Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-05 00:00:00

В липні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнення аліментів на її користь на її утримання до досягнення дитиною 3 річного віку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня подачі позову. Вимоги позивача мотивовано тим, що відповідач участі в утриманні дитини не приймає, матеріальної чи будь-якої іншої допомоги не надає. Позивач натомість є інвалідом 3 групи, має обмежені можливості працевлаштування, не працює, має дохід тільки у вигляді пенсії по інвалідності та допомоги при народженні дитини. Згідно заяви спрямованої до суду позивачем до розгляду справи по суті, вона просила про розгляд у її відсутність при чому на позовних вимогах наполягла. Відповідач в судове засідання не зявився, але про його обізнаність про дату та місце розгляду справи в належний спосіб, свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки під особистий підпис. Про обізнаність відповідача щодо місця й часу судового розгляду свідчать і надіслані до суду запереченнях на позов, в яких відповідач проти призначення аліментів в цілому не заперечив, але не погодився з розміром частки, яку з нього має бути стягнуто в разі задоволення судом позову щодо утримання дружини, вказав на те, що на даний час, після поранення в зоні АТО, являючись військовослужбовцем, потребує значних фінансових витрат на лікування та реабілітації після поранення. А тому, просив суд призначити аліменти в меншому розмірі, а саме 300 гривень у твердій грошовій сумі на утримання позивача. Іншу частину вимог нимне заперечено. В судове засідання сторони не зявились. Розглянувши матеріали справи, судом встановлено: - відповідно до свідоцтва про народження серії І-ОЛ № 197028 від 06 липня 2016 року, виданого Кіровоградським міським ВДРАЦС ГТУЮ В Кіровоградській області батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу Тишківської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області позивач та відповідач уклали шлюб 18.09.2015 року, актовий запис № 3. Згідно позовної заяви, що не було заперечене відповідачем, неповнолітній [PERSON], мешкає разом з позивачкою, матірю [PERSON] по вул. Ювілейній, б. 42 в с. Вільне Поле Великоновосілківського району Донецької області та знаходиться на повному її утриманні. Відповідач, мешкаючи окремо від позивача та сина, згідно позовної заяви, ні в грошовій, ні в натуральній формі, допомоги на утримання дитини не надає. Даний факт відповідач не заперечив. Ухилення батька від виконання своїх обов'язків щодо утримання сина стало підставою для звернення позивача до суду з вимогою про захист прав дитини. Судом також з'ясовано, що мати, позивач по справі, являючись інвалідом (до матеріалів справи долучено відповідні документи) має доволі обмежені можливості працевлаштування, не працює та разом з дитиною проживають за рахунок пенсії по інвалідності та допомоги при народженні дитини, а тому потребують допомоги. Установленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються ст. 51 Конституції України, ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ст.5 Протоколу №7, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 180-184, 191 СК України. Так, статтею 51 Конституції України передбачені права дітей на матеріальне утримання з боку батьків та права на їх повноцінне життя та всебічний розвиток. Відповідно до ст.ст. 3,18,27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України №789 Х11 від 27.02.1991 року, батьки зобов'язані утримувати дітей до повноліття та несуть відповідальність за виховання, розвиток і утримання дитини; у всіх діях щодо дітей … першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини; кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, духовного і соціального розвитку. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають із вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. У п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав. Згідно із ст.ст. 180-184, 191 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. У разі ухилення батьків від виконання цього обов'язку кошти на утримання дітей стягуються з матері, батька дитини в частці від їх доходу і (або) у твердій грошовій сумі за рішенням суду. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.84 СК України, дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання має дружина, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з заперечень відповідача, долучених до заперечень медичних довідок про наявність у нього хвороб, частина з них повязана з проходженням військової служби, однак отримання відповідачем поранення, виникнення діагностованих хвороб в наслідок поранення, потреба у значних фінансових витратах на лікування, цими документами не підтверджена, як не підтверджено і наявності інших обставин які б перешкоджали йому надавати дитині та дружині фінансову допомогу. В той час як позивач є інвалідом 3 групи та самостійно здійснює догляд за дитиною віком до трьох років, від-так, можливості працевлаштування та отримання доходів немає. Відповідач, в свою чергу, є особою працездатною, військовослужбовцем, на утриманні інших непрацездатних осіб не має, а тому оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог. Таким чином, враховуючи не заперечені відповідачем дані, що він має можливість надавати допомогу дитині, суд вважає доводи позивача такими, що знайшли своє повне підтвердження. Враховуючи викладене, суд стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше (з урахуванням змін до Сімейного Кодексу України) 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також стягує аліменти на користь [PERSON] на її утримання до досягнення дитиною 3 річного віку в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, починаючи стягнення від дня подачі позову, тобто з 11.07.2017 року. Суд також стягує з відповідача судовий збір на користь держави. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved