Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона є власницею окремої чотирьохкімнатної квартири загальною площею 82,3 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., реєстр № 2297 від 29.11.2013 року та Витягом № 13710855 з Реєстру про державну реєстрацію прав, виданим 29.11.2013 року тим же нотаріусом. При укладенні Договору купівлі-продажу квартири відповідач [PERSON] обіцяла звільнити продану квартиру і знятися з реєстрації в ній строком до 29.12.2013 року. Ці умови передбачені п. 7 Договору купівлі - продажу квартири. Але з часу придбання позивачем квартири вона не може реалізувати своє право на власність та самостійно користуватися та розпоряджатися нею, оскільки відповідач [PERSON] продовжує мешкати в вищевказаній квартирі, відмовляється з неї виїжджати та не знімається з реєстрації в даній квартирі, що порушує право позивача на вільне користування та розпорядження належним їй нерухомим майном. В звязку з цим, вона просить суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні нею належною їй на праві власності квартирою [ADDRESS] шляхом визнання гр. [PERSON] такою, що не має права на проживання у вказаній квартирі і примусового її виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення. Позивач на судове засідання надала суду заяву, в якій зазначила, що підтримує позов, просить розглянути справу без її участі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявилася, про слухання справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області Левицька І.А. в судове засідання не з»явилася, у справі мається її заява у якій вона просить дану справу розглянути у її відсутність, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Оскільки судове засідання проводиться без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає, що його можливо провести без фіксування технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України. Дослідивши докази наявні у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власницею окремої чотирьохкімнатної квартири загальною площею 82,3 кв. м., розташованої за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Рукавіциним І.А., реєстр № 2297 від 29.11.2013 року та Витягом № 13710855 з Реєстру про державну реєстрацію прав, виданим 29.11.2013 року тим же нотаріусом. (а.с. 4-5,6). При укладенні Договору купівлі-продажу квартири відповідач [PERSON] обіцяла звільнити продану квартиру і знятися з реєстрації в ній строком до 29.12.2013 року. Ці умови передбачені п. 7 Договору купівлі - продажу квартири. Але з часу придбання позивачем квартири вона не може реалізувати своє право на власність та самостійно користуватися та розпоряджатися нею, оскільки відповідач [PERSON] продовжує мешкати в вищевказаній квартирі, відмовляється з неї виїжджати та не знімається з реєстрації в даній квартирі, що порушує право позивача на вільне користування та розпорядження належним їй нерухомим майном. (а.с. 7,8). Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року та Закону № 475/97 - ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який гарантує право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь - які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які надають власнику право використовувати житло для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися ним на власний розсуд. Згідно ст. 319, 321ЦК України, власник володіє користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Крім того, ст.391 ЦК України надає власнику квартири право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися і розпоряджатися своїм майном. Згідно із ст.157 ЖК України членів сім»ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1ст.116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстраційного обліку здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином суд вважає, що реєстрацією та фактичним проживанням , чиняться перешкоди позивачу у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належною їй нерухомістю. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved