Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до Відділення ВД ФССНВ та ПЗУ в Вознесенському районі з позовом, в якому просив визнати його право на отримання щомісячних страхових виплат. Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що в період з 06.12.1999р. по 01.08.2011р. він працював в ВАТ «Олександрівський гранітний кар'єр», водієм автомашини БєлАЗ, марки 7547, 3 класу по перевезенню гірської маси. В зв'язку з вказаною роботою водія автомашини БєлАЗ по перевезенню гірської маси отримав професійне захворювання та 29 грудня 2015 року складений [PERSON] П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якого встановлено, що в зв'язку тривалою роботою водія автомашини БєлАЗ 3 класу по перевезенню гірської маси (8324) в умовах дії несприятливих виробничих факторів, конструктивних недоліків автомобіля та наявності шкідливих умов праці має професійні захворювання. Актом розслідування професійного захворювання від 29.12.2015 року встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок наявності шкідливих умов праці. В зв'язку з визнанням захворювання професійним з 09 по 16 лютого 2016 року був проведений медичний огляд та за висновками Миколаївської обласної медико-соціальної експертної комісії йому була встановлена III група інвалідності в зв'язку з професійним захворюванням безстроково. Крім того, за висновками МСЕК 16 лютого 2016 року йому був встановлений 65% ступінь втрати професійної працездатності безстроково. З 17 лютого 2016 року його взято на облік у ВД ФССНВ та ПЗУ в Вознесенському районі та заведено особову справу №379-11. На підставі п.2 ст.42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» відділенням [PERSON] була призначена та виплачена одноразова страхова виплата в сумі 15226,90 грн. Але згідно постанови відділення [PERSON] за №1411/379/379/3 від 22.02.2016р. в призначенні щомісячних страхових виплат відмовлено з посиланням на те, що відсутні відомості про нараховану заробітну плату з єдиного державного реєстру - персоніфікованого обліку про застрахованих осіб. А саме у зв'язку з тим, що в період роботи в ВАТ «Олександрівський гранітний кар'єр» на протязі останніх років роботи на підприємстві (2010-2011рр.), підприємство з заробітної плати не сплачувало відповідні страхові внески до [PERSON], а при призначенні щомісячної страхової виплати не може братися до уваги заробітна плата працівника, з якої такі страхові внески не сплачувалися. За таких обставин не можливо визначити з якого розміру заробітної плати необхідно нараховувати страхові виплати. Вважаючи таку відмову незаконною, позивач просив позов задовольнити та визнати його право на отримання щомісячних страхових виплат, визнати протиправною та скасувати постанову від 22.02.2016 року про відмову в призначенні щомісячних виплат, а також зобов'язати відділення ВД ФССНВ та ПЗУ в Вознесенському районі призначити щомісячну страхову виплату виходячи з середньої заробітної плати, діючої на час звернення місячної тарифної ставки за відповідною професією в галузі автомобільного транспорту водія автомашини Белаз марки 7547 в розмірі 4507,714 грн. В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Пояснили, що відповідно до вимог Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування позивач має право на отримання щомісячної страхової виплати не залежно від того чи сплачувалися страхові внески чи ні. Крім того є законодавчо визначений механізм нарахування страхових виплат у випадку, коли документи про заробіток потерпілого не збереглися. Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, пояснюючи наступне. Страхувальник ВАТ Олександрівський гранітний кар'єр на якому працював [PERSON] у період з 08.11.2007 року по 01.08.2011 р. та де отримав професійне захворювання, був платником єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідно до вимог Закону України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 року та зобов'язаний був сплачувати єдиний внесок. Однак 18.02.2016 року з Державного реєстру надійшли відомості про заробітну плату для призначення виплат у зв'язку з нещасним випадком на виробництві та професійним захворювання, згідно яких у [PERSON] у період з серпня 2010 року по липень 2011 року відсутня заробітна плата з якої сплачені страхові внески. В зв'язку з цим представник вважав, що у відповідача були відсутні підстави для нарахування позивачу щомісячних страхових виплат. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає можливим постановити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що в період з 06.12.1999р. по 01.08.2011р. позивач [PERSON] працював в ВАТ «Олександрівський гранітний кар'єр», водієм автомашини БєлАЗ, марки 7547, 3 класу по перевезенню гірської маси. В зв'язку з вказаною роботою водія автомашини БєлАЗ по перевезенню гірської маси отримав професійне захворювання та 29 грудня 2015 року складений [PERSON] П-4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, згідно якого встановлено, що в зв'язку тривалою роботою водія автомашини БєлАЗ 3 класу по перевезенню гірської маси (8324) в умовах дії несприятливих виробничих факторів, конструктивних недоліків автомобіля та наявності шкідливих умов праці позивач має професійні захворювання. Актом розслідування професійного захворювання від 29.12.2015 року встановлено, що професійне захворювання виникло внаслідок наявності шкідливих умов праці. В зв'язку з визнанням захворювання професійним з 09 по 16 лютого 2016 року був проведений медичний огляд та за висновками Миколаївської обласної медико-соціальної експертної комісії та позивачу була встановлена III група інвалідності в зв'язку з професійним захворюванням безстроково. Крім того, за висновками МСЕК 16 лютого 2016 року позивачу встановлена 65% ступінь втрати професійної працездатності безстроково. З 17 лютого 2016 року його взято на облік у ВД ФССНВ та ПЗУ в Вознесенському районі та заведено особову справу №379-11. На підставі п.2 ст.42 Закону України Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування відповідачем була призначена та виплачена одноразована страхова виплата в сумі 15226,90 грн. Згідно постанови відділення [PERSON] за № 1411/379/379/3 від 22.02.2016 року в призначені щомісячних страхових виплати позивачу було відмовлено, оскільки відсутні відомості про нараховану заробітну плату з єдиного державного реєстру персоніфікованого обліку застрахованих осіб. Законодавство про соціальне страхування складається із\~Основ законодавства України про загальнообовязкове державне соціальне страхування,\~Кодексу законів про працю України, Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», інших законодавчих актів та прийнятих відповідно до них інших нормативно-правових актів. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про охорону праці» особам, які потерпіли від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання передбачене повне відшкодування шкоди, що включає й повне відшкодування працівникові втраченого заробітку. Положеннями ст. 173 КЗпП України, ст. 9 Закону України «Про охорону праці», відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, здійснюється [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» від 23 вересня 1999 року №1105-ХІУ (надалі - Закон). Вищезазначений закон визначає правові, фінансові та організаційні засади загальнообов'язкового державного соціального страхування, гарантії працюючих громадян щодо їх соціального захисту у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності, вагітністю та пологами, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, охорони життя та здоров'я. Відповідно до положень п.2 ч.І ст.16 цього ж Закону у разі настання страхового випадку, застрахована особа має право на отримання матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом. Таке право застрахованої особи, кореспондується з обов'язком [PERSON] соціального страхування України забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати застрахованих особам соціальні послуги, передбачені цим Законом (п.1 ч.2 ст.10 Закону). Згідно положень ч.І ст.35 вказаного Закону особами, які підлягають страхуванню від нещасного випадку, є в тому числі : 1) особи, які працюють на умовах трудового договору (контракту). Відповідно до положень абз.2 ч.2 ст.35 цього ж Закону усі особи, перелічені у ч.І ст.35 вважаються застрахованими з моменту набрання чинності цим Законом незалежно від фактичного виконання страхувальниками своїх зобов'язань щодо сплати страхових внесків. Пунктом 1 ч.І ст.36 Закону передбачено, що одним із видів страхових виплат є страхова виплата втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності (далі - щомісячна страхова виплата). Також Законом визначені певні обставини, на підставі яких [PERSON] відмовляє у страхових виплатах і наданні соціальних послуг застрахованному. Згідно ст.45 Закону такими підставами є: ч. 1 зазначеної статті - 1) навмисні дії, а також бездіяльність (приховування захворювань, невиконання приписів та обмежень лікаря) потерпілого, спрямовані на створення умов для настання страхового випадку; 2) подання роботодавцем, іншими органами, що беруть участь у встановленні страхового випадку, або потерпілим [PERSON] свідомо неправдивих відомостей про страховий випадок; 3) вчинення застрахованим умисного злочину, що призвів до настання страхового випадку. Відповідно до ч.2 вказаної статті Закону [PERSON] відмовляє у виплатах і наданні соціальних послуг застрахованому, якщо нещасний випадок згідно із законодавством не визнаний пов'язаним з виробництвом. Таким чином, суд приходить до висновку, що незалежно від сплати страхових внесків ВАТ «Олександрівським гранкар'єром», де працював та в зв'язку з виконуваною роботою отримав професійне захворювання, [PERSON], вважається застрахованою особою та має право на отримання вказаної щомісячної страхової виплати. А тому дії [PERSON] частині відмови у призначені щомісячних страхових виплат у зв'язку з відсутністю відомостей про нараховану заробітну плату з єдиного державного реєстру персоніфікованого обліку відомостей про застрахованих осіб є необгрунтованою. Згідно положень ч.І ст.42 Закону - сума щомісячної страхової виплати встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності та середньомісячного заробітку, що потерпілий мав до ушкодження здоров'я. Тому для призначення щомісячної страхової виплати відповідно до п.3.1. Порядку призначення, перерахування та проведення страхових виплат, затвердженого постановою правління [PERSON] соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 27.04.2007р. №24 - серед визначених цим Положенням документів до робочого органу виконавчої дирекції [PERSON] необхідно надати також і довідку про середню заробітну плату (доход). В судовому засіданні було встановлено, що надати довідку про середню заробітну плату не можливо, оскільки ВАТ «Олександрівський гранітний кар'єр» на сьогодні ліквідований, а саме 17 червня 2015 року проведена державна реєстрація припинення юридичної особи на підставі судового рішення про визнання юридичної особи банкрутом, що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Також відсутні відомості про заробітну плату [PERSON] за час роботи на вказаному підприємстві в архіві, що підтверджується Архівною довідкою Об'єднаного трудового архіву селищних та сільських рад Вознесенського району Миколаївської області за №С-3 82/04-03 від 13.05.2016р. Згідно положень ч.12 ст.42 Закону - якщо на час звернення за страховою виплатою документи про заробіток потерпілого до ушкодження здоров'я не збереглися, сума страхової виплати визначається за діючою на час звернення тарифною ставкою (окладом) за професією (посадою) на підприємстві (в галузі), на якому працював потерпілий, або за відповідною тарифною ставкою (окладом) подібної професії (посади), але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого на день виплати. Відсутність документів про заробіток підтверджується довідкою роботодавця або відповідного архіву. Крім того, положеннями ч..9 ст.42 Закону визначено, що середньомісячний заробіток для обчислення суми страхових виплат потерпілому у зв'язку із втраченим ним заробітком (або відповідної його частини) визначається згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати для виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, що затверджується Кабінетом Міністрів України. Такий Порядок затверджено постановою Кабінету Міністрів України від 26 вересня 2001 р. № 1266. Відповідно до п.20 Порядку обчислення середньої заробітної плати (доходу, грошового забезпечення) для розрахунку виплат за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2015 р. № 439) у разі відсутності у потерпілого на час звернення за страховою виплатою довідки про його заробітну плату у зв'язку з ліквідацією підприємства, установи або організації середня заробітна плата обчислюється виходячи з діючої на час звернення місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі, але не менше розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на день настання права на страхову виплату. Днем настання права на страхову виплату є день втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або дата встановлення професійного захворювання (ст.47 ч.І п.1 Закону). Професійне захворювання та ступінь втрати професійної працездатності встановлена Обласною МСЕК 16 лютого 2016 року. Тому позивач має право на призначення щомісячної страхової виплати виходячи з діючої на час звернення місячної тарифної ставки (посадового окладу) за відповідною або аналогічною професією (посадою) в галузі автомобільного транспорту, а саме водія автомашини БєлАЗ марки 7547. Відповідно до Галузевої угоди у сфері автомобільного транспорту, тарифна ставка робітника 1 розряду за повністю виконану місячну норму часу в нормальних умовах праці встановлена у розмір 120% мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством України. Згідно положень ст.8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір мінімальної заробітної плати на лютий 2016 року складає 1378 грн. Таким чином, розмір тарифної ставки робітника 1 розряду складає 1653,60 грн. (1378 грн. х 120%). Галузевою угодою в залежності від вантажопідйомності автомобіля та групи автомобіля встановлені також коефіцієнти співвідношень тарифних ставок та посадових окладів, які розраховані на основі розміру місячної тарифної ставки (окладу) робітника 1 розряду. Позивач [PERSON] працював водієм автомашини БєлАЗ, марки 7547, 3 класу по перевезенню гірської маси. Автмобіль БєлАЗ згідно технічних характеристик має вантажопідйомність 45 тон. Відповідно до Додатку 1 коефіцієнтів співвідношень до мінімальної заробітної плати робітників підприємств Галузевої угоди коефіцієнт автомобіля вантажопідйомністю від 40 до 60 тон 2 групи (самоскиди) складає 2,726. Таким чином, місячна тарифна ставка (посадовий оклад) за відповідною професією (посадою) в галузі автомобільного транспорту - водія автомашини БєлАЗ, марки 7547, 3 класу по перевезенню гірської маси складає 4507,71 грн. (1653,60 грн х 2,726 грн.). Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, відповідач, зобов'язаний призначити [PERSON] щомісячну страхову виплату в розмірі 4507,71 грн. Необхідно також зазначити, що відповідно до Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування" платниками єдиного внеску є: 1) роботодавці: підприємства, установи та організації, інші юридичні особи, утворені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, які використовують працю фізичних осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством, чи за цивільно-правовими договорами (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців), у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ і організацій, інших юридичних осіб, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами. (ст.4 Закону) Відповідно до ст.6 Закону платник єдиного внеску зобов'язаний: 1) своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; Крім того вказаним законом передбачені повноваження органів доходів і зборів, Пенсійного [PERSON] та [PERSON] загальнообов'язкового державного соціального страхування у сфері збору та обліку єдиного внеску, а також відповідальність за порушення законодавства про збір та ведення обліку єдиного внеску. Отже саме ці органи повинні контролювати сплату роботодавцем єдиного внеску, а випадку не виконання своїх зобов'язань, стягувати з підприємств суми несплачених зобов'язань, в тому числі і при припиненні діяльності підприємства. Тому суд вважає, що в даному випадку неможливо перекладати відповідальність на працівника відповідного підприємства за невиконання роботодавцем вимог діючого законодавства. На підставі викладеного,

Outcome: approved