Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

В грудні 2014 року до Солом'янського районного суду м. Києва, на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 20.10.2014 року, надійшли матеріали справи № 2/752/4230/14 до розгляду за підсудністю. Позивач звернулася до суду з вказаною позовною заявою до відповідача, в які, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просила стягнути з [PERSON] суму богу в розмірі 2200 дол. США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.03.2015 року становить 47 818,56 грн., 3% річних в сумі 2 271,38 грн, а також витрати на правову допомогу в розмірі 600 грн. та судовий збір - 266,42 грн. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.07.213 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу грошові кошти в розмірі 1900 доларів США зі сплатою відсотків за їх користування в сумі 300 доларів США на строк до 01.08.2013 року. Позивач також зазначає, що свої зобов'язання вона виконала в повному обсязі, проте відповідач не повертає передані йому кошти. В подальшому позивач подала заяву про збільшення позовних вимог, в які позивач просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 2200 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 10.03.215 року еквівалентно 47 818,56 грн., стягнути з відповідача 3% річних в сумі 2 271,38 грн., а також просила стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 600,00 грн. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій збільшені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день і час розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.. Як вбачається з матеріалів справи 26.07.213 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого позивач надала відповідачу грошові кошти в розмірі 1900 доларів США зі сплатою відсотків за їх користування в сумі 300 доларів США на строк до 01.08.2013 року. Положеннями ст.1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до положень ст. ст. 10, 11 ЦПК України, роз'яснення наданих в п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі", суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 1500 доларів США та відсотки за користування коштами в сумі 300,00 доларів США, що з урахуванням індексу інфляції становить 47 818,56 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України). Згідно ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача також 3% річних в розмірі 2 271,38 грн. Представник позивача також просив стягнути з відповідачів на користь позивача 600,00 грн. витрат на правову допомогу, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1. ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, також, витрати на правову допомогу. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Так, аналізуючи норми законодавства, враховуючи, що позивачем не надано платіжне доручення та не підтверджено суму витрат на правову допомогу, суд вважає що вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судові витрати в сумі 498,44 грн. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved