Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-29 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, просить зняти арешт та заборону відчуження з квартири [ADDRESS], що належала на праві власності [PERSON], накладений постановою державного виконавця від 28.11.2002 року. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що під час оформлення спадщини після смерті його матері було встановлено, що на квартиру[ADDRESS], власником якої вона є, накладено арешт та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна. При зверненні до Новозаводського ВДВС було встановлено, що за період з 2005 року по 2008 роки журнали обліку виконавчих проваджень знищені, тому неможливо встановити наслідки виконання чи перебування виконавчого листа на виконанні у відділі виконавчої служби. Позивач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує. Представник відповідача Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі. У відповідності до ст. 169 ЦПК України суд визнав за можливе провести розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України, після перерви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.05.1994 (а.с.11) є власником квартири [ADDRESS]. Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 28 листопада 2002 року, при примусовому виконанні виконавчого листа, виданого 24.01.2001 року Новозаводським районним судом м. Чернігова, на вищезазначену квартиру накладено арешт і заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що належить [PERSON] (а.с.5-9). Відповідно свідоцтва про смерть [INFO] померла [PERSON] (а.с.10). Спадкоємцями майна померлої [PERSON] є її син [PERSON] - позивач по справі (а.с.33) та чоловік [PERSON], який відмовився від належної частки у спадковому майна на користь сина спадкодавця (а.с.39). Спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців (ст. 1216 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1 ст. 1268 ЦК України), незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України. Якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ч. 1 ст. 1299 ЦК України). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ч. 2 ст. 1299 ЦК України). Згідно витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 22.10.2014 року наявні відомості про арешт та заборону відчуження нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], що належить спадкодавцю (а.с.53). Відповідно листа начальника Новозаводського ВДВС Чернігівського МУЮ від 11.09.2014 року зазначено, що у зв'язку зі знищенням архівних виконавчих проваджень за 2005-2008 роки не можливо перевірити матеріали виконавчого провадження та вирішити питання щодо скасування арешту (а.с.14). Зі змісту ст. 50 ЗУ "Про виконавче провадження", вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. З аналізу викладеної норми вбачається, що державною виконавчою службою не вжито дій направлених на скасування запобіжних заходів, що призвело до порушення майнових прав позивача. Отже, суд вбачає, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері, що прийняв спадщину та фактично користується спадковим майном. Право позивача на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS], що залишилася після смерті матері, ніким не оспорюється (претензій до позивача, як до спадкоємця пред'явлено не було). Підстав для збереження чинності арешту спадкового майна не встановлено. Накладений арешт на вищевказану квартиру, яка входить до спадкового майна, перешкоджає позивачу реалізувати його право на спадщину в повній мірі. За вказаних обставин, суд приходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та неможливості вирішення спору не інакше як судовому порядку, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved