Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд», третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що у березні 2021 року їй стало відомо про те, що 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. видано виконавчий напис за реєстровим №19646, відповідно до якого із [PERSON] на користь ТОВ «ФК «Сіті Голд», яке є правонаступником ТОВ «ФК «Смарт Груп», яке у свою чергу є правонаступником ТОВ «BBC-Факторинг», яке є правонаступником ТОВ «Колекторський Центр», яке у свою чергу є правонастпуником ПАТ «Терра Банк», стягнуто заборгованість за кредитним договором №56648 від 14 червня 2012 року у сумі 36140 гривень 34 копійки, з яких: 8000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 28 140 гривень - прострочена заборгованість за комісією та 34 копійки - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. Вказана заборгованість виникла у період з 26 січня 2018 року по 10 грудня 2019 року. Так, у березні 2021 року за місцем роботи позивача, а саме на адресу Черкаської дирекції AT «Укрпошта» надійшла постанова приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. від 26 лютого 2021 року про звернення стягнення на заробітну плату, стипендію та інші доходи боржника. Відповідно до постанови приватного виконавця стягувачем по даному виконавчому провадженні є ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд». В обґрунтування позову позивач також вказує, що 14 червня 2012 року між нею та ПАТ «Терра Банк» було укладено кредитний договір №56648. Згідно п.2.2, 2.3 Кредитного договору, ліміт овердрафту (максимальна заборгованість Позичальника за кредитом на умовах овердрафту) встановлюється в розмірі 8000 грн. Датою остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту , відповідно до цього Договору є 14 червня 2013 року. У випадку, якщо за 5 робочих днів до настання дати остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту, передбаченої в абзаці 1 п.2.3 цього Договору, Банк не направить Клієнту письмове повідомлення про відмову від продовження строку користування частиною Кредиту на суму, що зазначена в абз.2.8 цього Договору, Сторони з укладенням цього Договору, відповідно до ст.212 ЦК України, дійшли згоди продовжити строк користування частиною кредиту на суму, що зазначена в абз.2 п.2.8 цього Договору та встановити дату остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту та процентів за ним - 14 червня 2014 року. Позивач зауважує, що оскільки ПАТ «Терра Банк» за 5 робочих днів до настання дати остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту, передбаченої в абзаці 1 п.2.3 цього Договору, не направив їй письмове повідомлення про відмову від продовження строку користування частиною Кредиту, то остаточно вона повинна була погасити Кредит 14 червня 2014 року. Вказує також, що у зв`язку із скрутним матеріальних положенням родини, позивач не мала змоги вчасно повернути кредит ПАТ «Терра Банк», у грудні 2014 року вона мала намір повністю виконати взяті на себе кредитні зобов`язання, однак працівники Банку, в телефонному режимі, повідомили її, що Національний банк України відкликав банківську ліцензію у ПАТ «Терра Банк» і прийняв рішення про його ліквідацію, а тому їй слід чекати, коли правонаступник Банку направить повідомлення про зміну кредитора у Кредитному договорі та реквізити для перерахування коштів. Разом з тим, до березня 2021 року позивач жодного повідомлення від правонаступників ПАТ «Терра Банк» щодо заміни кредитора у Кредитному договорі не отримувала. Позивач зауважила, що згідно оскаржуваного виконавчого напису, стягнутий із неї розмір боргу за сумою кредиту виник за період із 26 січня 2018 року по 10 грудня 2019 року, хоча кредитний договір був укладений 14 червня 2012 року, тобто за 5,5 років до початкової дати виникнення боргу; також у виконавчому написі не зазначено коли конкретно настав строк платежу згідно кредитного договору, а відповідно нотаріус не переконався належним чином у безспірності розміру суми заборгованості за кредитом, що підлягають стягненню за виконавчим написом, крім того нотаріусом видано виконавчий напис із пропуском трирічного строку, передбаченого ст.88 Закону України «Про нотаріат». На підставі викладених обставин, позивач вважає, що оскаржуваний виконавчий напис вчинений з численними порушеннями законодавства, зокрема документи, які були надані для вчинення виконавчого напису не свідчать про безспірність суми заборгованості, не надано доказів, щодо видачі кредиту та сплати заборгованості та такий вчинено за період більше ніж три роки, а тому вважає, що виконавчий напис не підлягає до виконання. Відтак, просила суд визнати виконавчий напис зареєстрований в реєстрі за № 19646 вчинений 03 лютого 2021 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С щодо стягнення з позивача на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд» заборгованості за кредитним договором в сумі 36790 гривень 34 копійки, таким, що не підлягає виконанню та стягнути з відповідача на її користь понесені нею судові витрати, пов`язані із розглядом справи. Позивач в судове засідання не з`явилася, однак надіслала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без її участі, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного судового рішення, в разі наявності для цього процесуальних підстав. Крім того у поданій до суду заяві позивач наполягала на стягненні з відповідача на її користь понесених судових витрат в розмірі 2162 гривні, з яких 1362 гривні - витрати на оплату судового збору та 800 гривень - витрати на правничу допомогу. Представник відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Голд» в судове засідання не з`явився хоча про дату, час та місце розгляду справи відповідача було повідомлено належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки на адресу його місцязнаходження, на офіційну електронну поштову адресу, та шляхом розміщення оголошення про виклик відповідача на офіційному сайті Смілянського міськрайонного суду Черкаської області. Ця обставина підтверджується матеріалами поштової кореспонденції. 3-тя особа: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. в судове засідання не з`явився, хоча про день і час розгляду справи повідомлявся вчасно і належним чином. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Як передбачено ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно з ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності з наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 лютого 2021 року при примусовому виконанні виконавчого напису №19646 виданого 03 лютого 2021 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.C., звернено стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи [PERSON] (а.с. 14). Як вбачається з виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. від 03 лютого 2021 року з [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд», яке є правонаступником усіх прав та обов`язків на підставі договору відступлення прав вимоги яке є правонаступником ТОВ «ФК «Смарт Груп», яке у свою чергу є правонаступником ТОВ «BBC-Факторинг», яке є правонаступником ТОВ «Колекторський Центр», яке у свою чергу є правонастпуником ПАТ «Терра Банк», стягнуто заборгованість за кредитним договором №56648 від 14 червня 2012 року за період з 26 січня 2018 року по 10 грудня 2019 року у розмірі 36140 гривень 34 копійки, з яких: 8000 гривень - прострочена заборгованість за сумою кредиту, 28 140 гривень - прострочена заборгованість за комісією та 34 копійки - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 11-12). Із постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 64574658 від 19 лютого 2021 року вбачається, що приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого напису № 19646 від 03 лютого 2021 року боржником по якому є [PERSON] (а.с. 9-10). Факт наявності кредитних зобов`язань між [PERSON] та ПАТ «Терра Банк», правонаступником якого в подальшому стало ТОВ «ФК «Сіті Голд» об`єктивно підтверджується копією кредитного договору № 56648 від 14 червня 2012 року (а.с. 17-22). Згідно п.2.2, 2.3 вказаного Кредитного договору, ліміт овердрафту (максимальна заборгованість Позичальника за кредитом на умовах овердрафту) встановлюється в розмірі 8000 грн. Датою остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту , відповідно до цього Договору є 14 червня 2013 року. У випадку, якщо за 5 робочих днів до настання дати остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту, передбаченої в абзаці 1 п.2.3 цього Договору, Банк не направить Клієнту письмове повідомлення про відмову від продовження строку користування частиною Кредиту на суму, що зазначена в абз.2.8 цього Договору, Сторони з укладенням цього Договору, відповідно до ст.212 ЦК України, дійшли згоди продовжити строк користування частиною кредиту на суму, що зазначена в абз.2 п.2.8 цього Договору та встановити дату остаточного повернення всіх отриманих в межах ліміту овердрафту сум Кредиту та процентів за ним - 14 червня 2014 року. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється главою 14 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року, постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 № 296/5. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Відповідно до п. 19 ст. 34 ЗУ «Про нотаріат» вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія. Згідно з ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про нотаріат» порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України. Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Положеннями ст. 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Главою 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Відповідно до пп. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку у разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача. Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов договору застави здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 затверджено Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Відповідно до пункту 1 Переліку для одержання виконавчого напису для стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими угодами подаються, зокрема, оригінал нотаріально посвідченої угоди; документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Відповідно до пункту 2 Переліку для одержання виконавчого напису з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Отже, аналізуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що під час розгляду справи необхідно встановити, чи надано банком нотаріусу всі необхідні документи, що підтверджують безспірність заборгованості, наявність доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у справі №6-158цс15 від 20 травня 2015 року. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п. 10 "Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні" від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Як вбачається з матеріалів справи нотаріус при вчиненні напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом. В матеріалах справи відсутні будь-які відомості на підтвердження того, що вказаний лист з вимогою про усунення порушень за кредитним договором [PERSON] отримувала, у зв`язку з чим остання була позбавлена можливості вчасно бути проінформованою про наявність заборгованості та можливості або оспорити вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Сіті Голд», або ж виконати їх, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення. Нотаріусом, в свою чергу, не було перевірено надіслання такої вимоги і отримання її позивачем, що унеможливило подання останньою нотаріусу обґрунтованих заперечень щодо вчинення виконавчого напису або надання письмової згоди. При цьому ст. 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, права та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Разом з тим, нотаріусом не з`ясовано, чи не пропущено банком строк звернення за виконавчим написом та не встановлено коли було здійснено останню оплату по кредиту. Відповідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіку погашення) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. Разом з тим, будь - яких доказів, на підтвердження здійснення боржником останньої проплати по кредиту відповідачем суду не надано. Крім того, є незрозумілим, яким чином позивач міг порушити умови кредитного договору з моменту його укладення. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. На думку суду, у даному випадку, нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів та не встановив дотримання стягувачем вимог закону щодо трирічного строку подання виконавчого напису з часу настання у банку права на звернення з такою вимогою. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є доведеними та обґрунтованими, відтак підлягають до задоволення в повному обсязі. Щодо вимоги позивача про стягнення витрат за надання правничої професійної допомоги, суд зазначає наступне. Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У відповідності зі ст. 133 ч.3 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи. Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України. Згідно зі ст. 137 ч.2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. На підтвердження розміру витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 800 гривень суду надано: - копію договору №б/н/20 про надання правничої допомоги від 05 травня 2021 року укладений між позивачем [PERSON] та адвокатом Петренком О.В.; - копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № 383 від 15 листопада 2010 року; - детальний опис робіт наданих адвокатом Петренком О.В.; - акт виконаних робіт (по договору про надання правничої допомоги від 05 травня 2021 року) від 06 травня 2021 року; - квитанцію № 06/05/21-1 від 06 травня 2021 року. Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»). У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір. Відтак, суд приходить до висновку, що позивачем надано суду відповідні належні докази на підтвердження наявності витрат за надання правничої допомоги понесені позивачем, які підлягають відшкодуванню в розмірі 800 гривень. Оскільки позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, відтак відповідно ст. 141 ЦПК України з відповідача на корить позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в сумі 908 гривень за подачу позовної заяви та сплачений судовий збір у розмірі 454 гривні за подачу заяви про забезпечення позову, а всього - 1362 гривні. На підставі викладеного та

Outcome: approved