Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просять постановити рішення про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири № 8 на вул. Гетьмана Мазепи, 16 у м.Львові, оскільки відповідачка за вказаною адресою не проживає, участі в утриманні житла не приймає, що підтверджується актами про не проживання. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, покликаючись на вказані у позовній заяві обставини. Додатково пояснила, що [PERSON] є її донькою. З дня прописки і дотепер у зазначеній квартирі не зявлялась та не проживала. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином через оголошення у засобах масової інформації. Про причини своєї неявки в засідання відповідачка суду не повідомила, відзиву на позов не подала. Зі згоди позивача, суд у відповідності до вимог ст.ст. 223, 280, ЦПК України вважає за можливе заслухати справу у відсутності відповідачки та постановити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. Правилами ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.5 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Частиною першою ст.76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що квартира № 8 на вул. Гетьмана Мазепи, 16 у м.Львові належить позивачці [PERSON] на праві приватної власності. Даний факт стверджується реєстраційним посвідченням №2035 від 28.11.1991 року та довідкою ОКП "Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки" №1/13559 від 05.11.2018 року. Квартира складається з трьох житлових кімнат площею 36,8кв.м та кухні площею 7,0кв.м., загальна площа квартири становить 58,6кв.м. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і прописку №102 від 05.07.2018р. у квартирі № 8 на вул. Гетьмана Мазепи, 16 у м.Львові зареєстровано двоє осіб: [PERSON], 26.04.1965р.н., з 19.01.1988р., та [PERSON], 26.10.1985р.н., з 28.02.2002р. Судом встановлено, що відповідачка з часу прописки дотепер у вказаній квартирі не проживала і наміру проживати у ній не виявляла, перешкод у користуванні квартирою їй ніким не чинилося. Поважних причин не проживання відповідачки у спірному житлі судом не встановлено. Факт не проживання відповідачки у квартирі впродовж цього часу підтверджується складеними комісією та затвердженими головою правління ОСББ «Агат» актами від 19.06.2017р., 18.09.2017р., 20.11.2017р., 22.01.2018р., 08.03.2018р., 22.05.2018р. Крім цього, тривале непроживання відповідачки без поважних причин за місцем реєстрації у спірній квартирі підтвердили у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст. 41 Конституції України та рішення Конституційного суду України від 11.05.2005 року власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Статтею 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 2 ст. 405 України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідачка понад один рік у житловому приміщенні за місцем реєстрації не проживає без поважних причин, її слід визнати такою, що втратила право на користування цим житловим приміщенням. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved