Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

В липні 2014 року ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» звернулося до суду з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору Ізмаїльський міськрайонний центр зайнятості про стягнення грошової суми, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.04.2013 року [PERSON] була звільнена з роботи зі скороченням штату з державного підприємства згідно з наказом №60-ос від 15.04.2013 року, після чого відповідач звернулася до Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості з метою працевлаштування. Наказом №НТ130517 від 17.05.2013 року [PERSON] був наданий статус безробітного та наказом №ННТ130521 від 21.05.2013 року призначено допомогу по безробіттю у розмірі, передбаченому п.п. 1,3,4 ст.22, п.1 ст.23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття». Під час перебування на обліку в Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості з 14.05.2013 року по 23.12.2013 року [PERSON] отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 10 856,70 грн. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2013 року, яке вступило в законну силу, [PERSON] була поновлена на роботі та на її користь було стягнуто 17 356,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Наказом по порту №304-ос від 23.12.2013 року відповідач була поновлена на посаді тальмана ВПК-3. 29.05.2014 року позивач на вимогу Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості, повернув суму допомоги по безробіттю у розмірі 10 856,70 грн., яка була виплачена [PERSON], у зв'язку з поновленням її на роботі. Крім того, 24.04.2014 року Головним управлінням юстиції в Одеській області відповідачу було перераховано суму у розмірі 17 356,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, тобто відповідач двічі отримала суму у розмірі 10 856,70 грн. Вимога ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт», яка була направлена на адресу [PERSON], про повернення коштів у розмірі 10 856,70 грн. на даний час не виконана, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача суму коштів у розмірі 10 856,70 грн. та суму судового збору. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та наполягав на їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях від 17.09.2014 року, а саме, у зв'язку з тим, що за період перебування на обліку в центрі зайнятості відповідач офіційно направлялась на громадські роботи до Ларжанської сільської ради. Крім того, позивачем не зазначено посилання на норму чинного законодавства, якою передбачено, що працівник повинен відшкодовувати зазначені кошти. Також задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Представник третьої особи позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, оскільки відповідач крім отримання допомоги по безробіттю отримувала заробітну плату за виконання громадських робіт в Ларжанській сільській раді. Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2013 року, яке вступило в законну силу, [PERSON] була поновлена на роботі на наступний день після звільнення та на її користь було стягнуто 17 356,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який вона отримала. ДП «Ізмаїльський морський торговельний порт» сплатило Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості отриману [PERSON] допомогу по безробіттю в сумі 10 856,70 грн. в зв'язку з поновленням її на роботі, отже [PERSON] повинна повернути позивачу дану суму коштів. Вислухавши представника позивача, відповідача та його представника, представника третьої особи, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що необхідно позов задовольнити, виходячи з наступного. Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» із роботодавця утримуються сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг безробітному у разі поновлення його на роботі за рішенням суду. Судом встановлено, що 15.04.2013 року [PERSON] була звільнена з роботи за скороченням штату з державного підприємства згідно з наказом №60-ос від 15.04.2013 року, що підтверджується випискою з наказу та рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2013 року. (а.с. 4, 7-9) Наказом від 17.05.2013 року №НТ130517 [PERSON] було надано статус безробітної та призначено допомогу по безробіттю (а.с. 6). Під час перебування на обліку в Ізмаїльському міськрайонному центру зайнятості з 14.05.2013 року по 23.12.2013 року [PERSON] отримала допомогу по безробіттю у загальному розмірі 10 856,70 грн. (а.с. 14) Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2013 року [PERSON] була поновлена на роботі та на її користь було стягнуто 17 356,50 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу (а.с. 7-9). Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 20.11.2013 року рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області залишено без змін. (а.с. 10) На виконання вищевказаного рішення, наказом по порту №304-ос від 23.12.2013 року відповідач була поновлена на посаді тальмана ВПК-3, що підтверджується випискою з наказу (а.с. 5), а також позивачем сплачено на користь відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17 356,50 грн., що підтверджується платіжним дорученням №443 від 24.04.2014 року. (а.с. 19) У зв'язку з поновленням [PERSON] на роботі сплачені Ізмаїльським міськрайонним центром зайнятості відповідачу кошти у розмірі 10 856,70 грн. ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» були перераховані на користь Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості, на його вимогу, згідно ч.4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», що підтверджується платіжним дорученням №1609 від 29.05.2014 року. (а.с. 18) 15.07.2014 року на адресу [PERSON] направлена вимога ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» про повернення в семиденний строк до каси ДП «Ізмаїльський морський торгівельний порт» суми у розмірі 10 856,70 грн. (а.с. 15-16), яку відповідач отримала відповідно до повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 17). Як роз'яснено судам в п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» (з подальшими змінами) при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи (одержана допомога за тимчасовою непрацездатністю, вихідна допомога, середній заробіток на період працевлаштування, допомога по безробіттю), який працівник мав в цей час. Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. При цьому, у відповідності до ч. 2 вказаної норми, зазначені положення застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення зазначеної глави застосовуються згідно із п. 4 ч. 3 ст. 1212 ЦК України і до відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Відповідно до п. 20 Постанови Кабінету Міністрів України від 14 лютого 2007, № 219 «Про затвердження Порядку реєстрації, перереєстрації та ведення обліку громадян, які шукають роботу, і безробітних» громадяни, зареєстровані як такі, що шукають роботу, та безробітні, знімаються з обліку з дня поновлення безробітного на роботі за рішенням суду, що набрало законної сили. Повернення виплачених безробітному коштів здійснюється відповідно до частини четвертої статті 35 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття". Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що за період з 14.05.2013 року по 23.12.2013 року відповідачу виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 17 356,50 грн. та на користь Ізмаїльського міськрайонного центру зайнятості сплачено грошові кошти у сумі 10 856,70 грн., які виплачувались як допомога по безробіттю на користь відповідача. Відтак обов'язок повернення виплачених безробітному коштів, згідно з законом покладено на роботодавця, тому між позивачем та відповідачем виникли відносини щодо повернення зазначених коштів, оскільки ці кошти отримані відповідачем без достатньої правової підстави. Представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень також посилався на ч. 1 ст. 1215 ЦК України згідно якої не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача. Між тим, в даному випадку не підлягає застосуванню норма статті 1215 ЦК України, оскільки під час судового розгляду справи про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, як вбачається з рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 01.10.2013 року відповідач не повідомив суд про його перебування на обліку у Ізмаїльському міськрайонному центрі зайнятості та про розмір отриманої допомоги по безробіттю, відтак дії з боку відповідача по набуттю грошових коштів є недобросовісними. За таких обставин суд дійшов висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 10 856,70 грн. ґрунтуються на вищенаведених нормах та підлягають задоволенню. Враховуючи, що позовні вимоги підлягають задоволенню, судові витрати, понесені позивачем у вигляді сплати судового збору у розмірі 243,60 грн., у відповідності до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved