Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 23.03.1994 року між нею та відповідачем по справі зареєстрований шлюб у виконавчому комітеті Глибоцької сільської Ради народних депутатів Закарпатської області, за актовим записом - №9. У шлюбі у них народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] , які на даний час є повнолітніми. Позивач вказує на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через те, що не було між ними добрих сімейних відносин, взаєморозуміння, духовної близькості. Позивач також зазначає, що відповідач завжди тяготився домашніми обов'язками, легковажно відносився до шлюбу, бажав жити життям не обмежуючись ніякими турботами, не рахувався із інтересами сім'ї, не відчував жодного почуття відповідальності перед сім'єю. Вказує на те, що з 1999 року шлюбні відносини між ними припинились та існують лише формально. Із того часу спільно не проживають, спільне господарство не ведуть, спільно нажитого майна між ними не існує. Оскільки відповідач заперечує щодо добровільного розірвання шлюбу, позивач змушена звернутися до суду із позовом за захистом своїх особистих прав та інтересів. З посиланням на викладене просить суд шлюб між нею та відповідачем [PERSON], що зареєстрований 23.03.1994 року у виконавчому комітеті Глибоцької сільської Ради народних депутатів Закарпатської області, за актовим записом - №9 розірвати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. Пояснила, що основною причиною розірвання шлюбу є протилежні погляди на життя, відсутність взаємопорозуміння, духовної близькості. З 1999 року шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені, із того часу спільно не проживають, спільне господарство не ведуть. Вказала, що строк на примирення наданий їм судом не дав результатів. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявив клопотання про надання сторонам строку для примирення, проте у наступне судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку , про причини неявки суд не повідомляв, клопотань про відкладення розгляду справи, а також заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача, вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті суд приходить до наступного. Згідно ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Як встановлено судом, сторони уклали шлюб 23.03.1994 року у виконавчому комітеті Глибоцької сільської Ради народних депутатів Закарпатської області, за актовим записом - №9, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 23.03.1993 року приєднаним до матеріалів справи/а.с.4/ У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], як на час розгляду спави в суді є повнолітніми, що стверджується свідоцтвами про народження дітей, копії яких приєднані до матеріалів справи /а.с. 5-6/ Шлюбні відносини між подружжям припинені з 1999 року. Майновий спір між сторонами відсутній. Правовідносини між сторонами випливають із норм Сімейного Кодексу України. Суд враховує, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. У відповідності зі ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Згідно положення ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Основною причиною припинення сімейних відносин є протилежні погляди на життя. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Наданий судом сторонам строк для примирення не надав бажаних результатів. З урахуванням викладеного, оцінивши шлюбні взаємовідносини сторін, суд вважає, що між сторонами склалися відносини, при яких збереження сім`ї неможливо, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам, як це передбачено ст.112 Сімейного Кодексу України, шлюб між [PERSON] до [PERSON] носить формальний характер. При таких обставинах суд приходить до висновку, що дана сім'я розпалася остаточно, примирення між подружжям є неможливим, є всі підстави для задоволення позову про розірвання шлюбу. Задовольняючи позовні вимоги про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово „сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово „союз", підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно ст. 56 ч.3 СК України кожен із подружжя має право припинити шлюбні відносини, а ч.4 цієї ж статті передбає, що примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved