Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-03 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до Слов`янської міської ради, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області про визнання права власності на земельну ділянку, яка мотивована тим, що [PERSON] є власником земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку з господарськими та побутовими спорудами, розташована за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0201 га. Державний акт на право приватної власності на землю втрачено, органи Держгеокадастру та міські ради, які раніше видавали вказані державні акти, зараз позбавлені цих повноважень, в реєстрації права власності на підставі копії державного акту відмовляється, тому позивач був змушений звернутись до суду. З метою відновлення документів на землю та для отримання витягу з Державного земельного кадастру на вказану земельну ділянку позивачем була замовлена технічна документація. Під час складання технічної документації на вказану земельну ділянку виявилось, що фактична площа цієї ділянки становить 0,0166 га, тобто є меншою ніж та, що вказана в державному акті, а саме, 0,0201 га. Просить визнати за собою право власності на земельну ділянку площею 0,0166 га, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач, [PERSON] , та його представник, [PERSON] , не з`явилися, про час, дату та місце судового засідання повідомлені належним чином, надали суду заяви, в яких просили розглянути справу без їхньої участі, на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач, Слов`янська міська рада Донецької області, відповідно до наданої заяви просила розглянути справу без участі свого представника, рішення ухвалити на розсуд суду, заперечень щодо позову не надала. Третя особа, Головне управління Держгеокадастру у Донецькій області, відповідно до наданої заяви просило розглянути справу без участі свого представника, заперечень щодо позову не надало. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 24.10.1999 року на підставі рішення виконкому Слов`янської міської Ради народних депутатів від 10.12.1997 року №500/1 [PERSON] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] , було видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ДН №004947, на земельну ділянку площею 0,0210 га на території Слов`янської міської ради для обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що також підтверджується архівним витягом №384 від 10.11.2020 року з протоколу №14 засідання виконкому Слов`янської міської ради від 10.12.1997 року. Згідно з повідомленням Першої Слов`янської державної нотаріальної контори від 04.02.2021 року за №300/01-16, до майна померлої [INFO] [PERSON] було заведено спадкову справу за №687/2009. Заяву про прийняття спадщини за законом та заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом подав онук [PERSON] 06.04.2010 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зокрема, за реєстровим №2-1174 на земельну ділянку, надану для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, площею 0,0201 га, розташованої в [ADDRESS] , онуку [PERSON] . Відповідно до листа ФОП [PERSON] від 10.09.2020 року за №12, 04.04.2019 року ним, сертифікованим інженером-землевпорядником, виконано комплекс робіт щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2010р. №2-1174, право власності на земельну ділянку площею 0,0201га по [ADDRESS] ) виникло у гр. [PERSON] , але не було належним чином зареєстровано. Межі встановлювались за розмірами, що вказані в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серія ДН №004947, виданого Слов`янською міською радою 21.10.1999р. (акт видано на ім`я [PERSON] - попередній власник ділянки), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4947, враховуючи особливості фактичного використання. В результаті обстеження земельної ділянки, а також вивчення архівних матеріалів встановлено, що фактичні розміри ділянки відповідають розмірам, що вказані в державному акті. Натомість, після обробки результатів промірів за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення, з`ясовано, що фактична площа ділянки складає 0,0166 га, замість вказаної в державному акті та свідоцтві про право на спадщину - 0,0201 га, тобто при виконанні землевпорядних робіт в 1997-1999р. (підрахунок площі) була припущена математична помилка, що на даний момент унеможливлює Державну реєстрацію даної земельної ділянки. Вирішуючи питання про можливість визнання права власності на дану земельну ділянку за позивачем, суд виходить з наступного. В силу положень ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з ч. 4 ст. 334 ЦК України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Згідно з Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» відомості державного реєстру речових прав на нерухоме є офіційними відомостями. Статтею 125 ЗК України визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Згідно з ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, та в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 37 Постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» власник майна має пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджені відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення, ухвалене раніше. Майном як особливим об`єктом вважаються окремі речі, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її власності. Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному 392 цього Кодексу. Позивач набув право власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.04.2010 року, посвідченого Першою Слов`янською державною нотаріальною конторою, яке ніким не оспорюється. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 78 Земельного кодексу України, право власності на землю - це право володіти, користуватися та розпоряджатися земельними ділянками. У судовому засіданні встановлено, що позивачу 06.04.2010 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом від 06.04.2010р. №2-1174 на земельну ділянку площею 0,0201га по [ADDRESS] , межі встановлювались за розмірами, що вказані в державному акті на право приватної власності на земельну ділянку серія ДН №004947, виданого Слов`янською міською радою 21.10.1999р. (акт видано на ім`я [PERSON] - попередній власник ділянки), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №4947, враховуючи особливості фактичного використання, в державному акті та свідоцтві про право на спадщину зазначена площа земельної ділянки - 0,0201 га. Однак, при виконанні землевпорядних робіт у 1997-1999 роках, була припущена математична помилка в підрахунку площі земельної ділянки, що було виявлено після обробки результатів промірів за допомогою спеціалізованого програмного забезпечення та встановлено, що фактична площа земельної ділянки становить 0,0166 га. Враховуючи, що видача дубліката державного акта, чи внесення виправлень в нього чинним законодавством не передбачена, то виникла ситуація за якої позивач позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказану земельну ділянку в порядку передбаченому чинним законодавством. На теперішній час іншого шляху, ніж визнання права власності на вказану земельну ділянку в судовому порядку, у позивача немає. Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved