Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 11.03.2010 року. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обовязки. На підставі чого в сімї, протягом 2016-2017 років постійно відбувалися сварки, при яких були присутні діти. У позивача зберігати сімю не має ні бажання, ні сили. В результаті чого, [PERSON] прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове життя, та зберегти нормальне бачення про сімю їх спільних дітей. На примирення позивач не згодна і тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Окрім того, на момент предявлення позову, між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дітей, тому [PERSON] просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення ними повноліття, а також просила сина [PERSON] та дочку [PERSON] залишити проживати з нею. В подальшому позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої відмовилася від позовної вимоги щодо визначення місця проживання дітей, просила суд стягувати з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В частині понесених нею судових витрат відмовилася. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, уточнені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав. Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу та стягнення аліментів. Відповідно до частини 3\~статті 105 Сімейного Кодексу України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч.2\~ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований 11.03.2010 року у виконкомі Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області за актовим записом №4 (а.с.5). За час спільного проживання у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серії І-АМ № 227847 та серії І-АМ № 166865 (а.с.7,8). Позивач миритися не бажає, наполягає на розірванні шлюбу. Згідно зі\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім обставин, передбачених\~ст. 61 ЦПК України. Відповідно до\~\~ст. 61 ЦПК України, обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін. З огляду на вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] - існує формально, а тому підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20.11.1989 року, дитина, враховуючи її фізичну і розумову незрілість вимагає спеціального захисту і турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Обов`язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплений в ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного Кодексу України. Пунктом 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року передбачено, що згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Згідно\~ст.182 СК України, при визначенні розміру частки аліментів, суд враховує матеріальне становище позивача і відповідача, інші обставини, що мають істотне значення.\~\~\~\~ \~Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З копій свідоцтв про народження дітей видно, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7, 8). Згідно довідки №1047 від 30.08.2017 року, виданої виконавчим комітетом Олександрівської сільської ради, до складу сімї [PERSON] входить: чоловік [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], донька [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] (а.с.9). Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням закону, не суперечать один одному та ніким не оскаржуються. Позивач просить про стягнення з відповідача [PERSON] аліментів на утримання дітей в розмірі 1/3\~ частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліменти у визначеному розмірі. Досліджуючи матеріальний стан відповідача було встановлено, що\~\~ він працює в Державній службі України у надзвичайних ситуаціях Головного управління ДСНС у Вінницькій області та отримує стабільно заробітну плату, що не заперечується самим [PERSON] Відповідач зобов'язаний утримувати доньку [PERSON] та сина [PERSON] до досягнення ними повноліття, створювати необхідні умови для їх розвитку та життя нарівні з позивачем. У такому випадку, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей аліменти. Доказів того, що відповідач не має можливості утримувати дітей та те, що у нього на утриманні перебувають інші діти, непрацездатні батьки, що має значення для визначення розміру аліментів, суду подано не було. Частина 2 ст. 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків передбачених ст. 184 Сімейного кодексу України (коли розмір аліментів визначається у твердій грошовій сумі). Прожиткові мінімуми для piзних категорій населення на 2017 рік в Україні втановлюються Законом «Пpo Державний бюджeт на 2017 рік» за пoданням Міністерства фінансів. Так, статтею сьомою даного Закону встановлено такі прожиткові мінімуми для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання дітей щомісячно аліменти і саме такий розмір аліментів не суперечитиме їх інтересам. Суд вважає за необхідне роз'яснити сторонам, що відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обовязковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, понесені [PERSON], залишити за нею. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 640, 00 грн. за позовні вимоги про стягнення аліментів. На підставі ст. ст. 10, 60, 88, 158, 174, 197, 212, 213-215, ЦПК України,

Outcome: approved