Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернулася із позовом до суду та просить постановити судове рішення, яким усунути перешкоди у користуванні квартирою, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 8, будинок № 18 по вул. Хмельницького в м. Жовті Води в Дніпропетровській області. В позовній заяві посилалась на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34636031 від 06.03.2015 року. В спірному житловому приміщенні окрім неї зареєстрованим значиться її онук [PERSON]. Однак, останній фактично не проживає у вказаній квартирі з вересня 2000 року, витрат по утримання квартири та сплаті комунальних послуг не несе. Реєстрація останнього мала лише формальний характер, відповідач жодного дня не проживав у вказаній квартирі. Зазначений факт також підтверджується складеним актом про не проживання особи за місцем реєстрації. Реєстрація проживання відповідача на даний час створює [PERSON], перешкоди у користуванні квартирою, оскільки вона позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним їй майном; позбавлена можливості оформити житлові соціальні пільги. Ухвалою суду від 22.11.2017 року позивача було звільнено від сплати судового збору. Представник позивача в судовому засіданні пояснила, що відповідач не проживає в квартирі вже 18 років, цей факт підтверджується відповідними документами та поясненнями свідків. Відповідач жодного дня не проживав в зазначеній квартирі, його реєстрація мала формальний характер. Всі витрати по утриманню квартири несе позивач. Пізніше звернулась до суду із заявою про закінчення розгляду без її участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судові засідання не зявляється, заяви про розгляд справи за його відсутності не подає, заперечень щодо позову не надає. Поштові конверти, направлені на адресу відповідача з повідомленням про день, час та місце судового засідання, повертаються з відміткою "За закінченням терміну зберігання". Згідно ч. 1 ст. 131 ЦПК України, у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів звязку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність його неявки в судові засідання, відповідач не подав відзив, позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити по справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом\~ст. 72 ЖК України\~дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 07 жовтня 1993 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності позивачу [PERSON] та [PERSON] (а.с.5). Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34636031 від 06.03.2015 року належну [PERSON] 1/2 частину вказаної квартири зареєстровано на [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину № 417 від 06.03.2015 року (а.с.6). Отже, [PERSON] на праві приватної власності належить вся квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки про склад сімї від 20.10.2017 року виданої відділом державної реєстрації виконавчого комітету Жовтоводської міської ради в спірному житловому приміщенні зареєстрованими значаться: [PERSON] позивач, [PERSON] її онук (а.с.4). Факт того, що відповідач [PERSON] з вересня 2000 року без поважних причин не проживає у спірному житлі підтверджується актом від 20.10.2017 року про не проживання особи за місцем реєстрації, складеним сусідами [PERSON], [PERSON] та посвідченим начальником ЖРЕУ № 3 (а.с.9). Обставини встановлені судом, знайшли своє підтвердження в поясненнях свідків, допитаних в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що вона є сусідкою позивача, проживає [INFO]. В спірній квартирі відповідач [PERSON] ніколи не проживав, останній раз приїздив 5 років тому на ювілей до позивачки. Вона часто буває в квартирі позивача, особистих речей відповідача в квартирі немає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача. Відповідача вперше бачила у 2012 році, де він зараз їй невідомо, але вже 5 років він в квартирі не проживає. Перший і останній раз бачила відповідача в 2012 році, коли він приїздив на 70-річний ювілей позивача. В спірній квартирі речей [PERSON] не бачила. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а вона позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою в тому числі оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. У звязку з вище наведеним позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки ухвалою суду позивач звільнена від сплати судового збору, то згідно ст. 133, ч. 6 ст.141 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved