Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-23 00:00:00

Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася та надіслала до суду заяву у якій визнала позов повністю. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилася та надіслала до суду заяву у якій просить розгляд справи проводити у її відсутності. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Відповідно до ч. 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно до ч. 3 ст. 200, ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює за результатами підготовчого провадження рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, наявні підстави для винесення рішення за результатами підготовчого провадження. Судом встановлено, що [INFO] у с. Мошанець Кельменецького району Чернівецької області помер [PERSON] . 23 березня 2000 року [PERSON] склав заповіт у якому вказано: „ Я , [PERSON] , що мешкаю в с . Мошанець Кельменецького району Чернівецької області на випадок своєї смерті роблю таке розпорядження: земельну частку /пай/ сертифікат серія ЧВ №0144047 на право на земельну частку /пай/ виданий Кельменецькою районною державною адміністрацією 22.09.1997 року заповідаю [PERSON] . Заповіт посвідчений Озарчук Т.І., секретарем Мошанецької сільської ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 23 березня 2000 року за реєстровим № 111. 13 липня 2000 року [PERSON] склав заповіт у якому вказано: „ Я , [PERSON] , що мешкаю в с . Мошанець Кельменецького району Чернівецької області на випадок своєї смерті роблю таке розпорядження: все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все що мені буде належати на день смерті і на що я за законом матиму право, крім земельної частки /пай/, в тому числі жилий будинок, жилий сарай, по господарський сарай заповідаю [PERSON] ". Заповіт посвідчений Озарчук Т.І., секретарем Мошанецької сільської ради народних депутатів Кельменецького району Чернівецької області 13 липня 2000 року за реєстровим № 125. Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом статті 317 ЦК України право розпоряджання майном є однією зі складових права власності, поряд із правом володіння і користування майном. Згідно ст. 1256 ЦК України тлумачення заповіту може бути здійснене після відкриття спадщини самими спадкоємцями. У разі спору між спадкоємцями тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до статті 213 цього Кодексу. Відповідно до частин 1 та 2 статті 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При цьому, частина 2 статті 213 ЦК України не допускає, щоб при тлумаченні правочину здійснювався пошук волі учасника правочину, який не знайшов відображення у тексті самого правочину. При тлумаченні заповіту не допускається і внесення змін у зміст заповіту, враховуючи також, що заповіт це особисте розпорядження фізичної особи щодо належного їй майна, яким вона відповідно до законодавства має право розпоряджатися на момент укладення заповіту. Отже, суд може розтлумачити заповіт, не змінюючи при цьому його змісту. Як передбачено п. 2.1 глави 3 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, заповіт має бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало незрозумілостей чи суперечок після відкриття спадщини. Аналогічні правила містяться і в п.1.6 розділі ІІІ Порядку вчинення нотаріальних дій посадовими особами органів місцевого самоврядування, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 11.11.2011 № 3306/5. Виходячи із зазначених правових норм, тлумачення заповіту судом здійснюється за наявності таких правових умов: зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача та наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. Судом встановлено, що заповіт [PERSON] від 13 липня 2000 року має суперечливий характер, у зв`язку з чим необхідно розтлумачити його зміст. Відповідно до ч.1 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЧВ №020060 був вданий [PERSON] 25 серпня 2003 року на підставі розпорядження Кельменецької районної державної адміністрації від 20 червня 2003 року №165. Загальновідомою обставиною є те, що державні акти на право власності на земельну ділянку цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва видавалися особам які мали право на земельну частку /пай/. Таким чином, [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку на ту земельну ділянку на яку він мав право згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/. Таким чином суд прийшов до висновку, що спадкодавець [PERSON] , складаючи заповіт 13 липня 2000 року заповів [PERSON] : „…все майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все що йому буде належати на день смерті і що він за законом матиму праве, крім земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка буде йому належати згідно сертифікату на право на земельну частку /пай/, в тому числі жилий будинок, жилий сарай, господарський сарай". Враховуючи наведене, суд вважає, що позов слід задовольнити. Згідно до пункту 5 статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі ст.ст. 317, 1233, 1256 ЦК України,

Outcome: approved