Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

В лютому 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Міжнародний аеропорт Миколаїв» про стягнення середнього заробітку та компенсації моральної (немайнової) шкоди. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що наказом відповідача за №206-к від 09.07.2013 року його було звільнено з займаної посади головного інженера згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.02.2014 року, ухваленим у справі за позовом [PERSON] до КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, позивача поновлено на посаді головного інженера з 09.07.2013 року. Також з відповідача на його користь стягнуто 38 955 грн. 84 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 12.12.2013 року та 300 грн. 00 коп. компенсації моральної (немайнової) шкоди. Розподілено судові витрати. Оскільки середній заробіток було стягнуто станом на 12.12.2013 року, а рішення суду про поновлення його на роботі було ухвалено 18.02.2014 року, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період з 13.12.2013 р. по 18.02.2014 р. у розмірі 18 671 грн. 22 коп. Також позивач, вказуючи на те, що внаслідок незаконного звільнення йому було спричинено моральну шкоду, просив стягнути з відповідача на свою користь вказану шкоду, грошовий еквівалент якої становить 1 000 грн. 00 коп. Ухвалою судді від 13.02.2015 року у відкритті провадження по справі в частині позовних вимог про стягнення компенсації моральної (немайнової) шкоди було відмовлено, відповідно до п.2 ч.2 ст. 122 ЦПК України. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, надали пояснення, аналогічні викладеним в позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Про причину неявки суд не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України. Позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема, судом встановлено, що наказом КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» за №206-к від 09.07.2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади головного інженера згідно п.4 ст. 40 КЗпП України. 18.07.2013 року позивач звернувся до Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Рішенням даного суду від 12.12.2013 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено частково: відмовлено в поновленні на роботі, стягненні середнього заробітку, компенсації моральної (немайнової) шкоди. Проте було визнано незаконним наказ КП «Міжнародний аеропорт Миколаїв» про звільнення позивача за п.4 ст. 40 КЗпП України, змінено формулювання його звільнення. Обумовлене рішення суду було скасовано та апеляційним судом Миколаївської області від 18.02.2014 року ухвалено нове рішення, відповідно до якого позивача поновлено на посаді головного інженера з 09.07.2013 року. Також з відповідача на його користь стягнуто 38 955 грн. 84 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 12.12.2013 року та 300 грн. 00 коп. компенсації моральної (немайнової) шкоди. Розподілено судові витрати. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 . З урахуванням цих норм, зокрема абз. 3 п. 2 вищевказаного Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Виплата незаконно звільненому працівнику середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється з дня його звільнення по день ухвалення рішення. Як вбачається з матеріалів справи, затримка розрахунку по заробітній платі має місце за період з 09.07.2013 року по 18.02.2014 року. Таким чином, враховуючи, що за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.02.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто середній заробіток станом на 12.12.2013 року, середній заробіток за час вимушеного прогулу без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів за період з 13.12.2013 року (в межах заявлених вимог) по 18.02.2014 року складає 18 273 грн. 96 коп. (397 грн. 26 коп. х 46 днів) (розмір середньоденної заробітної плати визначений за рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 18.02.2014 року - ч.3 ст. 61 ЦПК України). Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ч.2 цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. З огляду на положення зазначеної норми та принцип диспозитивності у цивільному судочинстві позивач має право вільно обирати способи захисту порушеного права чи інтересу. За такого, виходячи з наведеного, з метою відновлення порушених прав позивача в повному обсязі, на користь останнього з відповідача належить до стягнення вищевказана сума. Відповідно до положень ст. ст. 79, 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1,2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. З матеріалів справи вбачається, що представник позивача - адвокат [PERSON] надав розрахунок витрат на правову допомогу, де зазначив вартість його послуг 3 290 грн. 00 коп. Враховуючи, що представник позивача приймав участь безпосередньо у судових засіданнях всього 43 хвилини, тому граничний розмір витрат на правову допомогу, враховуючи положення Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» безпосередньо в судовому засіданні складатиме 349 грн. 16 коп., виходячи із мінімальної заробітної плати 1 218 грн. 00 коп. (1 218 грн. х 40 % х 43 хв. = 349 грн. 16 коп.) Також, як вбачається з акту виконаних робіт представник позивача вчиняв і інші процесуальні дії у даній справі, а саме: складання позовної заяви, консультація та ознайомлення з матеріалами справи (останнє не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні). Проте, враховуючи ідентичність позовних заяв, які були раніше складені представником позивача в інтересах [PERSON], ступінь доведеності необхідності надання консультації по даній справі, суд вважає, що на користь позивача підлягає стягненню 1 000 грн. 00 коп. судових витрат. Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить до стягнення судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved