.01.2013 року, згідно якої [PERSON] позичив у [PERSON] 676 000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримав та пояснив суду, що до нього звернувся відповідач та поросив надати в борг грошові кошти. Знаючи про те, що відповідач мав досить високу заробітну плату, та порадившись зі своєю дружиною, позивач вирішив надати в борг 676 000 грн. Однак свої зобов'язання з повернення грошових коштів відповідач так і не виконав. Через ці обставини позивач змушений звертатися до суду. Зустрічний позов не визнає. Зазначає, що ніякого тиску на [PERSON] він не чинив. Грошові кошти за розпискою від 29.01.2013 року були передані. І написання цієї розписки [PERSON] ніяким чином не пов'язане з рішенням господарського суду Рівненської області від 18.12.2012 року. За таких умов просить задовольнити первісний позов; в задоволенні зустрічного позову просить відмовити. В судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] позов підтримав та пояснив суду, що гроші за розпискою від 29.01.2013 року він не отримував. Ця розписка була написана під психологічним тиском [PERSON] За таких умов вважає укладений правочин фіктивним, і таким, що не відповідає вимогам законодавства. Тому заявлений зустрічний позов підтримує, а первісний позов [PERSON] не визнає та просить відмовити в його задоволенні. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення; а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] слід відмовити. Як встановлено в судовому засіданні, в матеріалах справи наявна розписка від 29.01.2013 року, згідно до якої відповідач отримав в борг від позивача грошові кошти в сумі 676 000 грн., які зобов'язувався повернути до 01.10.2013 року в два етапи: 200 000 грн. - до 15.03.2013 року та 476 000 грн. - до 01.10.2013 року. Отже, між сторонами був укладений договір позики. Позивач за первісним позовом [PERSON] пояснив суду, що дана розписка була написана [PERSON] Проти даної обставини не заперечував [PERSON] Таким чином, сторони не заперечували факт написання такої розписки [PERSON] Зі змісту розписки випливає, що відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти в сумі 676 000 грн. Позивач за первісним позовом [PERSON] підтверджує факт передачі грошових коштів [PERSON], а останній заперечує факт отримання цих грошових коштів та зазначає, що розписка була написана під тиском [PERSON] Проте суду не було надано жодних доказів того, що розписка від 29.01.2013 року була написана під тиском [PERSON] Позивач за зустрічним позовом не звертався до правоохоронних органів з будь-якими заявами щодо неправомірності дій [PERSON]; не надав суду прийняті з цього приводу рішення, в яких були б зафіксовані факти щодо неправомірності дій [PERSON] по відношенню до позикодавця. Інша сторона - позивач за первісним позовом [PERSON] заперечив будь-які факти тиску на [PERSON] при складанні останнім розписки від 29.01.2013 року. Отже, доводи [PERSON] щодо наявного психологічного тиску, про що зазначено в зустрічному позові та в ході розгляду справи, є голослівними та нічим не доведені. Також в ході розгляду справи не були спростовані обставини щодо того, що [PERSON] не отримував в борг вищевказані грошові кошти від [PERSON] Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Така розписка була надана суду. Судом встановлено, що позикодавець видав розписку позичальнику як борговий документ, що підтверджує укладення договору позики та прийняття кожним із них відповідних зобов'язань. Оригінал боргової розписки знаходиться у позикодавця, що свідчить про невиконання умов договору позики. Отже, на даний час вищезазначені зобов'язання залишаються невиконаними, що є порушенням статті 526 ЦК України, відповідно до якої зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зважаючи на вищевикладене суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позову [PERSON] Поряд з тим доводи [PERSON], що були ним викладені в зустрічному позові, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому немає підстав для задоволення заявленого зустрічного позову. Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Outcome: approved