Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі. Аргументує свої вимоги тим, що [PERSON], [INFO], з 1984 року є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково. Виховувався у Шевченківському дитячому будинку інтернаті. У 1997 році був визнаний недієздатним, опікуном над ним була призначена його рідна сестра [PERSON]. В 2004 році у зв»язку з невиконанням опікунських обов»язків, останню було позбавлено опікунських прав. У 2002 році [PERSON] скоїв тяжке правопорушення (в стані алкогольного сп»яніння вбив незнайомого громадянина). За рішенням суду з 06.01.2003 року по 14.04.2009 року знаходився на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом. Потім був переведений до ЧПНЛ- відділення 18 (з посиленим наглядом). Згідно Постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.07.2012 року примусове лікування у відділенні з посиленим наглядом було замінено на примусове лікування у відділенні зі звичайним наглядом. Потім примусове лікування в психіатричному відділенні із звичайним наглядом було замінено на лікування на загальних підставах. 07.02.2014 року був переведений із ЧНПЛ для подальшого лікування у Валківську психіатричну лікарню, де перебуває по теперішній час. У судовому засіданні заявник підтримав заявлені вимоги. Представник опікуна - КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» Чернігівської обласної ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заявлених вимог. Психічний стан [PERSON] не дозволяє йому знаходитися в судовому засіданні. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 14 серпня 2017 року комісією в складі лікарів -психіатрів КЛПЗ «Валківської психіатричної лікарні» Чернігівської обласної ради, за результатами огляду гр. [PERSON], [INFO], зроблено висновок про продовження госпіталізації в психіатричному закладі [PERSON], який страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує його життєдіяльність(а.с.2). Рішенням Ленінського районного суду міста Луганська від 07 березня 1997 року, визнано [PERSON] недієздатним(а.с.3) Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 15 лютого 2017 року надано дозвіл на продовження госпіталізації [PERSON], [INFO], в психіатричному закладі КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» Чернігівської обласної ради в примусовому порядку до шести місяців(а.с.5). Судом встановлено, що [PERSON] з 1984 року є інвалідом ІІ групи з дитинства безстроково. Виховувався у Шевченківському дитячому будинку інтернаті. У 1997 році був визнаний недієздатним. Опікуном була призначена рідна сестра [PERSON]. В 2004 році у зв»язку з невиконанням опікунських обов»язків, останню було позбавлено опікунських прав. У 2002 році [PERSON] скоїв тяжке правопорушення (в стані алкогольного сп»яніння вбив незнайомого громадянина). За рішенням суду з 06.01.2003 року по 14.04.2009 року знаходився на примусовому лікуванні в психіатричній лікарні із суворим наглядом. Потім був переведений до ЧПНЛ- відділення 18 (з посиленим наглядом). Згідно Постанови Новозаводського районного суду м.Чернігова від 24.07.2012 року примусове лікування у відділенні з посиленим наглядом було замінено на примусове лікування у відділенні зі звичайним наглядом. Потім примусове лікування в психіатричному відділенні із звичайним наглядом було замінено на лікування на загальних підставах. 07.02.2014 року був переведений із ЧНПЛ для подальшого лікування у Валківську психіатричну лікарню, де перебуває по теперішній час. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 Закону визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевно хворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі в примусовому порядку. Зі змісту заяви та висновку комісії лікарів-психіатрів КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» вбачається, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а тому на думку суду непродовження його госпіталізації в психіатричному закладі в примусовому порядку завдасть шкоди його здоров'ю та може у подальшому завдати шкоди здоров'ю інших осіб, скоювати будь-які неправомірні дії. За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі в примусовому порядку до 6 місяців, оскільки він страждає тяжким психічним розладом, внаслідок чого неспроможний задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. На підставі викладеного,

Outcome: approved