Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-11 00:00:00

Дачно-будівельний кооператив «Нова Аркадія» звернувся до суду із позовом, по якому просить суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування службовим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги обгрунтовує тим, що 01.07.2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-3801/11 визнано за [PERSON] та [PERSON] на склад сім`ї чотири особи ( [PERSON] , [PERSON] та двоє їх неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] ) право користування службовим приміщенням, яке розташоване по [ADDRESS] під літ. «Р», «Р '», «Р1» та складається з приміщень «8» площею 8 кв.м., «9» площею 8,8 кв.м., «10» площею 12,7 кв.м., «11» площею 3,4 кв.м., «12» площею 7,5 кв.м., «7» площею 11,1 кв.м., «6» площею 13,8 кв.м., «4» площею 9,6 кв.м., «3» площею 6,5 кв.м., «2» площею 2,9 кв.м., «1» площею 2,8 кв.м., тобто має загальну площу 87,1 кв.м, Вказане службове приміщення належить ДБК «Нова Аркадія». З метою укладення договору найму службового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , - Відповідачі до ДБК «Нова Аркадія» не звертались та більше року не проживають у ньому і не утримують його. Також сім`я [PERSON] забезпечена іншим житлом, оскільки [PERSON] на праві приватної власності належить ряд об`єктів нерухомого майна, серед якого дві квартири. Більш того, службове приміщення знаходиться у занедбаному та непридатному для проживання стані, у ньому відсутні комунікації електо-, газо- та водопостачання. Достатні та триваючі зв`язки зі службовим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , щоб вважати його житлом, у Відповідачів відсутні. Таким чином, Позивач стверджує про наявність достатніх правових підстав для визнання Відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення. Відповідач [PERSON] надала до суду відзив на позовну заяву у якому вказала, що вважає позовні вимоги необґрунтованими, безпідставними та протиправними, у зв`язку з чим, просила суд відмовити повністю у задоволенні позовних вимог. Також, [PERSON] просила суд врахувати, що вона та інші Відповідачі зареєстровані та фактично проживають у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS] , надавши копію довідки, виданої органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «Приморський» в м. Одесі, в якій чітко та однозначно вказано, що Відповідачі проживають за вказаною адресою. У відзиві на позов [PERSON] зазначила, що Відповідачі отримують поштову кореспонденцію за цією адресою, платять за послуги газопостачання та інші послуги. Інші Відповідачі надали до суду спільний відзив, в якому зазначили, що повністю підтримують позицію та аргументи проти безпідставності і необґрунтованості позову, що були викладені [PERSON] у поданому нею відзиві на позов та просили суд у задоволенні позовних вимог ДБК «Нова Аркадія» відмовити повністю. ТОВ «Украгродім ХК», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, надало до суду письмові пояснення та просило задовольнити повністю позов ДБК «Нова Аркадія»: визнати Відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні представник Позивача позов підтримав та просив задовольнити. Представники Відповідачів в судовому засіданні позов не визнали, вважали його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ТОВ «Украгродім ХК» до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов Дачно-будівельного кооперативу «Нова Аркадія» про визнання Відповідачів такими, що втратили право користування службовим приміщення підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 01.07.2011 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-3801/11 визнано за [PERSON] та [PERSON] на склад сім`ї чотири особи ( [PERSON] , [PERSON] та двоє їх неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] , [INFO] ) право користування службовим приміщенням, яке розташоване по [ADDRESS] під літ. «Р», «Р '», «Р1» та складається з приміщень «8» площею 8 кв.м., «9» площею 8,8 кв.м., «10» площею 12,7 кв.м., «11» площею 3,4 кв.м., «12» площею 7,5 кв.м., «7» площею 11,1 кв.м., «6» площею 13,8 кв.м., «4» площею 9,6 кв.м., «3» площею 6,5 кв.м., «2» площею 2,9 кв.м., «1» площею 2,8 кв.м., тобто має загальну площу 87,1 кв.м. Ухвалюючи рішення від 01.07.2011 року по справі № 2-3801/11, судом було встановлено наступне: « [PERSON] , який є дідусем [PERSON] понад 30 років працював двірником ДБК «Нова Аркадія» та в 1959 р. йому для проживання сім`ї складом три особи було надане житло площею 16,0 кв.м. в службовій квартирі в будинку [ADDRESS] , що складалася з двох кімнат, кухні та підсобних приміщень. Згідно рішення Приморського райвиконкому № 1041 від 23.12.1960 р. [PERSON] було видано службове посвідчення № 256 від 06.01.1961 р. на право зайняття вказаної жилої площі. В подальшому [PERSON] зі згоди та відома ДБК зайняв інші приміщення в цій же квартирі, які звільнилися, тобто всю квартиру де до самої смерті в 1995 р. проживав разом зі своєю сім`єю». Крім того, як зазначає [PERSON] у відзиві на позов, вказаним рішенням суду від 01.07.2011 року по справі № 2-3801/11 зобов`язано ДБК «Нова Аркадія» укласти з [PERSON] на склад сім`ї чотири особи ( [PERSON] , [PERSON] та двоє їх неповнолітніх дітей) договір найму на вищезазначене службове приміщення загальною площею 87,1 кв.м. Згідно ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права. Отже, рішенням Приморського районного суду м. Одеси по справі № 2-3801/11 від 01.07.2011 року встановлена належність службового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] саме ДБК «Нова Аркадія». На підтвердження належності Дачно-будівельному кооперативу «Нова Аркадія» вказаного нерухомого майна, Позивачем надано до суду інформаційну довідку № 163903952 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З огляду на викладене, суд вважає повністю спростованими твердження Відповідача [PERSON] про те, що ДБК «Нова Аркадія» є неналежним Позивачем. Згідно ст. 6 Житлового кодексу Української РСР жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Частиною 2 статті 123 Житлового кодексу Української РСР до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення. Так, зокрема, ст. 72 Житлового кодексу Української РСР регулює правила про договір найму жилого приміщення і застосовується до користування службовими жилими приміщенням. Згідно чч. 1, 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 78 Житлового кодексу Української РСР тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім`ї наймача, він зобов`язаний забезпечити належне утримання приміщення. Тобто, твердження [PERSON] про наявність у позові ДБК «Нова Аркадія» грубих протиріч та взаємовиключних понять і норм закону, суд вважає помилковим. Згідно положень ЦК України договір найму є двостороннім договором. Як встановлено судом, договір найму службового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , між сторонами укладено не було. Доказів ухилення ДБК " Нова Аркадія" від укладання договору найму відповідачми надано не було, натомість Відповідачі з метою укладення договору найму службового приміщення, розташованого за адресою: [ADDRESS] , до ДБК «Нова Аркадія» не звертались. На підтвердження нібито фактичного проживання за адресою: [ADDRESS] , Відповідачами надано до суду у якості доказу копію довідки, виданої головою органу самоорганізації населення Комітету мікрорайону «Приморський» м. Одеса в якій, за словами Відповідачів, чітко та однозначно вказано, що останні проживають за вказаною адресою. В свою чергу, представником Позивача на ім`я голови органу самоорганізації населення Комітету мікрорайону «Приморський» в м. Одеса (ОСОН КМ «Приморський») було направлено адвокатський запит з проханням, зокрема: повідомити яким чином було перевірено факт фактичного проживання Відповідачів за адресою [ADDRESS] , враховуючи, що вказана будівля є занедбаною, напівзруйнованою з 2014 року. У відповідь на адвокатський запит Головою ОСОН КМ «Приморський» [PERSON] було надано лист (вих. № 4 від 07.03.2019 року) яким повідомляється, що факт прописки (постійної реєстрації) Відповідачів за адресою [ADDRESS] було перевірено на підставі записів у Будинковій книзі на житловий будинок [ADDRESS] , оригіналів паспортів осіб, які були пред`явлені особисто для огляду, а факт проживання за місцем знаходження будинку не перевірявся, акт про проживання не складався. Враховуючи викладене, суд не приймає до уваги, надану у якості доказу фактичного проживання у службовому приміщенні, копію довідки, виданої головою органу самоорганізації населення Комітету мікрорайону «Приморський» в м. Одеса. Крім того, згідно наданих [PERSON] «платіжних документів», а саме: копії рахунку на 25.06.2018 року ТОВ «Одесагаз-Постачання» та квитанції від 09.11.2018 року, випливає, що абонентом споживання природного газу за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (особовий рахунок № [NUMBER] ), а також наступне: Станом на 01.06.2018 ро була наявна заборгованість 3 323, 3 грн.; Нараховано за ціною 6, 9579 грн. за 06.2018 року 75, 15 грн., де 75,15 грн. = 6, 9579 грн. х 10, 8 Сума до сплати станом на 25.06.2018 року 3 398, 45 грн. Відповідно до ст. 1 Кодексу газорозподільних систем: норми споживання - об`єм та вид споживання природного газу, установлені згідно із законодавством для побутових споживачів, що не забезпечені лічильником газу, за договорами розподілу природного газу; побутовий споживач - споживач, що є фізичною особою та придбаває природний газ з метою використання для власних побутових потреб, у тому числі для приготування їжі, підігріву води та опалення своїх житлових приміщень, що не включає професійну та комерційну діяльність. Тобто, 10, 8 вказана у рахунку - це норма споживання, установлена згідно з законодавством для побутових споживачів, що не забезпечені лічильником газу. Отже, наявні, в наданій [PERSON] копії рахунку на 25.06.2018 року ТОВ «Одесагаз -Постачання», відомості свідчать про таке: 3 323, 3 грн. (заборгованість станом на 01.06.2018 року) / 75, 15 грн. (середнє нарахування щомісяця) = 44, 22 (місяці за які нараховано заборгованість). Тобто, протягом більше 44 місяців, іншими словами, протягом більше 3, 5 років за послуги газопостачання плата Відповідачами не здійснювалась. Згідно наданої [PERSON] копії квитанції, заборгованість була сплачена лише 09.11.2018 року, тобто після звернення ДБК «Нова Аркадія» з позовною заявою до Відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування службовим приміщенням. Крім того, згідно наданої Позивачем копії листа № 1242/21 від 04.04.2019 року начальника Управління експлуатації газового господарства м. Одеси ПАТ «Одесагаз»: «Особовий рахунок № [NUMBER] за адресою [ADDRESS] відкритий на ім`я [PERSON] на підставі наданих документів. За вказаною адресою встановлене газове обладнання фактично - газова плита та відповідно проекту - газова плита та АОГВ (яке було відключене по заяві абонента)». Суд критично ставиться до наданого Відповідачами у якості доказу акту про підтвердження факту проживання, складеного [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] про те, що «в будинку та на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року по теперішній час проживає сім`я [PERSON] у наступному складі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Вказаний будинок знаходиться у належному стані, придатному для проживання. Догляд за будинком здійснює сім`я [PERSON] ». Зазначені у вказаному акті обставини спростовуються рядом доказів, що наявні в матеріалах справи: -копією постанови у справі про адміністративне правопорушення № 1712 від 01.10.2018 року (при розгляді даної справи Адміністративною комісією виконавчого комітету Одеської міської ради було встановлено, що «дерева були видалені на ділянці занедбаної нежилої будівлі за адресою: [ADDRESS]); -копією листа № 5744-04/11558 від 22.11.2018 року в.о. директора філії «Інфоксводоканал» ТОВ «Інфокс» (повідомляється про те, що [PERSON] ( [ADDRESS] ) не є абонентом Філії «Інфоксводоканал»); -копією довідки № 7/11 від 28.11.2018 року ДБК «Нова Аркадія» (до членів дачно-будівельного кооперативу «Нова Аркадія» входить 11 осіб. Водопостачання членам кооперативу здійснюється через майнову базу та лицевий рахунок ДБК «Нова Аркадія», а на земельну ділянку та будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS] воду не розподіляє та плату за користування водою не отримує, крім того, [PERSON] не являється та ніколи не був абонентом з користування водою за вищевказаною адресою); -копією акта ДБК «Нова Аркадія» від 10.12.2018 року (в будинку та на земельній ділянці, розташованій за адресою: [ADDRESS] з 2014 року по теперішній час ніхто не проживає; за вказаним будинком протягом тривалого часу ніхто не доглядає; будинок находиться у занедбаному та нежилому стані); -фото таблицею та відеозаписом приміщень, розташованих за адресою. [ADDRESS] , (занедбаний, непридатний для проживання стан будівлі, відсутні комунікації електо-, газо- та водопостачання відсутні меблі та речі, які б свідчили про наявність ознак проживання сім`ї з неповнолітньою дитиною). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 78 Житлового кодексу Української РСР тимчасово відсутній наймач зберігає права і несе обов`язки за договором найму жилого приміщення. Якщо в жилому приміщенні не залишились проживати члени сім`ї наймача, він зобов`язаний забезпечити належне утримання приміщення. У зв`язку з викладеним, суд відхиляє твердження Відповідачів та вважає недоведеним сім`єю [PERSON] факт їхнього фактичного проживання у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS] . Натомість, Позивачем підтверджено факт не проживання Відповідачів у службовому приміщенні за адресою: [ADDRESS] та не утримання його Відповідачами. Як встановлено судом, місце проживання Відповідачів реєстроване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку. Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до висновку Європейського суду з прав людини викладеного в рішенні у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02.12.2010 року (заява № 30856/03): «40. Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Прокопович проти Росії» (Prokopovich v. Russia), заява № 58255/00, п. 36, ECHR 2004-XI (витяги)». Отже, враховуючи встановлені вище обставини, суд дійшов висновку про відсутність у Відповідачів достатніх та триваючих зв`язків зі службовим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , щоб вважати його їхнім житлом. Крім того, згідно наданої Позивачем інформаційної довідки № 141768221 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, випливає, що [PERSON] на праві приватної власності належать такі об`єкти нерухомого майна: 1)Земельна ділянка загальною площею 0,1054 га, розташована за адресою: [ADDRESS] ; 2)Нежитлове підсобне приміщення № Хк загальною площею 7,8 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; 3)Квартира однокімнатна загальною площею 41,1 кв.м (житлова площа 17,4 кв.м), розташована за адресою: [ADDRESS] (державна реєстрація права власності 02.12.2016 року); 4)Нежитлове приміщення загальною площею 9,6 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; 5)Нежитлове приміщення загальною площею 8, 2 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; 6)Нежитлове приміщення загальною площею 21,2 кв.м, розташоване за адресою: [ADDRESS] ; 7)Квартира трикімнатна, розташована за адресою: [ADDRESS] (державна реєстрація права власності 12.08.2011 року). Отже, [PERSON] та члени його сім`ї ( [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] ) забезпечені житлом. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Таким чином вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу Української РСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно з висновком Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеним у постанові від 6 березня 2018 року у справі № 607/15489/15-ц, позовна давність до вимог за негаторним позовом не застосовується, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі, а тому цей позов може бути пред`явлений власником майна протягом всього часу, поки триває порушення (пункт 36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Велика Палата Верховного Суду (постанова ВП Верховного Суду від 04.07.2018 року, справа № 653/1096/16-ц, провадження № 14-181 цс 18) вважає, що з моменту, коли перестали існувати правові підстави для користування службовим житлом, особа, якій воно було надане, володіє ним незаконно, і власник має право вимагати усунення перешкод у користуванні та розпорядженні таким майном шляхом виселення. Отже, позов про виселення є негаторним. Допоки особа є власником нерухомого майна, вона не може бути обмежена у праві звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження цим майном, зокрема і шляхом виселення. А тому негаторний позов може бути пред`явлений упродовж всього часу тривання відповідного правопорушення. Оскільки Відповідачі тривалий час (більше одного року) не проживають адресою: [ADDRESS] та не здійснили дій щодо зняття з реєстрації свого місця проживання за вказаною адресою, права та інтереси Позивача, як власника приміщення, де зареєстровані Відповідачі, порушуються. Враховуючи ту обставину, що Відповідачі не утримували приміщення за вказаною вище адресою, привели його у непридатний для проживання стан та втратили право користування зазначеним приміщенням, а також беручи до уваги наявність у Відповідачів іншого житла, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved