Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 04 грудня 2013 року вони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Красногірської сільській раді Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис за №3. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають біля неї та перебувають на її утриманні. Шлюбні відносини між ними припинені з жовтня 2018 року з причин несумісності характерів та різних поглядів на життя, відсутність взаєморозуміння між ними. На даний час вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам їх дітей так як відповідач має іншу сім`ю, просить суд не вживати заходів для примирення. Спору щодо розподілу майна у них не виникає. Враховуючи зазначені обставини позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстрований 04 грудня 2013 року у виконавчому комітеті Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис за №3.Після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « [PERSON] ». Стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір у розмірі 840,80 грн.. Ухвалою суду від 20.10.2020р. справу прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. В судове засідання позивач не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність.Заявлені вимоги підтримує повністю, просить суд шлюб розірвати. В судове засідання відповідач не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність позовні вимоги визнає повністю, просить суд шлюб розірвати. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлені про дату, час і місце засідання, тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін і ухвалити рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що 04 грудня 2013 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області, актовий запис за №3, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого 04.12.2013р. виконавчим комітетом Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 10.09.2019р. Глованівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідцтва про народження серії [NUMBER] виданого повторно 10.09.2019р. Глованівським районним відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області. Відповідно до довідки про склад сім`ї №342 від 04.09.2020р. виданої виконкомом Красногірської сільської ради Голованівського району Кіровоградської області до складу сім`ї позивача входять чоловік - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] Статтею 21 СК України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені з жовтня 2018 року, спільного господарства сторони не ведуть. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між ними неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім`ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач просила суд про залишення їй шлюбного прізвища « [PERSON] ». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем заявлено вимогу про стягнення судових витрат з відповідача. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при подачі позову. У зв`язку з визнанням відповідачем позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету 420 грн. 40 коп. судового збору, сплаченого при зверненні до суду виходячи з розміру, встановленого підпунктом 3 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір", а іншу частину судового збору стягнути з відповідача, оскільки позивачем заявлено вимогу про стягнення судового збору з відповідача . На підставі поданих по справі доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. Підстави для допущення до негайного виконання судового рішення та для скасування заходів забезпечення позову відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: approved