Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

В квітні 2020 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 20.06.2018 року вона разом з [PERSON] уклали шлюб, під час перебування в якому придбали: -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані за адресою: [ADDRESS] ; -земельну ділянку, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,07 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] ; -земельну ділянку, призначену для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4717 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Посилаючись на викладене те, що вищезазначене майно набуте під час шлюбу, а отже є спільним майном подружжя, але зареєстровано за відповідачем, що позбавляє [PERSON] можливості розпоряджатися ним, позивач просила суд визнати за нею право власності на Ѕ частки вищевказаних будинку та земельних ділянок. Відповідачем в свою чергу було надано до суду відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги [PERSON] не визнав та зазначив наступне. Відповідач з позивачкою з 20.06.2018 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Проте з літа 2019 року шлюб був фактично припинений та з того часу вони не проживають разом. Вказав, що йому на праві приватної власності належала квартира, яка знаходилася в м. Києві, яку 26.02.2018 року він продав. Потім, 28.02.2018 року відповідачем було придбано житловий будинок та земельну ділянку в с.Новошмидтівка Новоодеського району Миколаївської області. 11.02.2019 року [PERSON] продав будинок та земельну ділянку в с. Новошмидтівка та 02.04.2019 року придбав спірні будинок та земельні ділянки у с. Новопетрівське Новоодеського району Миколаївської області. Зазначив, що все нерухоме майно [PERSON] було придбано під час шлюбу, але за кошти від продажу майна, яке йому належало особисто, а отже є його особистою приватною власністю. Крім того, відповідачем, до суду було подано зустрічний позов про визнання майна, а саме житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, земельної ділянки, призначеної для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,07 га та земельної ділянки, призначеної для ведення особистого селянського господарства, площею 0,4717 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , з підстав викладених у відзиві на позовну заяву. Також, у відзиві та зустрічній позовній заяві [PERSON] зазначив, що з початку шлюбу сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. [PERSON] проживає окремо, в спірному будинку не проживала ніколи. За час перебування в шлюбі сторони спільних доходів не мали, ніде не працювали, утримувалися за рахунок продажу дошлюбного майна [PERSON] , зокрема квартири у м. Києві. В свою чергу [PERSON] подала до суду відзив на зустрічний позов, в якому просила відмовити [PERSON] в задоволенні позовних вимог, оскільки спірне майно було придбано за час перебування сторін у шлюбі, під час якого [PERSON] та [PERSON] орендували посадки горіхів, де збирали урожай та отримували з цього дохід. Крім того [PERSON] отримує дохід від оренди земельних ділянок, за що в період 2017-2019 роки отримала 68471,41 грн., які в свою чергу використовувала в інтересах сім`ї. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на підстави, викладені в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову відповідача заперечили, просили відмовити в його задоволенні, посилаючись на підстави, викладенні у відзиві на зустрічний позов. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні зустрічний позов відповідача підтримав з підстав в ньому викладених, просив задовольнити зустрічний позов. Проти задоволення первинного позову [PERSON] заперечив з підстав, викладених у відзиві, просив відмовити в задоволенні первинного позову. Вивчивши матеріали справи і доводи сторін, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. 20.06.2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований виконкомом Новошмидтівської сільської ради Новоодеського району Миколаївської області (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Відповідно до Відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] мається зареєстроване нерухоме майно, зокрема: -земельна ділянка, кадастровий номер 4824883901:08:085:0004, площею 0,4717 га, підставою виникнення права власності на яку є договір купівлі продажу від 02.04.2019 року; -земельна ділянка, кадастровий номер 4824883901:08:085:0003, площею 0,07 га, підставою виникнення права власності на яку є договір купівлі продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 02.04.2019 року; -житловий будинок, загальною площею 54 кв.м., розташований за адресою: [ADDRESS] , підставою виникнення права власності на який є договір купівлі продажу житлового будинку з земельною ділянкою від 02.04.2019 року. Зазначене також узгоджується із відповідними договорами купівлі-продажу, наявними в матеріалах справи. Також в матеріалах справи містяться договори купівлі-продажу, за якими [PERSON] 26.02.2018 року продав квартиру [ADDRESS] ; 28.02.2018 року купив будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , після чого, 11.02.2019 року продав їх. Задовольнивши клопотання позивача та її представника судом було здійснено виклик в судове засідання свідків, які пояснили суду наступне. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] спочатку ні на що не претендувала. Вона ходила на роботу, зокрема продавала одяг та працювала продавцем в "АТБ" в м. Миколаєві, але [PERSON] їй не дозволяв працювати. Разом з чоловіком [PERSON] збирала горіхи, оскільки в чоловіка був договір на посадку горіхів, які вони збирали та продавали. Крім того [PERSON] отримувала гроші за оренду землі. Проживали [PERSON] в с.Новопетрівське, де тримали господарство, однією сім`єю проживали з осені 2017 року. Спочатку проживали в м.Києві, потім в с.Новошмидтівка, потім в м.Миколаєві та врешті в с.Новопетрівське. За чий рахунок було куплено будинок в с. Новопетрівське свідок не знає. Свідок [PERSON] пояснила, що з сторонами по справі вона знайома з дитинства, всі вчилися в одному класі. В 2017 році [PERSON] приїхали разом на зустріч випускників, а в 2018 році купили будинок в с. Новошмидтівка, після чого в 2019 році свідку стало відомо, що [PERSON] проживають в с.Новопетрівське. Який період [PERSON] проживали однією сім`єю та про обставини придбання спірного будинку свідку не відомо. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] жили разом. Разом заробляли гроші, зокрема від збору та здачі горіхів. Коли [PERSON] приїжджали до [PERSON] , то розповідали, що збирають гроші на будинок, який і був придбаний за їх спільні кошти. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] вона знає, була в них на весіллі. Влітку 2017 року [PERSON] разом приїжджали на зустріч випускників, а влітку 2018 року вони одружилися. [PERSON] брали в оренду горіхову посадку, де збирали горіхи, а потім продавали їх. За чиї кошти було придбано будинок свідок не знає. Свідок [PERSON] пояснив, що до 2020 року він проживав в с. Новопетрівське. З квітня 2019 року [PERSON] проживали у спірному будинку. [PERSON] проживала у даному будинку до кінця літа 2019 року. Свідку нічого не відомо з приводу придбання майна. Факт спільного проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 2017 року до реєстрації шлюбу сторонами не оспорюється. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», а саме в п.п. 22-24 зазначає, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК (2947-14) та ст. 372 ЦК (435-15). Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов`язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню. Постановою Верховного Суду України від 07.12.2016 року по справі № 6-1568цс16 було роз`яснено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що хоча [PERSON] і придбав в 2018 році будинок та земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , після чого, 11.02.2019 року продав їх, але [PERSON] разом з [PERSON] проживала у вказаному будинку, своєю працею та коштами також приймала участь у придбанні спірного будинку та земельних ділянок за адресою [ADDRESS] . Таким чином, виходячи з вищевикладеного, того, що спірне нерухоме майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] , придбане відповідачем, під час шлюбу з позивачем, за кошти, які суд вважає спільними коштами подружжя, що підтверджується показами свідків та оскільки протилежне не доведено, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] у повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову [PERSON] - відмовити. Крім того судом не приймається до уваги твердження [PERSON] про те, що [PERSON] не проживала в спірному будинку, оскільки вказане твердження також спростовується показами свідків. У відповідності до ч.ч. 1-2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved