Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В вересні 2017 року Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради звернувся з позовом до [PERSON] Вказували на те, що відповідачка є бабусею та опікуном неповнолітнього [PERSON], [INFO] , але не виконує своїх опікунських обов'язків. Вона не приділяє дитині достатньої уваги, в зв'язку з чим у останнього є прояви девіантної поведінки (крадіжка, грабіж). Спеціалістами служби у справах дітей з хлопчиком та його опікуном неодноразово проводились бесіди, однак вжиті заходи не дали позитивних результатів. Посилаючись на вищевикладене Орган опіки та піклування Миколаївської міської ради просить суд звільнити [PERSON] від повноважень опікуна над малолітнім [PERSON], [INFO] [PERSON] звернулась до суду з зустрічним позовом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усунення перешкод у здійсненні обов'язків опікуна. Вказувала, що вона займається розвитком та вихованням онука [PERSON] та підстави для позбавлення її повноважень опікуна - відсутні. З огляду на викладене [PERSON] просить суд зобов'язати орган опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради повернути їй малолітнього [PERSON], [INFO] Представник Органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Представник Служби у справах дітей адміністрації Інгульського району ММР в судовому засіданні вважав позов таким, що підлягає задоволенню. Представник КЗ "МЦСПРД" вважав, що має бути задоволений зустрічний позов, оскільки хлопчик внаслідок подій, що відбулися , змінився, він відчуває необхідність жити з родиною та прихильність до бабусі. Відповідачка в судовому засіданні проти позовних вимог заперечувала. Вказувала, що вона постійно займається вихованням онука, слідкує за тим, щоб він був одягнутий, мав іграшки, книги, комп'ютер та інші приналежності. Хлопчик має окрему кімнату, в якій є все необхідне для навчання та відпочинку. Дитина кожного літа відпочиває на морі, відповідача возить онука по екскурсіям за кордон та по Україні. Крім того опікун самостійно зверталась до органу опіки та піклування з проханням надати психологічну допомогу у вихованні онука, але не була обізнана про наслідки такої допомоги. Відтак, відповідачка вважає позовні вимоги безпідставними. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Згідно Свідоцтва про народження [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO] З матеріалів справи вбачається, що [INFO] [PERSON] померла. Відомості про батька дитини записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері. Відповідно до Рішення Виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 25.03.2008 р. за №689 [PERSON] (бабуся [PERSON]), призначено опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO] Онук від народження проживав разом з відповідачкою, яка опікувалась ним як до смерті матері хлопчика так і після її смерті. Починаючи з 2008 року вона є опікуном онука [PERSON], забезпечує його усім необхідним для його фізичного та духовного розвитку, у дитини є комп'ютер, іграшки, книги, вона займається спортом, англійською мовою тощо. Бабуся постійно організовує онуку відпочинок - разом з онуком їздять на екскурсії по містам України, кожного літа відпочивають на морі, відвідували Болгарію, Туреччину, були на відпочинку у Карпатах. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що відповідачка не має авторитету та виховного впливу на дитину, натомість свої обов'язки з виховання підопічного прагне перекласти на адміністрації навчальних закладів та кожного разу при виникненні проблем не вирішує їх, постійно змінює місце навчання дитини. За останні три роки дитина змінила три школи. З вересня 2014 р. [PERSON] навчався в Миколаївській загальноосвітній санаторній школі-інтернаті №4. З 01 вересня 2016 р. по січень 2017 р. [PERSON] навчався в Мішково-Погорілівській санаторній школі-інтернаті. З 17.01.2017 р. [PERSON] навчається в Миколаївській загальноосвітній школі №26. З огляду на документи та пояснення відповідача вбачається, що хлопець змінював школи через стан здоров`я, оскільки потребував лікування в умовах профільних шкіл-інтернатів. Отже, опікуном приймались міри щодо належного утримання та лікування дитини. До КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради [PERSON] було поміщено за заявою опікуна двічі, оскільки бабуся просила про психологічну допомогу у вихованні хлопця, поведінка якого останнім часом змінилась у поганий бік. Проте обидва рази хлопець не проходив повного курсу реабілітації, оскільки бабуся його забирала додому. Відповідно до Повідомлення №03-720 від 08.08.2016 р. директора КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради [PERSON] опікуна не слухається, поводиться зухвало, вона не є для нього авторитетом та її роль в його житті він розглядає як джерело матеріального забезпечення. Востаннє, 24.05.2017 року, [PERSON] було вміщено до Центру Інгульським відділом поліції ГУНП в Миколаївській області в зв`язку з підозрою у вчиненні правопорушення для проведення з ним роботи щодо його виправлення. [PERSON] неодноразово зверталась до комісії щодо вирішення питання про повернення їй хлопчика, який перебуває там. З матеріалів справи вбачається, що з ініціативи органу опіки та піклування неодноразово відбувались засідання комісії з питань захисту прав дитини щодо вирішення питання про доцільність повернення [PERSON] опікуну - позивачці та приймались рішення щодо недоцільності повернення хлопця опікуну на виховання. У судовому засіданні, у присутності представника КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради, був опитаний неповнолітній [PERSON], який пояснив, що за час останнього перебування у закладі (протягом 7 місяців) переконався у тому, що його поведінка є неприйнятною по відношенню до бабусі і з огляду на висновки, зроблені ним особисто, бажає виправитись, проживаючи разом із бабусею однією сім`єю в подальшому. Представник КЗ «Миколаївський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» Миколаївської обласної ради повідомив у судовому засіданні суд про те, що не тільки онук, а й бабуся за останні 7 місяців суттєво змінили своє відношення один до одного на краще та з психологічної точки зору їх окреме проживання є недоцільним, як і недоречне позбавлення опікунства. Відповідно до ст.251 Сімейного кодексу України, особа може бути звільнена від обов'язків опікуна або піклувальника дитини у випадках, передбачених Цивільним кодексом України , а також тоді, коли між опікуном, піклувальником та дитиною склалися стосунки, які перешкоджають здійсненню ними опіки, піклування. Згідно з ч. 3 ст. 75 ЦК України, суд за заявою органу опіки та піклування може звільнити особу від повноважень опікуна або піклувальника у разі невиконання нею своїх обов'язків, порушення прав підопічного, а також у разі поміщення підопічного до навчального закладу, закладу охорони здоров'я або закладу соціального захисту. Відповідно до завдань опіки та піклування, визначених статтею 55 ЦК України, опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов'язки. Статтею 59 ЦК України передбачено, що піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Відповідно до положень ч.1 та 4 статті 63 ЦК опікуна або піклувальника призначає орган опіки та піклування, крім випадків, встановлених статтею 60 цього Кодексу. Опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. При цьому, згідно з приписами ст.67 ЦК опікун малолітньої особи зобов'язаний дбати про її виховання, навчання та розвиток. Наведені норми Цивільного кодексу є загальними по відношенню до особливих положень опіки над малолітніми дітьми, що врегульовані статтями Сімейного кодексу України. У даній справі мова йде про правовідносини опіки, що виникли на підставі сімейних стосунків опікуна з малолітнім онуком, який до позбавлення батьківського піклування проживав з нею однією сім'єю. Згідно з положеннями ст. ст. 3,4 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. При цьому, кожна особа має право на проживання у сім'ї та має право на повагу до свого сімейного життя. Згідно з вимогами ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Такі приписи сімейного законодавства ґрунтуються на конституційних положеннях щодо обов'язку держави забезпечувати охорону сім'ї та утримання і виховання дітей-сиріт, позбавлених батьківського піклування (ст. ст.51, 52 Конституції України.) При цьому, держава у питаннях регулювання сім'ї та захисту дітей, у відповідності до вимог ст.8 Конвенції про захист прав людини та ст. 3 Конвенції про права дитини повинні забезпечувати право на повагу до сімейного життя та не допускати протизаконного втручання. Протизаконним у контексті цих міжнародних норм є таке втручання, яке здійснюється всупереч вимогам національного чи міжнародного законодавства, яке держава зобов'язалася виконувати, воно не є необхідним у демократичному суспільстві та яке здійснюється не в інтересах національної чи громадської безпеки чи економічного добробуту країни та не пов'язане з необхідністю запобігання заворушенням чи злочинам, чи для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Захист прав дітей, обов'язки та права щодо їх виховання та утримання, відповідно до приписів ст.ст.150,151,152,154,155 СК України здійснюють насамперед їх батьки, як за походженням так і усиновителі. Такими ж правами та обов'язками наділені відповідно до вимог сімейного законодавства і особи, на яких відповідно до рішень органу опіки покладені такі обов'язки. До цих осіб належать опікуни, права та обов'язки яких ґрунтуються на рішенні зазначеного органу, яке ухвалене у відповідності до приписів ст. ст.59, 63 ЦК та норм статей 243, 244 Сімейного кодексу України. Саме нормами Сімейного кодексу України визначаються особливості здійснення опіки над малолітніми дітьми, позбавленими батьківського піклування. Практичне застосування цих особливостей визначено «Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 р. « Питання діяльності органів опіки та піклування, пов'язаної із захистом прав дитини» ( далі - Порядок). Як норми Сімейного кодексу (глави 18-20-2 ) так і положення Порядку передбачають декілька форм та видів влаштування дітей позбавлених батьківського піклування. Зокрема, такі діти можуть бути передані для усиновлення, під опіку фізичної дієздатної особи або у формі патронату, прийомної сім'ї чи дитячого будинку сімейного типу. Усі наведені форми влаштування дітей передбачають наявність згоди осіб, які бажають прийняти дітей для влаштування, закладів куди передаються діти або органів, які приймають рішення про влаштування ( ст., ст. 223, 244, 252, 256-2, 256-5 СК України). Норми\~Сімейного кодексу в багатьох випадках однією з обов'язкових підстав для припинення правовідносин, які виникли після влаштування дитини, передбачають винну поведінку, (у тому числі у формі бездіяльності) осіб, яким передані діти для влаштування ( ч.2 ст.236, п.1 ч.1 та ч.2 ст.238, 251, ч.2 ст.256 СК України). В той же час, ні приписи ч. 3 ст. 75 ЦК України, ні відповідні положення СК України не встановлюють чітких критеріїв, який же ступінь вини опікуна є достатньою підставою для припинення його повноважень. Адже на опікуна покладається значний перелік обов'язків. Зокрема, згідно з пунктами 42-47 Порядку опікуном, піклувальником призначається переважно особа, яка перебуває у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов'язки опікуна чи піклувальника. У разі призначення опікуна, піклувальника враховується бажання дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування. Опікун, має право: самостійно визначати способи виховання з урахуванням думки дитини і рекомендацій органу опіки та піклування; самостійно здійснювати витрати, необхідні для задоволення потреб підопічного, за рахунок призначеної державної допомоги, пенсії, аліментів, доходів від майна підопічного; представляти інтереси підопічного в установах, організаціях і закладах. Опікун, піклувальник зобов'язаний виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, психічний стан, фізичний і духовний розвиток, готувати до самостійного життя, забезпечувати її догляд і лікування; створити належні побутові умови та умови для здобуття дитиною повної загальної середньої освіти; вживати заходів до захисту цивільних прав та інтересів підопічного. Таким чином, висновок про ступінь виконання опікуном його зобов'язань, які виникли з рішення органу опіки про встановлення опіки та виникнення підстав для його звільнення від повноважень суд має зробити з врахуванням фундаментальних положень ст.8 Конвенції про захист прав людини та ст. 3 Конвенції про права дитини щодо забезпечення права на повагу до сімейного життя та недопустимості протизаконного втручання. Крім того, слід враховувати рекомендації Rec (2006)19 комітету міністрів ради Європи «Про політику на підтримку позитивного виховання дітей батьками», прийнятою 13 грудня 2006 року, згідно з якими у програмах і заходах з підтримки виховання дітей батьками має враховуватися важливість забезпечення певних стандартів матеріально-побутових умов, достатніх для реалізації завдань позитивного виховання дітей. Урядам належить подбати і про те, щоб діти та батьки мали доступ до належного обсягу різноманітних ресурсів (матеріальних, психологічних, соціальних і культурних). Виходячи з інтересів дитини, необхідно також приділяти першорядну увагу забезпеченню таких прав батьків, як право на відповідну підтримку з боку державних органів у виконанні своїх батьківських обов'язків. Особливу увагу слід приділяти сім'ям, які опинилися в складних соціально-економічних умовах і потребують більш конкретної підтримки. Необхідно також, щоб загальні програми доповнювалися адресними цільовими заходами. З огляду на наведені сторонами докази, вбачається намагання опікуна виконувати усі своїобов`язки за допомогою органу опіки та піклування у питаннях, які віднесені до компетенції саме цих органів. Проте орган опіки та піклування, замість допомоги перешкоджає опікуну навіть у відвідуванні неповнолітнього, спілкуванні з ним . Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Органу опіки та піклування не підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що опікун займається вихованням та утриманням неповнолітнього в межах своїх повноважень, можливостей та почуттів, бажає продовжувати здійснювати обов`язки в повному обсязі та позивач перешкоджає відповідачу у цьому. Отже позовних вимог, з огляду на наведене, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України необхідно стягнути з Органу опіки та піклування ММР на користь [PERSON] судовий збір в розмірі 640 грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 150, 155, 164, 165, 166, 180, 181, 183 СК України,

Outcome: approved