Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-21 00:00:00

В провадженні Немирівського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом \~[PERSON] до [PERSON], [PERSON] про усунення порушень прав власності на житлове приміщення. 03.10.2018 року позивачка [PERSON] змінила позовні вимоги та виключила із переліку відповідачів [PERSON]. В обґрунтування позову позивач вказує, що у її приватній власності знаходиться 59/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, який розміщений по вулиці Свято-Миколаївська (колишня [PERSON]) 13, в смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області, де вона в даний час зареєстрована та проживає. Вказаний житловий будинок належить її на праві приватної власності на підставі Договору дарування від 10 квітня 1978 року, посвідченого посадовою особою Брацлавської селищної ради Немирівського району. Право власності на вказане нерухоме майно за нею було зареєстровано у КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відповідна відмітка на Договорі дарування від 11 березня 1985 року за № 413. Відповідачка [PERSON] являється її невісткою. Фактично вона не проживає у її житловому будинку з дня реєстрації, тобто з 2009 року так як дійсне місце її проживання вже тривалий час в іншому житлі за вказаною вище адресою. На її законну вимогу як власника житла, до відповідачки знятись із реєстраційного обліку, вона в телефонному режимі відповідає відмовою. [PERSON] звернулась до Брацлавської селищної ради Немирівського району із заявою про зняття відповідача із реєстраційного обліку у її житлі. Однак, на дану заяву вона отримала відмову і її було рекомендовано звернутись до суду з приводу вказаного питання. Будучи зареєстрованим у її житлі, відповідачка порушує її позивача конституційне право, як законного володільця вільно розпоряджатися своїм майном, а саме житловим будинком. Вона не несе витрат по утриманню будинку, не приймає участі у спільному побуті, позивачка не може належним чином оформити субсидію. Стаття 47 Конституції України та ст.9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначених законом. Право на повагу до житла визначено і в ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права, чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України, відповідачка [PERSON] втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності за місцем реєстрації понад строки, встановлені в ст. 71 ЖК України шість місяців. У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Ухвалою Немирівського районного суду від 20.08.2018року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд справи в порядку загального позовного провадження, відповідачу було встановлено строк протягом п'ятнадцяти днів з дня отримання ухвали про відкриття провадження для подачі відзиву на позовну заяву. Відповідачка [PERSON], в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги визнає не заперечує проти їх задоволення. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позов підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Пояснила, що у її приватній власності знаходиться 59/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями, який розміщений по вулиці Свято-Миколаївська (колишня [PERSON]) 13, в смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області, де вона в даний час зареєстрована та проживає, який було за нею зареєстровано у КП «Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», про що свідчить відповідна відмітка на Договорі дарування від 11 березня 1985 року № 413. \~ \~ \~ \~В звязку з вказаним, [PERSON] звернулась до Брацлавської селищної ради Немирівського району із заявою про зняття відповідачку [PERSON] із реєстраційного обліку у її житлі. Однак, на дану заяву [PERSON] отримала відмову. \~ \~ \~ \~Суд, розглянувши справу за правилами загального позовного провадження, вислухавши пояснення позивача, дослідивши подані письмові докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні правовідносини. В судовому засіданні встановлено, що відповідачка\~ [PERSON] не проживає у даному житловому будинку з 2009 року до набуття позивачем права власності на нього. Відповідно до ч. 1\~ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. У відповідності до ч. 2\~ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У разі порушення своїх прав власник згідно зі\~ст. 391 ЦК України\~має право, зокрема, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При цьому положення\~ст. 391 ЦК України\~підлягають застосуванню у тих випадках, коли між сторонами не існує договірних відносин і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі укладеного з позивачем договору. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. В судовому засіданні встановлено, що факт реєстрації місця проживання відповідачки у належному позивачу житловому приміщенні порушує право позивача на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю, в тому числі оформлення субсидії та реалізації її майнових прав як власника будинку. Частиною першою\~статті 383 ЦК України\~та\~статтею 150 ЖК УРСР\~закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою\~статті 156 ЖК УРСР\~передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також\~стаття 405 ЦК України. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не є членом сім`ї позивача. Статтею 41 Конституції України\~та ст.1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до\~Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Частиною 1\~ст. 81 ЦПК України\~передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим кодексом. В судовому засіданні з пояснень позивача, досліджених письмових доказів, які не викликають сумніву у їх об'єктивності, встановлено, що відповідачка [PERSON] не проживає в належному позивачу будинку з 2009 року, договору на користування житлом з власником будинку відповідачка не укладала, підстав для продовження терміну зберігання за ним права користування спірним житловим будинком не встановлено, особисті речі відповідачки в житловому приміщенні відсутні, участі в оплаті комунальних послуг за житловий будинок відповідачка не приймає, що свідчить про втрату нею інтересу до спірного житлового будинку як до свого постійного місця проживання, тому відповідачка підлягає визнанню такою, що втратила право користування житловим будинком по вулиці Свято-Миколаївська (колишня [PERSON]) 13, в смт. Брацлав Немирівського району Вінницької області. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідачки такою, що втратила право на користування житловим приміщенням знайшла своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Одночасно, суд вважає, що визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, в цілому відновить порушене право позивача. На підставі викладеного

Outcome: approved