Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

В листопаді місяці 2016 року позивачі звернулись до суду із вищевказаним позовом до відповідачів, підставність якого обґрунтували тим, що 20.09.1996 року помер їх батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті спадкодавець не зробив. До складу спадкової маси увійшло право на земельну частку (пай), у розмірі 3,66 умовних кадастрових гектарів, розташованої на території Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, яке спадкодавець набув за життя. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшли діти спадкодавця, а саме: позивачі [PERSON] та [PERSON] та відповідач - [PERSON], які спадщину прийняли фактично, згідно діючого на той час законодавства, шляхом проживання в будинку спадкодавця після його смерті, проводили поточний ремонт будинку, обробляли земельну ділянку біля нього та від спадщини не відмовились. Проте постановою нотаріуса їм було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом в рівних частках кожному на земельну частку (пай), члена КСП «Поділля» с. Попівка Липовецького району Вінницької області, після смерті спадкодавця. Відмова нотаріуса була мотивована тим, що заявниками нотаріусу не було предявлено документу, який би підтверджував право на земельну частку (пай) [PERSON]. Ураховуючи те, що спадщина належить спадкоємцям з моменту відкриття спадщини, однак таке право позивачів оспорюється та не визнається, тому позивачі просять суд визнати за ними, [PERSON] та [PERSON], право, в порядку спадкування за законом, на 1/3 частки за кожним на земельну частку (пай) площею 3,66 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0108365, що виданий був їх батькові - [PERSON], який помер 20.09.1996 року. В грудні місяці 2016 року відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, підставність якого обґрунтував тим, що він також разом із позивачами увійшов до кола спадкоємців першої черги за законом на спадкування майна батька [PERSON], який помер 20.09.1996 року. Спадщину він прийняв фактично, в силу діючого на час відкриття спадщини законодавства, однак реалізувати свої спадкові права у нотаріальному порядку позбавлений можливості, оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би підтверджував право власності [PERSON] на земельну частку (пай), що увійшла до складу спадкової маси, тому просить суд здійснити захист його порушених прав шляхом визнання за ним, [PERSON], права на 1/3 частки земельної частки (паю), розташованої на території Попівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН №0108365, після смерті батька [PERSON], який помер 20.09.1996 року. Ухвалою суду від 13.12.2016 року зустрічний позов було обєднано із первісним позовом для їх спільного розгляду. В судове засідання позивачі не зявились, однак надали суду заяву, в якій позовні вимоги за первісним позовом підтримують у повному обсязі, просять суд позов задовольнити. Вимоги за зустрічним позовом визнають, не заперечують в задоволенні зустрічного позову, а розгляд справи просять проводити за їх а за зустрічним визнають,Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, в заяві, що направив до суду зазначив, що позовні вимоги за первісним позовом визнає, не заперечує проти його задоволення. Зустрічний позов підтримав, просить його задовольнити, а розгляд справи проводити за його відсутності. Представник відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області в судове засідання не зявився, будучи належним чином оповіщеним про день та час розгляду справи. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин, чи розгляду справи у відсутності представника до суду не направив. Поштою спрямував до суду клопотання, в якому зазначив, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки вирішення питання, яке є предметом позову не відноситься до компетенції [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області. Зважаючи на вищевикладене, суд визнає неявку представника відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Вінницькій області неповажною, а також ураховує те, що інші сторони використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України право заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, отож суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку, при цьому не здійснюючи фіксування судового процесу технічними засобами. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку про таке. Судом встановлено, що 20.09.1996 року помер [PERSON], на що вказує свідоцтво про смерть серія І-АМ №344221 (а.с. 7). Після його смерті відкрилась спадщина. Прийнявши до уваги правові роз'яснення, що наведені у п.1 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», суд застосовує до даних правовідносин норми\~ЦК УРСР, оскільки спадщина відкрилась до 01.01.2004 року. Як убачається із матеріалів Спадкової справи №164/2016, спадщина після смерті [PERSON] відкрилась за законом. Своїм правом на спадкування скористались сторони у справі, будучи дітьми спадкодавця та увійшовши до кола спадкоємців першої черги, а саме: [PERSON], [PERSON]; [PERSON], що доведено відповідно свідоцтвами про народження спадкоємців (а.с.8-9, 42). Спадщину вони прийняли на протязі шести місяців з дня смерті спадкодавця фактично, шляхом проживання в будинку спадкодавця після його смерті, також проводили поточний ремонт будинку, обробляли земельну ділянку та від спадщини в межах цього строку не відмовились, на що вказує довідка видана Попівською сільською радою Липовецького району Вінницької області за №02-10/334 від 20.10.2016 року (а.с. 13). Встановлені судом обставини підтверджують, що діти спадкодавця - позивачі та відповідач є спадкоємцями майна [PERSON] в рівних частках, тобто по 1/3 кожному та є такими, що спадщину прийняли та вона визнається належною їм в силу приписів ст.529, 548 ЦК УРСР. 19.10.2016 року та 01.12.2016 року постановами державного нотаріуса Липовецької державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на їх імя свідоцтв про право на спадщину за законом в рівних частках кожному на земельну частку (пай), члена КСП «Поділля» с. Попівка Липовецького району Вінницької області, що увійшла до складу спадкової маси Нотаріальний акт мотивований тим, що заявниками нотаріусу не було предявлено документу, який би підтверджував право [PERSON] на земельну частку (пай) (а.с. 15). У п.23 постанови ПВСУ від 30.05.2008 року за №7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Аналізуючи зібрані у справі докази судом встановлено, що відповідно до розпорядження голови Липовецької райдержадміністрації від 24.10.2016 року №371 члену колишнього КСП «Поділля» с. Попівка Липовецького району [PERSON] виготовлено сертифікат на земельну частку (пай) серії ВН №0108365 та зареєстровано в Книзі реєстрації сертифікатів за №65 від 05.03.1997 року, однак вищевказаний сертифікат йому не видавався, оскільки 20.09.1996 року [PERSON] помер. Розмір земельної частки (паю визначено 3, 66 умовних кадастрових гектарів. Встановлені обставини підтверджується довідками датованими 08.11.2016 року та 30.11.2016 року виданими Відділом Держгеокадастру у Липовецькому районі (а.с. 17). Судом також встановлено, що із листа Відділу Держгеокадастру у Липовецькому районі від 20.01.2016 року за №2/3-17-99.2, що КСП «Поділля» с. Попівка Липовецького району Вінницької області видано Державний акт на право колективної власності на землю відповідно до рішеня 4 сесії 22 скликання Попівської сільської ради від 30.05.1995 року (Акт серія ІІ-ВН №000046 зареєстрований 05 грудня 1995 року за №5. [PERSON] знаходиться у списку за №65 членів КСП «Поділля» с. Попівка, які приймають участь у колективному виробництві і мають право на одержання земельної частки (паю). Згідно Списку доданого до Акту в графі за №65 зазначено прізвище [PERSON] У п.24 постанови Пленум Верховного Суду України, від 16.04.2004, № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ", зазначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК. Відповідно до\~загальних норм цивільного права, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Правовідносини, що виникли між сторонами цього спору щодо спадкування регулюються правилами ст. 524-526,\~529,\~548,\~549,\~550 ЦК\~РСР. Зібрані у справі докази підтверджують те, що спадкодавець за життя був членом колективного сільськогосподарського підприємства, у звязку із чим був включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, отож набув права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту. Позивачі спадщину прийняли у визначеному законодавцем порядку та строки, отож набули права на успадкування прав, що належали за життя спадкодавцеві, оскільки такі права не були нерозривно повязані із особою спадкодавця. Крім цього, суд вважає, що Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області є належним відповідачем в силу приписів Земельного кодексу України в редакції 2001 року, відповідно до якої визначено повноваження центральних органів виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальних органів, відповідно до яких саме вони передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або у користування для всіх потреб. З огляду на викладене, суд дійшов до переконання, що позивачами за первісним позовом та відповідачем за зустрічним позовом доведено належними та допустимими доказами обставини, що викладені були ними у позовних заявах, а тому, суд вважає, що у контексті правових норм регулювання цього спору, позовні вимоги за обома позовами підлягають до повного задоволення. На підставі викладеного та

Outcome: approved