Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на неповнолітніх дітей: доньки [PERSON] , [INFO] , та сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину певного віку, щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 21.05.2019 та до їх повноліття. Неповнолітні діти перебувають на утриманні позивача, питання їх утримання в добровільному порядку сторонами не вирішено. За таких обставин позивач просить позов задовольнити. У підготовче засідання учасники справи не з`явилися, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, де позивач позов підтримала, відповідач відзиву із запереченнями проти позову не подав, однак у заяві зазначив про повне визнання позову. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов`язком як матері, так в рівній мірі і батька. Відповідно до свідоцтв про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у графі «батько» значиться [PERSON] (а.с.7,8). Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). Судом встановлено з матеріалів справи, що позивач не працює, отримує допомогу з боку держави малозабезпеченим сім`ям у розмірі 2123,74 грн. та допомогу одинокій матері у розмірі 1005,77 грн. щомісячно (а.с.12,13), інших джерел доходів не має, тобто не має недостатніх коштів для забезпечення належного утримання неповнолітніх дітей та власних потреб. Крім того, має на утриманні ще одну неповнолітню дитину: [PERSON] , 2002 року народження (а.с.9). Відповідач відзиву з викладенням заперечення проти позову не подав, однак у письмовій заяві зазначив, що позов визнає повністю, дохід має тимчасовий та мінливий. При цьому суд також враховує, що відповідач є працездатним, має задовільний стан здоров`я, не є інвалідом, тому має можливість працевлаштуватись та надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей у визначених законом розмірах. При цьому, сама по собі відсутність місця роботи та заробітку не звільняє відповідача від передбаченого чинним законодавством аліментного обов`язку. Згідно зі ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років складає з 01.01.2019 2027 гривень. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи обставини справи, з урахуванням приписів ст.184 СК України, суд вважає за можливе позов задовольнити та стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у визнаному ним розмірі - 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, тобто 1013,50 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову, а також судовий збір на користь держави відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved