Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-10 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з квітня 2013 року син [PERSON], [INFO], проживає разом із ним, окремо від відповідачки, так як подальше спільне проживання з відповідачкою було не можливим, зокрема, в силу того, що остання почала зловживати алкогольним напоями, наркотичними засобами та вести асоціальний спосіб життя. Вихованням, розвитком та утриманням сина повністю займається він та його дружина [PERSON] (перебувають у фактичних шлюбних відносинах, проте шлюб не зареєстровано). 05.12.2013 року відповідачку, вироком Подільського районного суду м. Києва засуджено за ст. 185 ч. 2 Кримінального Кодексу України до одного року та шести місяців позбавлення волі та відбування покарання в Чернігівській виправній колонії. Після відбуття покарання відповідачка мала повернутися до Києва, проте за адресою реєстрції місця проживання ([ADDRESS]) вона не проживає. Де знаходиться відповідачка позивачу не відомо. Свої батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON] відповідачка не здійснює: з сином не спілкується, не бере участі у вихованні та розвитку сина, не бере участі в утриманні сина та участі в додаткових витрат на нього та ухиляється від їх виконання. У зв'язку із цим, вважає, що є всі підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. На підставі протоколу повторного автоматичного розподілу від 13.07.2017 р. матеріали вищевказаної справи передані в провадження судді Ларіонової Н.М. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили позов задовольнити, додавши, що ніяких перешкод в спілкуванні з дитиною позивач відповідачу не чинив. Відповідач в режимі відеоконференції заперечувала проти задоволення позову та позбавлення її батьківських прав, посилаючись на те, що вона любить сина, відповідач забрав у неї сина в 2011 р., після звільнення з місць позбавлення волі в 2013 вона 8 місяців проходила реабілітацію. Дитину не бачила з 2016 р. Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, зазначила про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки та відповідність такого позбавлення батьківських прав інтересам дитини. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Як вбачається з наданих документів, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого 9 вересня 2006 року Віддділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №1570. В зареєстрованому шлюбі позивач та відповідач не перебували. Судом встановлено, що з квітня 2013 року малолітній син сторін у справі [PERSON] проживає разом з батьком. Спорів стосовно місця проживання дитини між позивачем та відповідачем не виникало. Відповідачка не заперечувала, що б син проживав з батьком. 05.12.2013 року вироком Подільського районного суду м. Києва відповідачку засуджено за ст.185 ч.2 Кримінального Кодексу України до одного року та шести місяців позбавлення волі. Згідно довідки про звільнення серія [NUMBER] відповідачка відбувала покарання в установах Державної кримінально-виконавчої служби з 5.12.2013 року по 4.06.2014 року, звідки звільнена і прямує до місця проживання з 08.04.2014 року. Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою слідчого судді Подільського районного суду м.Києва від 30.06.2017 р. стосовно [PERSON], як підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ст.185 ч.2 КК України, обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах кримінального провадження № 120151000700094 від 20.12.2015 р. (справа № 758/8053/17). Як вбачається з вищевказаної ухвали слідчого судді, [PERSON] переховувалась від органу досудового розслідування. Станом на час розгляду даної цивільної справи відповідач [PERSON] (після зміни прізвища - [PERSON], що підтверджено постановою слідчого СВ Подільського УП ГУ НП в місті Києві від 15.08.2017 р.) перебуває в Київському СІЗО як обвинувачена у даному кримінальному провадженні та рахується за Подільським районним судом м.Києва. В судовому засіданні [PERSON], допитана в якості свідка, підтвердила, що вона разом із позивачем займаються вихованням та навчанням [PERSON]. Також свідок [PERSON] повідомила суду наступне: відповідачка не спілкується з сином, не приймає ніякої участі у його житті; кошти на [PERSON] не надавала, подарунки не дарувала; [PERSON] називає її ([PERSON]) мамою; позивач не чинив перешкод відповідачці у спілкуванні з сином; з 2013 року відповідачка лише один раз бачила сина в 2015 році коли ставилося питання про позбавлення її ([PERSON]) батьківських прав відносно доньки [PERSON]. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], яка приходиться відповідачці сестрою, повідомила суду наступне: спочатку сім'я у позивача з відповідачкою була нормальна, народився [PERSON], потім у [PERSON] почалися проблема, вона не ночувала вдома; позивач не давав [PERSON] можливості бачитися з сином. При цьому ж свідок вказує, що з 2013 року по даний момент [PERSON] спілкується з сином. У суду немає підстав ставити під сумнів факти, повідомлені свідками, їх показання підтверджуються письмовими доказами, що знаходяться в матеріалах справи. В психолого-педагогічній характеристиці з СЗШ від 26.01.2017 року зазначено, що мати учня [PERSON] в школі ніколи не з'являлася та вихованням сина не займається. Згідно висновку № 100-7128 від 24.04.2017 року Органу опіки та піклування - Голосіївська районна вмісті Києві державна адміністрація встановлено, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], є доцільним. Згідно висновку № 046 від 14.04.2017 року. наданого психологом Міського центру дитини Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації). враховуючи емоційно стабільний стан та повноцінний розвиток особистості малолітнього [PERSON], задоволення потреби у наявності материнського виховання зі сторони дружини батька, низький рівень емоційого зв'язку з [PERSON], відсутність спілкування з нею та небажання матері приймати участь у житті сина, позбавлення батьківських прав в даній ситуації, не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини, так як у дитини свідомо відбувся процес заміщення образу матері. В судовому засіданні встановлено, що вихованням, розвитком та утриманням сина повністю займається позивач та його дружина [PERSON] (перебувають у фактичних шлюбних відносинах, проте шлюб не зареєстровано), що в свою чергу підтверджується психолого-педагогічною характеристикою з СЗШ від 26.01.2017 року. Відповідачка свої батьківські обов'язки по відношенню до сина [PERSON] не здійснює: з сином не спілкується, не бере участі у вихованні та розвитку сина, не бере участі в утриманні сина та участі в додаткових витрат на нього та ухиляється від їх виконання. Статтею 150 Сімейного кодексу України, статтею 12 Закону України "Про охорону дитинства" встановлений обов'язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Пунктом 16 Постанови пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 36 від 30.03.2007 року передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Статтею 164 Сімейного кодексу України визначені підстави позбавлення батьківських прав. Зокрема, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2 ч.1). Відповідно до ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Декларацією прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїхбатьків і вусякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідачкою не доведено факту належного виконання батьківських обов'язків відносно сина, доказів на спростування доказів позивача не надано. В судовому засіданні встановлено, що відповідач, маючи об'єктивну можливість виховувати свої батьківські обов'язки, свідомо нехтує ними та ухиляється від їх виконання. В судовому засіданні встановлено факт ухилення відповідачки від виконання батьківських обов'язків відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], є доцільним та не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дитини. Відповідно до ст.166 СК України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав. Згідно з ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. З цього приводу заслухана думка позивача та його представника. Представник позивача зазначила, що у разі задоволення судом позову про позбавлення [PERSON] батьківських прав, просить суд, стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON], [INFO] року, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ч. 2 ст.182 СК України (в редакції, яка діє з 08.07.2017 р.) встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. На підставі ч.1, 2 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У зв'язку із зазначеним, враховуючи положення ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України, з метою дотримання прав та інтересів малолітньої дитини, суд вважає за необхідне вийти за межі заявлених позовних вимог, та стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього [PERSON], [INFO] року, у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. Згідно зі ст.191 СК України аліменти підлягають присудженню з дня подачі позову, тобто з 30.06.2017 року. Також з відповідача згідно ст.141 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в дохід держави у розмірі 640,0 грн. (за вимогупро стягнення аліментів по ставкам, що діяли на час звернення позивача до суду, яказвільнена від сплати судового збору) та на користь [PERSON] підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 640,0 грн. На підставі п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч. 6 ст.164 СК України копія рішення після набрання ним законної сили підлягає направленню до вПоідльського РВ ДРАЦС у м.Києві для внесення відмітки до актового запису № 1570 від 09.09.2006 року про народження дитини [PERSON] На підставі викладеного, Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ст.51 ч.2 Конституції України, ст.ст.3, 150, 155, 157, 164, 166, 180-182, 184, 191 СК України, ст.ст.11, 12 Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved