Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-13 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] , яка, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати дійсним договір купівлі продажу квартири [ADDRESS] за № 45-Н від 31 жовтня 1997 року, який зареєстровано на Кременчуцькій товарно-сировинній біржі. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 31.10.1997 року між нею та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вищевказаної квартири. Даний договір укладено на Кременчуцькій товарно-сировинній біржі. У зв`язку із змінами в законодавстві, на даний час вона позбавлена можливості вільно розпоряджатись належним їй майном, оскільки договір купівлі-продажу не було нотаріально посвідчено. 12 лютого 2021 року відкрито провадження у справі. Ухвалою суду від 06 квітня 2021 року прийнято уточнену позовну заяву [PERSON] та замінено відповідача Кременчуцьку міську раду Кременчуцького району Полтавської області на [PERSON] . Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відзив суду не надала. Третя особа в судове засідання не з`явилась, просить суд слухати справу за відсутності представника. 14 травня 2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи. 31 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Договір зареєстрований Кременчуцькою товарно-сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 45-Н (а.с. 56). На підставі вказаного договору КП "КМБТІ" проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру, що підтверджується відміткою на договорі купівлі-продажу та копією довідки від 16.06.2020 за вих. № 61/2217. Відповідно до статті 15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» (в редакції від 16.02.1993) не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов`язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі (стаття 128\~ЦК Української\~РСР (в редакції від 27.12.1996). Відповідно до частини першої статті 45, статті 47 ЦК Української РСР (в редакції від 27.12.1996) Недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно зі статтею 224\~ЦК Української\~РСР (в редакції від 27.12.1996) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК Української РСР (в редакції від 27.12.1996) передбачено, що Договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. В ст.76\~-81\~ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд враховує те, що за спірним договором купівлі-продажу сторони виконали свої зобов`язання в повному обсязі, угода оформлена в письмовій формі, зареєстрована в бюро технічної інвентаризації, але не посвідчена нотаріально, як того вимагала\~стаття 227 ЦК Української РСР . Також, суд приймає до уваги те, що законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Матеріали справи підтверджують те, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На переконання суду, при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволеній чинним законодавством України на момент його вчинення. Відповідно до частини четвертої статті 263\~ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок під час розгляду подібного спору Верховний Суд зробив у постанові від 12 вересня 2018 року в справі № 522/50/16-ц. У зв`язку із наведеним, з метою захисту прав позивача на мирне володіння своїм майном, суд вважає за можливе задовольнити позов та визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 31 жовтня 1997 року між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований Кременчуцькою товарно-сировинною біржею в журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю за № 45-Н.

Outcome: approved