Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей: дочки - [PERSON] , [INFO] , сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини всіх видів доходу (заробітку) але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; а також на своє особисте утримання у твердій грошовій сумі 2102 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду й до досягнення дитиною трирічного віку, обґрунтовуючи позов тим, що відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дітей, та посилаючись на своє право на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивачка подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує повністю з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав частково. Згоден сплачувати аліменти в розмірі заявленому позивачкою на утримання двох неповнолітніх дітей. Проти позовної вимоги щодо сплати аліментів на особисте утримання позивачки не визнав, оскільки на початку грудня 2019 року звільнився з роботи та на даний час не працевлаштований. З моменту припинення спільного проживання з відповідачкою, тобто з травня 2019 року постійно надавав їй матеріальну допомогу. Будинок у якому вона даний час проживає з дітьми в с. Глобівка Котелевського району він придбав їй за власні кошти та облаштував його. Просить врахувати, що в даний час він перебував в скрутному матеріальному становищі та відмовити позивачці у стягнення аліментів на її особисте утримання. Після працевлаштування обіцяв надавати позивачці матеріальну допомогу у добровільному порядку. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення відповідача, приходить до переконання, що позов слід задовольнити частково з наступних підстав. Сторони мають двох спільних дітей : дочку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане виконавчим комітетом Нестеренківської сільської ради Полтавського району Полтавської області від 04.09.2014 року) та сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видану Котелевським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 23.11.2017 року). Згідно з довідкою виконавчого комітету Милорадівської сільської ради Котелевського району Полтавської області від 13.11.2019 року за №884, позивачка зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з неповнолітніми дітьми сторін. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України розмір аліментів визначається судом у частці від заробітку (доходу) матері або батька. Згідно з ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідачем порушено право неповнолітніх дітей на утримання до досягнення ними повноліття. Згідно з ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягають по повного задоволення. Разом з тим, глава 9 Сімейного кодексу України визначає права та обов`язки пожружжя по утриманню. Відповідно до ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 91 СК України, якщо жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім`єю, той із них, хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання відповідно до статті 76 цього Кодексу. Жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Право жінки та чоловіка на утримання припиняється з підстав, встановлених пунктами 2 і 4 статті 83, статтями 85, 87 і 89 цього Кодексу. Згідно ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч.3 ст.12 та ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Однак позивачкою на підтвердження того, що відповідач працює, отримує заробітну плату та може сплачувати аліменти на утримання дружини до досягнення дитиною трьохрічного віку в розмірі 2102 грн. щомісячно, не надано жодного доказу. ЇЇ посилання у позовній заяві про те, що [PERSON] працює у приватному підприємстві "Альфа капітал" не підтверджено жодними доказами, в той час як відповідач повідомив про своє звільненння з вказаного підприємства на початку грудня 2019 року. При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання дружини, суд враховує, що відповідач не працює, не має в даний час доходу, крім того судом визначений розмір аліментів які з нього стягуватимуться на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частини його доходів, тому вважає, що стягнення аліментів на утримання дружини поставить його у скрутне матеріальне становище, тому вважає за доцільне вимогу про стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною трирічного віку залишити без задоволення. Таким чином, у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на своє особисте утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку, слід відмовити за недоведеністю. Позивачка відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, а тому згідно з ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір у розмірі 840,80 грн. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення слід допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved