Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до Вишгородського районного суду Київської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] , треті особи: Приватний нотаріус Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазур Руслан Леонідович, Служба у справах дітей та сім`ї Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна та визнання права власності на частку в спільному майні. В обґрунтування заявлених вимог вказала, що 02 жовтня 2012 року між нею та [PERSON] , було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 793. За час перебування у шлюбі з [PERSON] у спільну сумісну власність подружжям було набуте майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстроване за позивачем; квартиру [ADDRESS] , право власності на яку зареєстровано за [PERSON] ; автомобіль марки OPEL, модель ASTRA 1,6 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, право власності на який зареєстровано за позивачем; автомобіль марки SKODA, модель SUPERB, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, право власності на який зареєстровано за позивачем. Загальна вартість спільного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] , набутого у шлюбі за спільні кошти подружжя, становить 1 020 539 гривень 98 копійок. [INFO] [PERSON] помер. За життя померлого [PERSON] угода про поділ зазначеного спільного майна подружжя не укладалась. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом, оскільки померлий заповіту не складав. 05 лютого 2020 року позивачем до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазура Р.Л., яким заведена спадкова справа після смерті [PERSON] , подано заяву про прийняття спадщини. Зазначила, що окрім неї, як дружини померлого, у визначений законом шестимісячний строк із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулися також [PERSON] , яка є матір`ю померлого та малолітній [PERSON] , [INFO] , який є сином померлого, народженим до шлюбу із позивачем. Оскільки, на час відкриття спадщини син померлого, [PERSON] був малолітнім, тому прийняв спадщину в силу частини четвертої статті 1268 ЦК України. 06 травня 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазура Р.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя, нащо в усній формі приватний нотаріус Мазур Р.Л. повідомив позивачку про те, що у видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя їй буде відмовлено з огляду на те, що спадкодавець [PERSON] не був «титульним власником» більшої частини спільного майна подружжя (зокрема, спільних автомобілів та квартири у місті Вишгороді) і розмір його частки у спільному сумісному майні подружжя не виділений. Позивач зазначила, що позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя та існує необхідність поділу спільного сумісного майна подружжя та визначення частки позивача у спільній сумісній власності, що й обумовило звернення до суду з даним позовом. Крім того, у зв`язку із тим, що між спадкоємцями померлого [PERSON] на даний час існує спір щодо розміру частки позивачки у спільному сумісному майні подружжя, вона звернулася до суду та просила визнати, що квартира [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати, що квартира [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визнати автомобіль марки OPEL, модель ASTRA 1,6 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля OPEL, модель ASTRA 1,6 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску; визнати автомобіль марки SKODA, модель SUPERB, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на 1/2 частину автомобіля SKODA, модель SUPERB, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску. 10.03.2020 року сторонами до суду було подано заяву про затвердження мирової угоди. В подальшому позивачем до суду було подано заяву про зміну предмету позову, в якій зазначила, що в судовому засіданні, яке проводилось 24 травня 2021 року, представником позивача подано заяву про зміну предмета позову. Після цього, відповідно до ст. 49 ЦПК України, у позивача виникла необхідність вдруге змінити предмет позову у даній справі шляхом уточнення заявлених позовних вимог щодо поділу спільного сумісного майна подружжя та заявлення нових вимог про визначення частки померлого [PERSON] у спільному сумісному майні подружжя на момент смерті останнього. На підставі викладеного просила суд визнати, що квартира [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; поділити квартиру [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] , визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] ; визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] , на момент смерті становила 1/2 частину; визнати, що квартира [ADDRESS] , є об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; поділити квартиру [ADDRESS] , яка на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] , визнавши за [PERSON] , право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру [ADDRESS] , на момент смерті становила 1/2 частину; визнати автомобіль марки OPEL, модель ASTRA 1,6 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; поділити автомобіль марки OPEL, модель ASTRA 1,6 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, який на праві спільної сумісної власності належить [PERSON] та [PERSON] , визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля OPEL, модель ASTRA 1,6 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску; визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль OPEL, модель ASTRA 1,6 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску, на момент смерті становила 1/2 частину; визнати автомобіль марки SKODA, модель SUPERB, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, об`єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] ; поділити автомобіль марки SKODA, модель SUPERB, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину автомобіля SKODA, модель SUPERB, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску; визначити, що частка [PERSON] , який помер [INFO] , у праві спільної сумісної власності подружжя на автомобіль SKODA, модель SUPERB, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску, на момент смерті становила 1/2 частину. Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 02.07.2020 року по справі було відкрито провадження та призначено до підготовчого судового засідання. В подальшому підготовче судове засідання не закривалося. Позивач та її представник у підготовче судове засідання не зявилися, від представника позивача надійшла заява в якій останній просив розглянути справу за відсутності позивача та її представника, у зв`язку із визнанням відповідачами позовних вимог просив прийняти рішення у підготовчому судовому засіданні. Крім того, просив суд врахувати, що позивач позбавлена можливості здійснити поділ спільного майна подружжя шляхом видачі свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у нотаріуса, тим самим визначити свою частку у спільному майні та частку померлого [PERSON] , у зв`язку із тим, що померлий не був «титульним власником» спільного майна та захистити свої майнові права у інший спосіб, як шляхом звернення до суду з даним позовом. Змінені позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі. Відповідачі у підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких зазначили, що позовні вимоги визнають та просять розглянути справу у їх відсутність. Треті особи у підготовче судове засідання не з`явилися, подали до суду заяви, в яких просили розглянути справу у відсутність їх представників. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням, особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 02 жовтня 2012 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище - [PERSON] ) та громадянином [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції м. Києва, актовий запис № 793, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.10.2012 року. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2999593 від 26 квітня 2013 року, номер запису про право власності 815681, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 51365432218 вбачається, що 26 квітня 2013 року на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Семенюк Т.В. на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 26.04.2013 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з 1 (однієї) жилої кімнати, загальною площею 29,8 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 2935172 від 25 квітня 2013 року, номер запису про право власності 798187, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 50378480000 вбачається, що 25 квітня 2013 року на ім`я [PERSON] приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ковальчук С.П. на підставі Договору купівлі-продажу квартири, укладеного 25.04.2013 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS] , яка складається з 1 (однієї) жилої кімнати, загальною площею 33,18 кв.м., жилою площею 17,10 кв.м. Зі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого центром ДАІ № 3202 вбачається, що 28 травня 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки OPEL, модель ASTRA 1,6 І, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір синій, реєстраційний номер [NUMBER] , 2005 року випуску. Зі свідоцтва про реєстрацію ТЗ [NUMBER] , виданого територіальним сервісним центром (ТСЦ) № 8041 вбачаєтся, що за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки SKODA, модель SUPERB, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER] , колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] , 2006 року випуску. Судом встановлено, що зазначене майно придбане ними за час перебування в шлюбі. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 26.12.2019 р., виданим Вишгородським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне йому майно. З копії спадкої справи № 1/2020 заведеної приватним нотаріусом Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазур Р.Л. до майна померлого [PERSON] , вбачається, що 05 лютого 2020 року позивачем подано заяву про прийняття спадщини. Крім позивача, у визначений законом строк із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріуса звернулися також спадкоємці [PERSON] , [INFO] , яка є матір`ю померлого [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 29.12.1981 року та малолітній [PERSON] , [INFO] , який є сином померлого [PERSON] , народженим до шлюбу із позивачем, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.07.2012 року, від імені та в інтересах якого діє його мати [PERSON] . 06 травня 2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазура Р.Л. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя. Постановою приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Мазура Р.Л. від 18 травня 2020 року № 23/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя у зв`язку із відсутністю документів та реєстрації права власності на ім`я померлого [INFO] [PERSON] . Позивач зазначила, що оскільки позбавлена можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя та існує необхідність поділу спільного сумісного майна подружжя та визначення частки позивача у спільній сумісній власності, вимушена звернутися до суду з даним позовом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно ст. 60 СК України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до абз. 3 п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» №20 від 22 грудня 1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкриття після нього спадщини. В той же час, відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України). Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що в разі смерті співвласника майна, що перебуває в спільній сумісній власності, частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. За змістом частини першої статті 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутні заборони або арешту цього майна. Пункт 4.21 глави 11 Порядку вчинення нотаріальних дій передбачає, що при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із документа, що посвідчує право власності, вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з`ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя. Згідно до роз`яснень, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав (пункт 17), розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII"Про приватизацію державного житлового фонду"). Згідно з роз`яснень, викладених у п.3.4. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» встановлено, що відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Таким чином, оскільки вказане спільне майно (квартири та автомобілі) придбані за час шлюбу, який на момент смерті [PERSON] розірваний не був, то воно належать [PERSON] та померлому [PERSON] на праві спільної сумісної власності. Зважаючи на приписи ст. 60, 69,70 СК України, ст.ст. 368, 370 ЦК України, частки кожного із співвласників є рівними і дорівнюють 1/2 частці, отже, позивач має право на 1/2 частину спільного майна як один із подружжя, як частку спільного сумісного майна подружжя. В разі смерті співвласника майна, що перебуває в спільній сумісній власності, частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів КЦС від 27.06.2019 р. по справі № 200/13839/15-ц). При цьому, частка спільної сумісної власності того з подружжя, хто пережив спадкодавця, не входить до складу спадщини і не включається до спадкового майна після смерті іншого з подружжя (Постанова ВСУ від 25.05.2016 року, справа № 6-692це с2016). Таким чином, враховуючи те, що будь-якої домовленості між співвласниками щодо спільного сумісного майна, щодо розміру їх часток не було, а співвласник спірного сумісного майна помер та з урахуванням презумпції рівності часток, суд вважає, що частка померлого у спільному сумісному майні становить 1/2 частину. При цьому під час розгляду справи не було встановлено існування обставин, які б могли бути підставою для збільшення або зменшення часток співвласників у спільному майні. Виходячи з викладеного, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до висновку, щодо необхідності задоволення позовних вимог, вважає їх обґрунтованими і доведеними, а також такими, що знайшли своє підтвердження під час її розгляду в суді. При вирішенні питання про розподіл судових витрат між сторонами суд зважає на положення ч.1 ст.141 ЦПК України, де зазначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач не наполягала на стягненні з відповідачів судових витрат, суд, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства, що полягає у розгляді справи у межах заявлених вимог, не стягує з відповідачів понесені позивачем документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved