Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 4 березня 2008 року померла її мати [PERSON], яка постійно до дня смерті проживала та була зареєстрована в житловому будинку № 11 по вул. Радянська в с. Розумниця. Спадщину після смерті матері прийняла вона, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 4 березня 2008 року помер її батько [PERSON], який постійно до дня смерті проживав та був зареєстрований в житловому будинку № 11 по вул. Радянська в с. Розумниця. На час відкриття спадщини після смерті матері [PERSON] разом з нею постійно до дня смерті проживав їхній батько [PERSON], який в силу ч. 4 ст. 1220 ЦК України не входить до кола її спадкоємців. У вищевказаному житловому будинку станом на 4 березня 2008 року були зареєстровані, проте фактично не проживали діти спадкодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] До спадкового майна померлої належить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП „Розумнянське розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0102956 виданим в грудні 1996 року на підставі розпорядження Ставищенської РДА від 10 грудня 1996 року № 435, який зареєстрований 31 січня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 370. 5 грудня 2016 року державний нотаріус відмовила їй у видачі права на спадщину за законом. Вартість земельної частки паю становить 145427 гривень. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті 4 березня 2008 року матері [PERSON] на ј частину вказаної земельної частки (паю). Позивач та її представник в судове засідання не прибули, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять справу розглядати без їх участі (а.с. 68). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не прибули, направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності (а.с.69-70). Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] [PERSON] в судове засідання не прибули, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили (а.с.85-88). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 4 березня 2008 року померла [PERSON] (а.с. 17 зв). 4 березня 2008 року помер [PERSON] (а.с. 7). До спадкового майна померлої [PERSON] належить земельна частка (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП „Розумнянське розміром 2,9 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії КВ № 0102956 виданим в грудні 1996 року на підставі розпорядження Ставищенської РДА від 10 грудня 1996 року № 435, який зареєстрований 31 січня 1997 року у книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 370 (а.с. 10). Вартість земельної частки паю становить 145427 гривень (а.с. 13). З копії матеріалів спадкової справи (а. с. 17-20) встановлено, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до Ставищенської районної державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини у встановлений шестимісячний строк звернулася позивач. Відповідно до копії довідки, виданої 26 липня 2011 року Розумницькою сільською радою за № 495, яка знаходиться в спадковій справі (а.с. 20) разом із [PERSON] до дня її смерті проживали її чоловік [PERSON] та діти: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] разом з нею постійно до дня смерті проживав [PERSON], який в силу ч. 4 ст. 1220 ЦК України не входить до кола її спадкоємців. У вищевказаному житловому будинку станом на 4 березня 2008 року були зареєстровані, проте фактично не проживали діти спадкодавці [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою виданою 1 грудня 2016 року Розумницькою сільською радою за № 420 (а.с. 11) та актом про місце реєстрації та проживання (а.с. 12). 5 грудня 2016 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки вона має право тільки на частину спадкового майна, так як інші спадкоємці також прийняли спадщину (а.с. 6). Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 статті 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як встановлено ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Як вбачається із п. "г" ч.1 статті 81 ЗК України ( від 25 жовтня 2001 року) громадяни набувають право власності на земельну ділянку на підставі прийняття спадщини. Згідно ч. 2 ст.373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно частини 1 статті 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Частиною другою статті 158 ЗК України встановлено, що виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] за життя належала вищевказана земельна частка (пай), право на ј частину якої в порядку спадкування за законом після смерті останньої набула позивач, тому позов слід задовольнити. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України „Про судовий збір сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. Оскільки позивачем було зменшено позовні вимоги, тому сплачений судовий збір в розмірі 749,47 грн. слід повернути останній.

Outcome: approved