Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

В серпні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом до Ізюмського комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства-1, третя особа: [PERSON] , про визнання найму житлового приміщення за визначеною адресою та реєстрації загальної частки квартири недійсною, в якому просила визнати за нею найм житлового приміщення квартири за адресою: [ADDRESS] з 24.12.1993 року; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 13 листопада 2006 року на дану квартиру на ім`я [PERSON] , виданого Ізюмським комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1, державна реєстрація 25.06.2007 року Ізюмським бюро технічної інвентаризації, реєстраційний номер 19344804; скасувати розпорядження Ізюмського комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 1 Харківської області від 13 листопада 2006 року за № 353 про передачу згідно ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» у приватну власність житлового приміщення на ім`я [PERSON] ; стягнути суму сплаченого судового збору з відповідача. У судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в підготовче засідання також не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка, наявна в матеріалах справи, що відповідає вимогам ст. 130 ЦПК України. У судове засідання третя особа також не з`явилася, надала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги визнала в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, захисту інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересів разі його невизнання, або порушення. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язків в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної республіки Крим та органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відділом приватизації державного житла та оформлення права власності на об`єкти нерухомості Ізюмським комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 Харківської області було видано розпорядження № 353 від 13 листопада 2006 року, яким квартиру за адресою: [ADDRESS] було передано в приватну власність [PERSON] . На підставі даного розпорядження, Відділом приватизації державного житла та оформлення права власності на об`єкти нерухомості Ізюмським комунальним житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством № 1 Харківської області було видано Свідоцтво про право власності на житло, яке посвідчує, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до ст. 8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов`язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Працюючи на Ізюмському хлібозаводі Харківської області в 1992 році відповідно «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов і надання їм жилих приміщень в Українській PCP», затверджених Постановою Ради Міністрів Української PCP і Української республіканської ради профспілок за № 470 від 11.12.1984 року, згідно рішення засідання профкому Ізюмського хлібозаводу Харківської області від 10 січня 1992 року та рішення Ізюмської міської ради народних депутатів виконавчого комітету № 866 від 25 листопада 1993 року [PERSON] було надано в найм кімнату № [ADDRESS] на другому поверсі житловою площею 17 м2. З 24.12.1993 року позивач мешкає за адресою: [ADDRESS] , але помилково була зареєстрована з 24.12.1993 року по 18.06.2019 року за адресою: [ADDRESS] . Найм житлового приміщення з 1993 року і по сьогоднішній день за адресою: [ADDRESS] підтверджується копією виписки з протоколу №2 засідання профкому Ізюмського хлібозаводу Харківської області від 10 січня 1992 року; копією рішення Ізюмської міської ради народних депутатів виконавчого комітету № 866 від 25 листопада 1993 року; копією договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 21 серпня 2012 року, де зазначено споживач [PERSON] , адреса: [ADDRESS] ; копією карточки обліку споживача [PERSON] , рахунок 11205; копією квитанції за комунальні послуги [PERSON] , рахунок [NUMBER] ; копією договору про надання послуг з вивезення побутових відходів від 08.11.2018 року, споживач [PERSON] . Відповідно до технічного паспорту на дану квартиру, яка розташована на другому поверсі двоповерхового будинку належить: кімната №1 - загальною площею 17 м2- наймач [PERSON] (позивач по справі); кімната №2, №3 - загальною площею 16,8 м2, власник - [PERSON] (третя особа), згідно свідоцтва про право власності на житло від 13 листопада 2006 року № 353; кімната № 4 - загальною площею 10,8 м2, належить до житлових приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, та приміщення загального користування: - кухня, ванна кімната, вбиральня, коридор, душова, вбудована шафа та тамбур. Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» з метою приватизації наданого мені житла в 1993 році за адресою: [ADDRESS] , позивач звернулася до комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства № 1 в 2016 році, де їй запропоновано вирішити питання щодо визнання реєстрації загальної частки квартири № 3 за [PERSON] недійсною в судовому порядку та провести упорядкування своєї реєстрації в даній квартирі, оскільки я на час звернення була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону, за рішенням суду. Ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на житло. Ст. 345 ЦК України закріплюється право фізичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного комунального майна у порядку, встановленого законом. Ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Частиною 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" від 08 липня 2011 року № 3674-VI (з наступними змінами та доповненнями) встановлено, що за подання позовної заяви немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Позивачем за три вимоги було сплачено 2305,20 грн. (за кожну вимогу по 768,40 грн.). Отже, оскільки позовні вимоги [PERSON] задоволені в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати у розмірі 2305,20 грн.

Outcome: approved