Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона та відповідач по справі перебували в фактичних шлюбних відносинах, від яких мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач по справі проживає окремо, обов'язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітнього сина не виконує, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зовсім не цікавиться життям дитини, між ними відсутні будь- які відносини. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] викликався в судові засіданні за адресою місця реєстрації згідно вимог абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак в судові засідання повторно не з'явився. Рекомендовані листи до судових повісток повернуті до суду з поштовими відмітками про те, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. Згідно абз. 5 ч. 5 цієї ж статті, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Представник органу опіки та піклування Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області в відкрите судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням слухати справу за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову, також надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Представник служби у справах дітей Дворічанської районної державної адміністрації Харківської областів відкрите судове засідання не з'явилася, надавши заяву з проханням слухати справу за її відсутності та не заперечувала проти задоволення позову, також надала до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 2010 року, виданого Пісківською сільською радою Дворічанського району Харківської області, [PERSON] народився [INFO], в графі «Батьки» значаться: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів справи малолітній [PERSON], фактично мешкає за місцем проживання матері, за адресою [ADDRESS], в належних умовах, що підтверджується актом обстеження умов проживання, наданим депутатом Пісківської сільської ради. Відповідно до довідки від 16 серпня 2017 року, виданої завідувачем Топільського дошкільного закладу (ясла - садок) «Топольок» Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області, [PERSON] відвідує Топільський дошкільний заклад «Топольок». Вихованням сина повністю займається мати - [PERSON] Згідно з довідкою Пісківської сільської ради Дворічанського району Харківської області №02-30/928 від 17 серпня 2017, [PERSON] участі у виховані дитини - [PERSON] не приймає. Відповідно до заяви [PERSON] зареєстрованої в реєстрі за №2528 від 14 серпня 2017 року, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу, [PERSON] повністю розуміючи значення своїх дій та їх правові наслідки, без будь - якого тиску зі сторони та відповідно до власного волевиявлення, відмовився від виховання та утримання малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Згідно з ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Рішенням Дворічанського районного суду Харківської області від 15 серпня 2011 року, з [PERSON], було стягнуто аліменти на користь [PERSON], на утримання неповнолітньої дитини - сина [PERSON]. Отже питання стягнення аліментів у судовому засіданні не розглядалося. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалася позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина: не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку його природних здібностей, у зв'язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 164, 165, 166 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved