Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання зі спадкодавцем. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що 27 січня 2015 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,6917 га, розташовану на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач та її сестра - [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] за правом представлення в частині, на яку б мала право їх мати - [PERSON], донька спадкодавця, яка померла 29 червня 2014 року. При зверненні позивача до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини їй стало відомо про заповіт померлої, посвідчений секретарем Бурчацкої сільської ради Михайлівського району Запорізької області 17 вересня 2008 року та розяснено, що право на спадкування у неї виникає у разі неприйняття спадщини або відмови у її прийнятті особи, яка є спадкоємцем за заповітом. Спадкоємець за заповітом [PERSON] жодних дій направлених на прийняття спадщини не вчиняла. Позивач зазначає, що з 2012 року її мати [PERSON] постійно проживала з нею в м. Запоріжжі, оскільки вона була особою похилого віку та потребувала стороннього догляду та допомоги, а її сестра - [PERSON], з якою мати була зареєстрована за однією адресою в смт. Михайлівка, у травні 2010 року виїхала до Італії. Через незадовільний стан здоровя, її мати не змогла змінила реєстрацію місця свого проживання в установленому законом порядку. Позивач за довіреність отримувала пенсію за місцем фактичного проживання спадкодавця. Крім того [PERSON] перебувала на обліку та отримувала медичну допомогу в м. Запоріжжя. Таким чином, позивач прийнявши спадщину належним чином в установлений законом строк, отримати свідоцтво про право на спадщину не може, оскільки її мати залишила заповіт на імя відповідача [PERSON], з якою вони були зареєстровані за однією адресою на час смерті спадкодавця. Оскільки спадкодавець була зареєстрована разом із відповідачкою за однією адресою на час своєї смерті, але проживала разом з позивачем, для отримання доказів права на спадщину, позивачу необхідно встановити факт проживання спадкодавця на час своєї смерті не за адресою своєї реєстрації, а разом з позивачем, у судовому порядку. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] просили задовольнити позовні вимоги та підставах викладених в позовній заяві. Додатково пояснили, що місцем відкриття спадщини є останнє місце саме проживання спадкоємця, а не місце його реєстрації, тому, враховуючи, надані докази і показання свідків, щодо постійного проживання [PERSON] в м. Запоріжжя з [PERSON] на протязі 2012-2015 років, просили суд встановити відповідний юридичний факт. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки з доказів наявних в матеріалах справи вбачається, що [PERSON] на час смерті була зареєстрована в [INFO], разом з [PERSON] Тому [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, а та обставина, що спадкодавець [PERSON] тимчасово перебувала і фактично померла в м. Запоріжжя, правового значення не має. Треті особи [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце судового розгляду були повідомлені своєчасно і належним чином. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивача, з ним та його дружиною з 2012 року протягом трьох років проживала мати дружини [PERSON] в м. Запоріжжя по вул. Авраменка, 3/65 по день смерті. Раніше [PERSON] проживала в м. Харків, приблизно рік у старшої дочки, після чого її перевезли до них. [PERSON] хворіла, майже не пересувалась та проходила лікування в м. Запоріжжя за місцем проживання, там і померла. Поховали її в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області. За [PERSON] окрім них ніхто не доглядав. [PERSON] приїжджала два рази провідати мати, в 2010 році вона виїхала за межі країни до Італії. Померла [PERSON] була зареєстрована за однією адресою з [PERSON] в смт. Михайлівка, однак разом вони не проживали. Вони не зареєстрували померлу за місцем фактичного проживання через незадовільний стан її здоровя. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що проживає по сусідству з позивачем по вул. Авраменка, 3/66 в м. Запоріжжя, в звязку з чим їй відомо що мати [PERSON] з 2012 року постійно проживала з нею. Приблизно з 2012 року [PERSON] перестала пересуватися, [PERSON] один раз навідувала свою матір. Померла була забезпечена всім необхідним, отримувала медичну допомогу та догляд. Стосовно заповіту їй нічого відомо не було, де [PERSON] була зареєстрована також не знає. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснювала, що вона є двоюрідною сестрою чоловіка позивача, тому часто заходила до них в гості. Їй відомо, що [PERSON] з 2012 року проживала з [PERSON]М, за адресою: [ADDRESS]. Раніше вона проживала в смт Михайлівка за місцем реєстрації, однак коли не могла себе обслуговувати, переїхала до доньки на постійне проживання, приблизно в 2012 році. Зазначала, що [PERSON] мала окрему кімнату, де знаходились її речі, вона потребувала постійного стороннього догляду та приблизно три роки до самої смерті не могла пересуватися. [PERSON] отримувала допомогу лікарів м. Запоріжжя, інші родичі її не навідували. [PERSON] приїжджала до матері в м. Запоріжжя один чи два рази. [PERSON] померла в м. Запоріжжя у дочки [PERSON], а похована в смт Михайлівка. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що він двоюрідний брат [PERSON] та йому відомо, що [PERSON] фактично проживала в [INFO], приблизно з 2012 року, мала окрему кімнату, інші родичі не допомагали її доглядати. [PERSON] лише один раз приїжджала до матері. [PERSON] декілька років була лежачою, взагалі не вставала з ліжка, тому потребувала постійного стороннього догляду. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється дочкою [PERSON] і проживає разом із матірю, батьком і сином за адресою: [ADDRESS]. У період з 2012 року по 2015 рік з ними разом проживала її бабуся [PERSON] Вони забрали її до себе, оскільки вона потребувала постійного стороннього догляду. Їй виділили окрему кімнату, де знаходилися її особисті речі. Вона була поставлена на облік і проходила лікування за місцем фактичного проживання в м. Запоріжжя. Інша дочка [PERSON] [PERSON] проїжджала навідати матір лише декілька разів. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона товаришує з [PERSON], часто буває в неї в гостях. Їй відомо, що приблизно в 2012 року [PERSON] забрала до себе свою матір похилого віку [PERSON], яка потребувала постійного стороннього догляду. Так, в період з 2012 року і до смерті в 2015 році [PERSON] постійно проживала за адресою: [INFO]. Заслухавши пояснення сторони позивача та відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в\~порядку окремого провадження справи\~про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від\~30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1258\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини\~і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день,\~з якого вона оголошується померлою (частина третя\~статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст.\~1269, ч. 1 ст.\~1270 ЦК України\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з часу відкриття спадщини. Статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"\~передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. 17 вересня 2008 року [PERSON] склала заповіт (а.с.48), яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: земельну частку (пай) розміром 5,6917 га, згідно Державного акту серії ЗП № 022609, виданого 23 грудня 2004 року, яка розташована на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, заповіла [PERSON]. Судом встановлено, що 27 січня 2015 року померла мати позивача [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 5,6917 га для ведення особистого селянського господарства у межах згідно з планом, розташовану на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області (а.с. 9). Відповідно до ч.1ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Так, спадкоємцем за заповітом є [PERSON], за законом [PERSON] як дочка померлої, а також [PERSON] та [PERSON] за правом представлення в частині, на яку б мала право їх мати [PERSON] (донька спадкодавця), померлої 29 червня 2014 року. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Частиною 1\~ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкодавець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. [PERSON] у шестимісячний строк, а саме 17 квітня 2015 року, звернулась до приватного нотаріуса Михайлівського районного нотаріального округу Запорізької області з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] (а.с.30), на підставі якої відкрито спадкову справу № 38/2015 (а.с. 33). Спадкоємець за заповітом [PERSON] протягом шестимісячного строку, передбаченого законом, від спадщини не відмовилася, з заявою про прийняття спадщини також не зверталась. За правилами ч. 3 ст. 1268 цієї статті спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї. У відповідності до ст.ст.\~3,\~33 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. З позовної заяви вбачається, що встановлення факту постійного проживання спадкодавця [PERSON] на час її смерті зі спадкоємцем [PERSON], необхідно позивачу для оформлення своїх спадкових прав на спадкове майно, а саме земельну ділянку площею 5,6917 га для ведення особистого селянського господарства у межах згідно з планом, розташовану на території Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, отже фактично існує спір між [PERSON] та [PERSON] з приводу даного спадкового майна. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого\~наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5\~та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. Згідно довідки № 3763 від 20 серпня 2015 року останнім місцем проживання спадкодавця [PERSON] було за адресою: вул. Пушкіна, 168а в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області, в момент смерті проживала з дочкою [PERSON] (а.с.49). Відповідно до відповіді на адвокатський запит від 25 травня 2017 року №192, Михайлівська селищна рада повідомила, що довідка №3763 від 20 серпня 2015 року була видана на підставі наданих [PERSON] документів: свідоцтва про смерть [PERSON], домової книги і паспорту (а.с. 122). Згідно записів домової книги в будинку за адресою: вул. Пушкіна, 168а в смт Михайлівка Михайлівського району Запорізької області була зареєстрована [PERSON] з 18 листопада 2008 року (а.с.50-52). Довідкою УДМС України в Запорізькій області від 16 лютого 2016 року підтверджено реєстрацію місця проживання [PERSON] за адресою: Запоріз0ька область, Михайлівський район, смт Михайлівка, вул. Пушкіна, 168А (а.с. 74). В той же час, згідно листа КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» від 22 лютого 2016 року № 22/01-09/з, [PERSON], [INFO], яка проживала за адресою: [INFO], знаходилась на «Д» обліку в Центрі сімейного лікаря з 2012 року, з 18 липня 2012 року. Хвора була нетранспортабельною (а.с.16). Відповідно до довідки компютерної томографії попереково-крижового відділу хребта № 5030 від 10 липня 2012 року, у [PERSON] були виявлені КТ-ознаки дегенеративно-дистрофічних змін поперекового відділу хребта, гемангіоми тіла L1,L 5 (а.с. 73). Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] Серії І-ЖС № 316162 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Михайлівського районного управління юстиції у Запорізькій області місцем смерті зазначено м. Запоріжжя (а.с.11), що також підтверджується довідкою про причину смерті (а.с.36) та актовим записом про смерть (а.с.41). Крім того, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] (зять [PERSON]П.) і [PERSON] (онука [PERSON]П.), які проживають за адресою: [INFO], разом із позивачем [PERSON] підтвердили ту обставини, що [PERSON] у період з 2012 по 2015 рік (до своєї смерті) постійно проживала разом з ними в квартирі [ADDRESS], була нетранспортабельна, потребувала постійного стороннього догляду. Також факт постійного проживання [PERSON] у період з 2012 по 2015 рік за адресою: [ADDRESS], підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON], які є родичами і знайомими позивача [PERSON], часто бували в неї в гостях і бачили, що в квартирі проживає її мати [PERSON] Зазначені письмові докази, а саме: довідка про перебування на обліку, довідка про стан здоровя, свідоцтво про смерть, в сукупності з поясненнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON], свідчать про те, що [PERSON] дійсно в період з 2012 року по день смерті 17 січня 2015 року постійно проживала зі своєю дочкою [PERSON] за адресою: [ADDRESS], мала незадовільний стан здоровя і потребувала стороннього догляду. Крім того, обставини проживання [PERSON] у вказаний період в м. Запоріжжя, також не оспорюються стороною відповідача, а посилання представника позивача на те, що останнім місцем проживання [PERSON] є адреса, де вона була зареєстрована: [INFO] а, не можуть бути прийняті судом, враховуючи таке: Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Фізична особа може мати кілька місць проживання. В ході судового розгляду було встановлено, що на час смерті спадкодавець [PERSON] проживала в квартирі дочки [PERSON] в [ADDRESS], а не за місцем реєстрації в см. Михайлівка. Як вбачається з розяснень Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року, постійне місце проживання фізичної особи може бути встановлено судом на основі різних юридичних фактів, не обовязково повязаних з її реєстрацією компетентними органами, якщо суду надані відповідн6і докази про те, що фізична особа не проживає за місцем своєї реєстрації, а постійно проживає поза межами місця реєстрації. Сам факт реєстрації спадкодавця та спадкоємця за різними адресами не свідчить про те, що вони проживали не разом, оскільки реєстрація є лише адміністративним актом, що не впливає на право особи на майно. Отже, судом встановлено, що на час відкриття спадщини спадкоємиця [PERSON] дійсно постійно проживала в м. Запоріжжя, тобто за межами місця своєї реєстрації в смт. Михайлівка, доказів протилежного стороною відповідача в ході судового розгляд не було надано. Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання спадкодавця [PERSON], на час її смерті та відкриття спадщини, з [PERSON] по вул. Авраменка, 3/65 в м. Запоріжжя, знайшов своє підтвердження під час судового розгляду.

Outcome: approved