Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним заповіту [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 28.06.2014 року, Павлогірківською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області. В обгрунтування позову пояснила, що 28.04.2014 року [PERSON] заповів [PERSON] належну йому на праві приватної власності ділянку площею 9,14 га. Після смерті [PERSON] позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини де дізналася що останній заповів ту ж саму земельну ділянку [PERSON] Позивачка вважає, що вказаний заповіт, було посвідчено з порушенням норм діючого законодавства, оскільки на момент складання заповіту спадкодавець [PERSON] був у безпорадному стані, мав неадекватну поведінку, приймав сильні ліки, а тому вважає даний заповіт недійсним. В судовому засіданні позивач - [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені в позові та попросили задовольнити позов повністю. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечив проти задоволення позову, пояснивши, що заповіт складений [PERSON] відповідно до норм діючого законодавства і підписаний особисто [PERSON], який був повністю адекватний та виразив своє волевиявлення, склавши заповіт на свою співмешканку. Свідок [PERSON], по суті справи пояснила, що працює секретарем Павлогірківської сільської ради Бобринецького району, і посвідчувала заповіт складений [PERSON]. На укладення заповіту її запросила [PERSON] з якою [PERSON] проживав в цивільному шлюбі біля 5-ти років. Дане посвідчення відбувалось у нього вдома, так як він лежав на ліжку,бо не міг пересуватись самостійно, мова його була протяжна, при укладені заповіту були присутні свідки. [PERSON] хворів, але дії свої усвідомлював. З позивачкою [PERSON] у [PERSON] стосунки були добрі, похованням займалась [PERSON], в лікарню його возила також [PERSON] Свідок [PERSON] по суті справи пояснив, що він працює завідуючим інфекційного відділення Бобринецької ЦРЛ. Близько року тому [PERSON] поступив в інфекційне відділення з діагнозом порушення психіки внаслідок вживання алкоголю, гепатит, поводив себе неадекватно, не міг себе обходити, самостійно не рухався. Було викликано лікаря психіатра нарколога, який поставив дігноз дементний синдром, а саме "слабоуміє". Свідок [PERSON] по суті справи пояснив, що його 30.04.2014 року його викликали в інфекційне відділення, хворий [PERSON] був у тяжкому стані, змішана паталогія, дементний синдром, а саме недоумство внаслідок вживання алкоголю, він не міг відповідати за свої дії. У [PERSON] були незворотні зміни головного мозку, не міг керувати своїми діями, він лежав на кроваті, сісти не міг, лише рухав руками, був неадекватний, дана хвороба виникає поступово. Свідок [PERSON] по суті справи пояснила, що її запросила сільський голова для засвідчення заповіту [PERSON] у домоволодінні [PERSON] [PERSON] був при здоровому глузді, говорив про заповіт, відбувалось це до обіду, він був дома, не міг ходити, але усвідомлював свої дії і сам попросив складати заповіт на [PERSON] Вислухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги повністю, враховуючи наступне Відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до заповіту посвідченого 28.04.2014 року, приватним нотаріусом Трошиною С.А., [PERSON] заповів усе своє майно, яке на день смерті буде йому належати, у чому б воно не полягало і де б воно не знаходилось [PERSON]. Відповідно до заповіту посвідченого 10 червня 2014 року, Павлогірківською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області, [PERSON], заповів своє майно [PERSON] Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 04.08.2014 року, виданого виконкомом Павлогірківської сільської ради Бобинецького району Кіровоградської області, [PERSON] помер [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на спадкове майно, а саме на земельну ділянку серії [NUMBER], розміром 9,14 гектарів, яка знаходиться на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровградської області. Позивач по справі, [PERSON] зазначає, що вона у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але дізналась, що існує інший заповіт, датований 28.06.2014 року заповів своє майно [PERSON] Згідно довідки, виданої виконкомом Павлогірківської сільської ради Бобринецького району №188, від 04.08.2014 року, [PERSON] за власний рахунок здійснювала похорони [PERSON] Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №363 від 17.07.2015 року, вбачається, що [PERSON] на момент укладення заповіту 10.06.2014 року страждав на психічні розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю з дементним синдромом (алкогольним недоумством), яке позбавляло його усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. Вказана патологія має хронічний прогредієнтний, прогресуючий тип перебігу. Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент коли вона не усвідомлювала значення своїх дій тай (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи, суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Відповідно до п. 18 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Виходячи із обгрунтування позову, позивачка просила визнати заповіт недійсним, так як [PERSON] на момент складання заповіту мав неадекватну поведінку, перебував під діями сильних ліків. За клопотанням представника позивача, судом було призначено судово-медичну експертизу, і як вбачається із висновку експерта, [PERSON] на момент укладення заповіту 10.06.2014 року страждав на психічні розлади поведінки внаслідок вживання алкоголю з дементним синдромом (алкогольним недоумством), яке позбавляло його усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними. Вказана патологія має хронічний прогредієнтний, прогресуючий тип перебігу. Суд, не приймає до уваги твердження позивача про те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, з причин, що на час складання заповіту мав неадекватну поведінку, зловживав спиртними напоями, так як жодними доказами наданими до справи цей факт не підтверджено, а тому вважати, що воля заповідача не відповідала дійсності, не має жодних підстав. Згідно ч.1 ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та ( або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11. 2009 року, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд, відповідно до статті 145 ЦПК України, зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК. Як було встановлено в судовому засіданні спадкодавець [PERSON] дійсно підписав заповіт, який був посвідчений Павлогірківською сільською радою, в особі її секретаря [PERSON]., про справжність даного посвідчення не заперечив і свідок [PERSON] В той же час свідки [PERSON] та [PERSON] пояснили, що у [PERSON] була змішана патологія, дементний синдром, а саме недоумство внаслідок вживання алкоголю, він не міг відповідати за свої дії, даний діагноз був встановлений 07.05.2014 року, і у [PERSON] були незворотні зміни головного мозку, не міг керувати своїми діями. Дані покази свідків [PERSON] та [PERSON] були підтверджені висновком судової посмертної медичної експертизи. На підставі викладеного, даючи правову оцінку вимогам позивача щодо визнання недійсним правочину, суд приходить до висновку що спадкодавець [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та розумно керувати ними , що є підставою для визнання заповіту недійсним. На підставі викладеного,

Outcome: approved