Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

В серпні 2018 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи його тим, що рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 14.12.2010 року з відповідача було стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в сумі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 року №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України. Зокрема, внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка вважає, що на даний час аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно на утримання неповнолітньої дитини є недостатніми, а відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини у більшому розмірі, просить збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на утримання неповнолітньої дитини з 500,00 грн. на 1/4 частку доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити. Суду пояснила, що аліменти, які сплачує відповідач [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісячно на утримання сина не вистачає. Позивачу відомо, що відповідач їздить за кордон на заробітки, де отримує чималі доходи, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання сина в більшому розмірі. Відповідач [PERSON] до судового засідання не зявився, надав суду відзив на позовну заяву (а.с. 34), а в подальшому, 02.10.2018 року надав письмову заяву, відповідно до якої просив справу слухати у його відсутність, не заперечує щодо задоволення позовних вимог. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 15.01.2016 року. Після реєстрації розірвання шлюбу прізвище [PERSON] визначено «Горобчук» (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого записано відповідача, що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-АМ №081127 (а.с. 8). Неповнолітній син [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON], що підтверджується довідкою про склад сім`ї №9394 від 09.08.2018 року, виданої ТОВ «ЖЕО» (а.с. 9). Рішенням Ленінського районного суду м.Вінниці від 14.12.2010 року по цивільній справі №2-8285/10 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 500,00 грн. щомісячно, які підлягають індексації, починаючи стягнення з 26.11.2010 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). На підставі вищевказаного рішення суду, 14.04.2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці було видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження №51285282 (а.с. 7). З копії трудової книжки вбачається, що [PERSON] офіційно не працює (а.с. 35). Також судом встановлено, що відповідач крім сина, має на утриманні ще неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої записано відповідача, що стверджується свідоцтвом про народження дитини серії І-ТП №231168 (а.с. 45), на утримання якої сплачує аліменти у розмірі 600,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 06.11.2015 року та до досягнення нею повноліття, що стверджується виконавчим листом, виданим Малинським районним судом Житомирської області (а.с. 44). За таких обставин суд прийшов до висновку, що між сторонами виникли правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України, зокрема, в частині обов'язку батьків утримувати дитину і його виконання. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч. 8 ст.\~7\~СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2018 рік в Україні втановлюються Законом "Пpo Державний бюджeт на 2018 рік". Відповідно прожитковий мінімум для дітей віком від 6 років до 18 років на період з 01.07.2018 року по 30.11.2018 року складає 1944,00 грн. Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 192 СК України). При вирішенні даного спору суд враховує вказані вище норми права та встановлені в судовому фактичні обставини справи, а саме вік дитини [PERSON] (станом на день розгляду справи дитині виповнилося 11 років) і стан здоровя дитини, на утримання якого стягуються аліменти, також враховує обовязок та відповідальність батьків [PERSON] за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, а отже, й обовязок батька дитини, який з нею не проживає дбати про здоровя і матеріальний добробут дитини виходячи тільки з найкращих інтересів дитини. Суд вважає, що позивачка [PERSON] при даному розмірі аліментів (500,00 грн. щомісячно на дитину), не може забезпечити необхідне утримання 11-річного [PERSON], його фізичний, інтелектуальний, моральний, культурний, духовний і соціальний розвиток. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо збільшення розміру аліментів, враховує те, що відповідач [PERSON] є здоровою, працездатною особою, визнав позовні вимоги в заявленому позивачем розмірі, тобто може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, а тому зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні неповнолітнього сина, взаємний обовязок батьків по їх утриманню, вважає справедливим та обґрунтованим визначити аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 1/4 частки зі всіх видів доходів відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на кожну дитину, з дня набрання даним рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Оскільки позивачка при подачі даного позову була звільнена від сплати судового збору, тому згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір слід стягнути з відповідача на користь держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved