Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] , який діє в інтересах [PERSON] , звернувся до суду з позовом про визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 0,0453 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначив, що [PERSON] в січні 2019 року звернулась до Другої маріупольської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті її брата [PERSON] . Спадкову справу №396/2011 до майна [PERSON] , 1962 року народження, який помер [INFO] , заведено Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 26.08.2011 року на підставі заяви [PERSON] про прийняття спадщини. 15.01.2019 року державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії та відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті її брата [PERSON] . Для оформлення спадкових справ на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] було надано: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 26.08.1999 р. за реєстровим № 1 -983, за яким [PERSON] та [PERSON] успадкували в рівних частках зазначену вище земельну ділянку після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] (спадкова справа до її майна №54/1998); договір міни, посвідчений 31.08.1999 р. приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Апалько М.Ю., за реєстровим №1771, за яким Ѕ частка земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] та Ѕ частка житлового будинку, що розташований на цій земельной ділянці, які успадковані [PERSON] за свідоцтвами про право на спадщину за заповітом, виданих Другою маріупольською державною конторою 26.08.1999 р. за реєстровим № 1 -975 (на Ѕ частку житлового будинку) та за реєстровим №1-983 (на Ѕ частку земельної ділянки), переходять у власність [PERSON] . В пункті 4 договору зазначено, що Ѕ частка земельної ділянки належить [PERSON] на підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом (р.№ 1 -983). Інформація щодо державного акта, на підставі якого Ѕ частка земельної ділянки мала належати [PERSON] , у договірі міни відсутня. Документи, які надані для оформлення спадкових прав [PERSON] не підтверджують належність спадкодавцю спадкового майна, а саме: [PERSON] не надано документи, що встановлюють право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . На час успадкування [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки (26.08.1999 р.) та посвідчення договору міни (31.08.1999 р.) діяв Земельний кодекс України від 18.12.1990 року. Станом на 01.01.2013 року земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку №1701-1412 від 03.12.1998 року. Відомості щодо переоформлення вищезгаданої земельної ділянки на [PERSON] та [PERSON] , відсутні. Зважаючи на вимоги законодавства щодо моменту набуття права власності на землю у [PERSON] та [PERSON] не виникло право власності на успадковану ними після смерті [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0453 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.09.2019 року, встановлено факт, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , померлого [INFO] . Для отримання [PERSON] свідоцтва про право власності на спадщину за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , а саме на земельну ділянку та будинок, необхідно визначити право власності в порядку спадкування, на підставі чого, вимушений звернутися до суду з даною позовною заявою в інтересах [PERSON] . Ухвалою судді від 08.12.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. 21.12.2020 року на адресу суду від представника позивача [PERSON] - [PERSON] надійшла заява на виконання ухвали судді від 08.12.2020 року. Ухвалою судді від 22.12.2020 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання. 20.01.2021 року від представника позивача до суду надійшла заява про витребування доказів, а саме з Другої маріупольської державної нотаріальної контори спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] та виключення з числа третьої особи: Другої маріупольської державної нотаріальної контори Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. Ухвалою суду від 20.01.2021 року зобов`язано Другу маріупольську державну нотаріальну контору Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надати суду завірену належним чином копію спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] та виключено Другу маріупольську державну нотаріальну контору Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) зі складу третіх осіб. 25.03.2021 року на адресу суду від Другої маріупольської державної нотаріальної контори Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) надійшла копія спадкової справи до майна померлого [PERSON] та інформаційна довідка зі Спадкового реєстру. Ухвалою суду від 06.04.2021 року закрито підготовче засідання, призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не з`явились, при цьому про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, при цьому в матеріалах справи міститься його заява про розгляд справи без участі представника, вирішення справи залишив на розсуд суду. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у відповідності до ст.247 ЦПК України. Суд, дослідивши надані докази і матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, прийшов до наступного. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , [INFO] народилась [PERSON] в м. Жданов. (а.с.65). Згідно свідоцтва про укладення шлюбу [PERSON] , [INFO] народження уклала шлюб 15.09.1979 року з [PERSON] , про що Палацом одруження м. Жданів Донецької області зроблено відповідний актовий запис №3248, після реєстрації шлюбу прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ».(а.с.66). З державного акту на право приватної власності на землю №1701-1412 від 03.12.1998 року випливає, що земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] (а.с.23-24). Зі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.08.1999 року посвідченого державним нотаріусом Другої маріупольської державної нотаріальної контори Постновою О.М. вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Другою маріупольською державною нотаріальною конторою 13.12.1995 року, спадкоємцями зазначеного в заповіті майна [PERSON] , померлої [INFO] є в рівних частках кожний [PERSON] та [PERSON] . Спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з земельної ділянки площею 0,0453 га, розташованої на [ADDRESS] . (а.с.13). З договору міни від 31.08.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу випливає, що [PERSON] та [PERSON] утворили міну: де належна [PERSON] ѕ частка кв. [ADDRESS] , Ѕ на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданного Управлінням міського майна м. Маріуполя 20.07.1998 року за №8419, зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя 03.08.1998 року за №38696, ј на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданного Другою держконторою м. Маріуполя 26.08.1999 року за р. №1-977, зареєстрованого в БТІ м. Маріуполя 27.08.1999 року за №38696, надходить у власність [PERSON] . Також [PERSON] переходить ѕ частки квартир [NUMBER] , жилою площею - 20,1 кв.м. Належна [PERSON] Ѕ частка жилого будинку [ADDRESS] на підставі свілдоцтва про право на спадщину за заповітом, переходить у власність [PERSON] . У користування [PERSON] переходить Ѕ частка жилого будинку літ. А-111, жилою площею - 13,85 кв.м., з належними до нього будівлями по [ADDRESS] . Належна [PERSON] Ѕ частка земельної ділянки [ADDRESS] переходить [PERSON] (а.с.15). Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] , виданого Приморським ВДРАЦС Маріупольського міського управління юстиції у Донецькій області 12.03.2011 року, [PERSON] помер [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис №233. (а.с.8). З витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №31074685 від 17.07.2012 року випливає, що датою реєстрації спадкової справи після смерті [INFO] [PERSON] , [INFO] є 26.08.2011 року. (а.с.14). Постановою державного нотаріуса Другої маріупольської державної нотаріальної контори Колеснік Л.В. від 15.01.2020 року [PERSON] , відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, у зв`язку з тим, що документи, які надані для оформлення спадкових справ [PERSON] , не підтверджують її родинні відносини зі спадкодавцем та належність спадкодавцю спадкового майна. Документи, які надані для оформлення спадкових прав [PERSON] не підтверджують належність спадкодавцю спадкового майна, а саме: [PERSON] не надано документи, що встановлюють право власності спадкодавця [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] . На час успадкування [PERSON] та [PERSON] земельної ділянки (26.08.1999 р.) та посвідчення договору міни (31.08.1999 р.) діяв Земельний кодекс України від 18.12.1990 року. Станом на 01.01.2013 року земельна ділянка, розташована за адресою: [ADDRESS] , дійсно належить [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку №1701-1412 від 03.12.1998 року. Відомості щодо переоформлення вищезгаданої земельної ділянки на [PERSON] та [PERSON] , відсутні. Зважаючи на вимоги законодавства щодо моменту набуття права власності на землю у [PERSON] та [PERSON] не виникло право власності на успадковану ними після смерті [PERSON] земельної ділянки, площею 0,0453 га, цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: [ADDRESS] . (а.с.18-20). Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.09.2019 року, встановлено факт, що [PERSON] є рідною сестрою [PERSON] , померлого [INFO] . (а.с.21). Відповідно до вимог п. п. 1, 5 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Так, згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. У відповідності зі ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав й обов`язків (спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до норм ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. У відповідність до вимог ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно. Таким чином, в нього немає іншої можливості оформити право на спадщину, ніж звертатися з цими вимогами до суду. Згідно до статей 1261, 1268 ЦК України, спадкуванням с перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, враховуючи, що в силу ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті У відповідність до ч.1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України, у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України, слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Аналогічна позиція також викладена в постанові Верховного Суду України у справі за № 6-2225 цс16. На підставі ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно із п. 4.14 та п.4.15 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року №296/5 встановлено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно п.3.1 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13: якщо нотаріус або орган державної реєстрації прав відмовляють у вчиненні покладених на них нотаріальних дій чи здійсненні державної реєстрації, така відмова може бути оскаржена в судовому порядку, за умови відсутності спору про право на спадщину. У відповідність статті 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, зазначив, що оскільки відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу. Також, у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правоустановчого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст. 392 ЦК України, є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі, суд прийшов до висновку, про наявність підстав про визнання права власності за [PERSON] в порядку спадкування за законом на земельну ділянку площею 0,0453 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , після смерті [PERSON] , [INFO] , померлого [INFO] , тому позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Питання щодо стягнення з відповідача судового збору судом не вирішується, оскільки позивачем даної вимоги заявлено не було. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved