Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовною заявою до Княжпільської сільської ради Старосамбірського району Львівської області, про визнання права власності на спадкове майно, в якій зазначає, що 09.12.1949 року одружилися його дідусь - [PERSON] із [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про одруження. За час шлюбу у них народилось п'ятеро дітей: син - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], дочка - [PERSON], [INFO], син - [PERSON], [INFO] та дочка - [PERSON], [INFO]. В 1956 році його дідусь та бабуся збудували житловий будинок в [ADDRESS], Старосамбірського району Львівської області, в якому вони проживали разом з ним та вели спільне господарство. Цей будинок був визнаний колгоспним двором і він залишився останнім членом колгоспного двору. [INFO] року померла його бабуся - [PERSON], а ще раніше [INFO] року помер [PERSON] 28.07.2010 року [PERSON] склала заповіт згідно якого все її майно де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що їй буде належати на день смерті і на що вона за законом матиме право заповіла позивачу. [INFO] року його мати -[PERSON] зареєструвала шлюб із його батьком - [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON]. 16.02.1975 року його мати вдруге одружилася із [PERSON], змінивши прізвище на [PERSON]. Після смерті [PERSON] своєчасно прийняв спадщину, так як постійно проживав з нею в одному будинку, вів з нею спільне господарство і продовжує мешкати в цьому будинку. Позивач хотів оформити спадкові права на житловий будинок в [ADDRESS], Старосамбірського району Львівської області, але нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу - [PERSON], відмовила йому в цьому, посилаючись на те, що він не подав нотаріусу правовстановлюючих документів на даний житловий будинок і виявилось, що він цього зробити не може, оскільки даний житловий будинок немає права власності та не зареєстрований у бюро технічної інвентаризації. Інші спадкоємці на дане спадкове майно за законом, а саме: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], написали відмови від спадщини. Просить визнати за ним право власності у порядку спадкування на житловий будинок [ADDRESS] В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві. Представник відповідача Княжпільської сільської ради Старосамбірського району в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Однак, 27.01.2014 року до суду поступила заява від сільського голови Княжпільської сільської ради, в якій просить дану позовну заяву розглядати без участі їхнього представника, проти позовних вимог не заперечують (а.с. 49). Представник третьої особи - приватний нотаріус Старосамбірського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Проте, до суду від неї поступили заяви про розгляд справи у її відсутності (а.с.47,63). Ухвалою суду від 27.01.2014 року у даній справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які в судове засідання не з'явилися, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, однак , від них до суду поступили заяви про розгляд справи у їх відсутності, проти вимог позовної заяви не заперечують (а.с.74-81). Заслухавши представника позивача та дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, мотивуючи це наступним. Відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] року у віці 84 роки (а.с. 13). Раніше, відповідно до свідоцтва про смерть Серії [NUMBER], помер її чоловік - [PERSON], [INFO] року у віці 92 роки (а.с.12). В силу ст.120 ЦК УРСР ( в ред.1963 року), яка діяла до 16 грудня 1993 року, двір може мати статус колгоспного за умови, якщо члени двору працюють у колгоспі. Судом встановлено, що будинок за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч.1 ст. 120 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року - далі ЦК УРСР) майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (ст.112 цього Кодексу). Відповідно до положень ч. 2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх та непрацездатних осіб. Згідно виписки з погосподарської книги №2 за 1986-1990 роки по с. Мігово в даному господарстві були прописані та проживали [PERSON], [INFO] - голова колгоспного двору, [PERSON], [INFO] - дружина, [PERSON], [INFO] - внук (долучена до справи). Станом на час набрання чинності Закону України «Про власність» від 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору був [PERSON], [INFO], а його членами [PERSON] та [PERSON], що підтверджується випискою з погосподарської книги за 1991-1995 роки по с. Мігово (долучена до справи). Відповідно до роз'яснень, що викладені в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22.12.95 №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору., а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в навчальному закладі, хвороба). Отже, до 15 квітня 1991 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не втратили права на частку в майні, яке належало колгоспному двору (розташований по вулиці [ADDRESS], Старосамбірського району Львівської області), і збереглося після припинення його існування. Позивач, тобто [PERSON], є онуком [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER], довідкою відділу ЗАГС Балахнинського району головного управління ЗАГС Нижньогородської області від 22.11.2012 року та свідоцтвом про укладення шлюбу №970 та свідоцтвом про укладення шлюбу Серії [NUMBER] (а.с.7, 11). Його мамою є [PERSON], а її рідними братами та сестрами є - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. З наявних у матеріалах справи документах вбачається, що спадщина [PERSON] складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані по [ADDRESS] Старосамбірського району Львівської області. Згідно заповіту, посвідченого секретарем виконавчого комітету Княжпільської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 28.07.2010 року, [PERSON] розпорядилася, що все її майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що за законом матиме право заповіла у власність [PERSON] (а.с. 14,70). Згідно роз»яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» в п.1 зазначено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 2 даної статті передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. В ч. 5 цієї статті вказано, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до частин 1-3 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно положень ч.1 і ч.2 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов»язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім»я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. [PERSON] звернувся з заявою до приватного нотаріуса Старосамбірського районного нотаріального округу про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в тому числі і на житловий будинок [ADDRESS] Львівської області з надвірними спорудами (а.с.64), проте, приватним нотаріусом [PERSON] йому було відмовлено, оскільки спадкоємцем не представлено правовстановлюючих документів на нерухоме майно (а.с. 28). За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З довідки (а.с.131) вбачається, що і виконком Княжпільської сільської ради також відмовив позивачу в оформленні права власності на даний житловий будинок з посиланням на те, що на даний час не вправі винести таке рішення у зв»язку з внесенням змін до Закону України « Про місцеве самоврядування в Україні», рекомендував звернутися до суду. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по введенню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12.05.85 № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25.05.90 №69, а в подальшому, наказами Міністерства статистики України № 48 від 22.02.1995 року «Про затвердження форм та Інструкції по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів(наказ втратив чинність на підставі наказу Держкомстату№ 234 від 17.07.2000 року), згідно яких, записи щодо суспільної групи господарства в погосподарських книгах свідчили про правомірність забудови і прирівнювались до правовстановлюючих документів, тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади, що підтверджують право приватної власності. У судовому засіданні документально з»ясовано, чого не заперечували сторони та треті особи, а саме: - з виписок з погосподарських книг Княжпільської сільської ради Старосамбірського району Львівської області по с. Мігово за 1986-1990, 1991-1995 роки (долучені до справи), довідок (а.с. 25, 27) відомо, що [PERSON] до дня смерті - [INFO] року, була зареєстрована та проживала в [ADDRESS] спільно з позивачем однією сім»єю та вели спільне господарство. Останнім членом колгоспного двору є позивач - [PERSON] [ADDRESS] є майном колишнього колгоспного двору, [PERSON], [INFO], який був головою двору, помер [INFO] року. Також в цих по господарських книгах зазначено, а саме: в розділі 111, що будови, які є особистою власністю господарства, загальна площа будинку 84 метри квадратні в тому числі 40 метрів квадратних житлової площі; і розділі 1У - « всього землі ( в сотих гектара)» - 0,60 га; - відповідно до довідок Княжпільської сільської ради Старосамбірського району Львівської області (27,133) та записів погосподарських книг по с. Мігово за 1985-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2001-2005, 2006-2010, 2011-2015 роки (долучені до справи) станом на: 01.07.1990 року, 15.04.1991 року, були зареєстровані та спільно проживали [PERSON] - голова двору, його дружина - [PERSON] та їхній внук - [PERSON]; [INFO] року, що є днем смерті [PERSON] - діда [PERSON] та чоловіка [PERSON] - були зареєстровані та спільно проживали [PERSON] та [PERSON] з своєю сім»єю - [PERSON] - дружина, та їхні діти- [PERSON], [PERSON], [PERSON]; та станом на день смерті [PERSON] - [INFO] року, остання була зареєстрована і проживала спільно з [PERSON] та його сім»єю - дружиною [PERSON] та їхніми дітьми - [PERSON], [PERSON], [PERSON], зятем [PERSON] у власному житловому будинку по [ADDRESS] - довідкою виконавчого комітету Княжпільської сільської ради Старосамбірського району Львівської області від 31.03.2014 року №328 підтверджено те, що за житловим будинком в [ADDRESS] закріплена земельна ділянка для будівництва і обслуговування даного житлового будинку площею 0,25 га (а.с.132); -із технічного паспорта на житловий будинок індивідуального житлового фонду [ADDRESS] Старосамбірського району Львівської області, складеного 09.09.2013 року, вбачається, що рік побудови будинку, стайні та погрібу - 1956, інвентаризаційна вартість даного житлового будинку, господарських будівель та споруд становить 121376 гривень 00 копійок (а.с.16-18). Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, [PERSON], [PERSON] та [PERSON], своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв Цивільний Кодекс УРСР (в редакції 1963 року), який слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їм майна. Відповідно до ст. ст. 524, 529 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Згідно з положеннями ст. 549 ЦК УРСР визнавалося, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Оскільки [PERSON] та [PERSON] вступили у спадщину після смерті [PERSON], так як після його смерті і дальше продовжували постійно проживати в даному колгоспному дворі та володіти та користуватися цим майном, то відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР суд розцінює такі дії [PERSON] та позивача як вступ у фактичне володіння і управління спадковим майном, тобто приходить до висновку, що позивач вчинив дії, які свідчать про прийняття спадщини після смерті діда. Судом не здобуто доказів, що інші спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] діяв Цивільний Кодекс України, який також слід застосовувати до правовідносин спадкування належного їй майна. Дітьми спадкодавця [PERSON] були подані заяви в нотаріальну контору наступного змісту: - згідно посвідченої секретарем Княжпільської сільської ради заяви, [PERSON] повідомив, що йому відомо про відкриття спадщини після смерті його матері [PERSON] Від спадкового майна, що знаходиться в с.Мігово Старосамбірського району Львівської області відмовляється, ним пропущено встановлений законом термін для прийняття спадщини, в суд для продовження цього терміну звертатись не буде (а.с. 20,69); - згідно посвідченої державним нотаріусом Енергодарівської міської державної нотаріальної контори заяви, [PERSON] відомо про відкриття спадщини після смерті її матері - [PERSON], яка померла [INFO] року, яка постійно проживала за адресою: Львівська область Старосамбірський район с.Мігово. У встановлений законом строк спадщину не прийняла, звертатися до суду за наданням додаткового строку для її прийняття не буде, на спадщину не претендує (а.с. 23, 65); - згідно посвідченої приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу заяви, [PERSON] відмовляється від належної їй частки спадщини за законом, що залишилась після смерті її матері - [PERSON] У судові органи для продовження строку для прийняття спадщини звертатись не буде (а.с. 21, 66); - згідно посвідченої приватним нотаріусом Сокальського районного нотаріального округу заяви, [PERSON] відмовляється від належної їй частки спадщини за законом, що залишилась після смерті її матері - [PERSON] У судові органи для продовження строку для прийняття спадщини звертатись не буде (а.с. 22, 67); - згідно посвідченої секретарем Княжпільської сільської ради заяви, [PERSON] повідомила, що їй відомо про відкриття спадщини після смерті матері [PERSON]. Від спадкового майна, що знаходиться в с.Мігово Старосамбірського району Львівської області відмовляється на користь сина [PERSON] (а.с. 20,69). Отже, судом не здобуто доказів, що спадкоємці першої черги спадкування за законом, вчинили будь-які дії щодо прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON]. Позивач прийняв спадщину так як постійно проживав разом із спадкодавцем [PERSON] на час відкриття спадщини після її смерті (а.с.27), та не заявив про відмову від неї. Відповідно до наказу Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 року №127 «Про затвердження Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна» з подальшими змінами та доповненнями не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них, побудовані до 5 серпня 1992 року. Відповідну до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом. Згідно ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше право не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як видно з представлених доказів, будинок 1956 року побудови знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер, зареєстрований в погосподарських книгах, дане будиноволодіння є колгоспним двором, яким спільно володіли багато років, інші особи на володіння та користування даним будинком на підставах, передбачених законом, своїх прав не заявляють, придатність будинку для проживання ніким не оспорюється. В той же час, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, а також якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою (ст.344, ч.2 ст.382, ст.392 ЦК України). Крім того, згідно ч.4 ст.3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. А у відповідності до п.5 ч.1 ст.19 вищезазначеного Закону державна реєстрація прав проводиться на підставі, зокрема, рішень судів, що набрали законної сили. За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем вимог, та на підставі наданих сторонами та третіми особами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, враховуючи, що [PERSON], [PERSON] та позивач були фактичними власниками житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по [ADDRESS], хоча і належним чином не оформили права власності на таке, суд вважає, що є всі підстави для визнання за позивачем, як останнім членом колгоспного двору, та на якого був складений заповіт, згідно якого [PERSON] заповіла йому все своє майно, права власності на вищевказане будинковолодіння, оскільки він прийняв спадщину після смерті [PERSON] та [PERSON] і не може в позасудовому порядку оформити право власності на дане будинковолодіння через відмову нотаріуса вчинити такі дії за відсутності правовстановлюючих документів. На підставі наведеного,

Outcome: approved