Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

В вересні 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Пята Одеська державна нотаріальна контора про поновлення пропущеного строку звернення до суду та визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину. В подальшому позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, та остаточно просив суд поновити йому пропущений строк звернення до суду, визнати обєкти нерухомого майна спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 5/8 часток обєктів нерухомого майна (1/2 частка спільна сумісна власність та 1/4 частка спадкове майно). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на наступне. 02.06.1990 року між ним та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Від цього шлюбу народились дві спільні доньки відповідачі по справі - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу подружжям [PERSON] було придбано наступне нерухоме майно: за договором купівлі-продажу від 03 липня 2006 року земельна ділянка, площею 0,0321 га, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69; за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року земельна ділянка, площею 0,0047 га, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69; за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року гараж, який знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/7 «А», загальною площею 36,4 кв.м.; за договором купівлі-продажу від 2006 року було придбано 7/200 частин в ДБК «Літній відпочинок», які складались з житлових та господарських споруд за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/7»А», за договором купівлі-продажу від 13.08.1998 року за яким [PERSON] придбала 1/1500 частини ДБК «Літній відпочинок». В подальшому ветхі будівлі та споруди протягом 2000-2010 року були знищені, та подружжям [PERSON] було побудоване наступне майно: домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами під № 69/2, що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2, яке належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого УЖКГ ВК ОМР 24.02.2000 року за № 2-2031, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 06.03.2000 року за реєстраційним номером 34908055 в кн. 255-48, номер запису 40333, яке складається з двох житлових будинків; житловий будинок з вбудованим обєктом торгівлі, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.01.2010 року серії САС № 9117709, та зареєстрованого Комунальним підприємством «ОМТІ та РОН» 01.02.2010 року за реєстраційним номером 29586214 в книзі:302-170, номер запису 43734, який в цілому складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 1115,9 кв.м., житловою площею 386,5 кв.м., основною площею 144,5 кв.м. Позивач зазначив, незважаючи на те, що [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на житловий будинок з вбудованим обєктом торгівлі 01.02.2010 року за вказаною адресою, фактично будівництво на той час не було закінчено, будівельні та внутрішні роботи в обєкті нерухомості продовжились також і після смерті [PERSON], та остаточно будинок був завершений будівництвом вже за особисті кошти [PERSON] в 2012 році, та для завершення та оснащення будівництва позивач витратив з 2010 року по 2012 рік близько 200\~000 доларів США. Позивач вказав, що все вказане майно придбано за спільні кошти подружжя [PERSON], що підтверджується розписками про передачу коштів колишнім власникам обєктів нерухомості, копією договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Одеській товарній біржі від 13.02.1998 року, за яким [PERSON] придбала 1/1500 частину житлового будинку за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69, оригіналом договору купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року, в якому зазначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки на імя [PERSON] за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69 вчинений за згодою чоловіка покупця [PERSON], також оригіналом договору купівлі-продажу від 03 липня 2006 року на імя [PERSON] за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69 також вчинений за згодою чоловіка покупця [PERSON], тобто ще 1998 році у подружжя [PERSON] виникло право спільної сумісної власності на спірні обєкти нерухомого майна, та [PERSON] не зобовязаний доводить наявність права спільної сумісного власності на майно, набуте у шлюбі. 25 липня 2010 року [PERSON] випадково померла не залишивши заповіту. Спадкоємцями першої черги після смерті були - [PERSON] [PERSON] позивач, [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у встановлений законом строк звернулись до Пятої державної нотаріальної контори із відповідними заявами про прийняття та відмови від спадщини на користь інших спадкоємців, та була зведена спадкова справа за № 537/2010. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами під № 69/2, що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2, яке належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого УЖКГ ВК ОМР 24.02.2000 року за № 2-2031, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 06.03.2000 року за реєстраційним номером 34908055 в кн. 255-48, номер запису 40333, яке складається з двох житлових будинків; житлового будинку з вбудованим обєктом торгівлі, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.01.2010 року серії САС № 9117709, та зареєстрованого Комунальним підприємством «ОМТІтаРОН» 01.02.2010 року за реєстраційним номером 29586214 в книзі:302-170, номер запису 43734, який в цілому складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 1115,9 кв.м., житловою площею 386,5 кв.м., основною площею 144,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 368 кв.м.; земельна ділянка, площею 0,0278 га, під № 69/2, що розташована за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, кадастровий номер 5110137500:001:0058, яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ОД № 012653, виданого Управлінням земельних ресурсів ВК ОМР 25.10.2000 року на підставі рішення ОМР народних депутатів від 09.12.1999 року за № 593-ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4448, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 21 грудня 2010 року в приміщенні Пятої Одеської державної нотаріальної контори державним нотаріусом [PERSON] було від імені позивача та від імені неповнолітньої [PERSON] було складено заяву про прийняття ним та його неповнолітньою донькою [PERSON] спадщини за законом після смерті [PERSON] В цій заяві було зазначено, що «зміст ст.225, 229, 231, 233, 1258, 1268, 1283, 1274, 1275, 1280, 1281, 1282, ЦК України, та ст.ст. 13,18,20 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб» йому державним нотаріусом розяснено. [PERSON], батько померлої [PERSON], надав заяву, в якій відмовився від належної йому частки в спадковому майні на користь своїх онук відповідачів по справі. Мати [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріальної контори не зверталась. В листопаді 2011 року нотаріус повідомила позивача та [PERSON] (шлюбна «Семенюк») К.А. про необхідність сплати встановлених законодавством податків, та було визначено дату - 18 листопада 2011 року. Позивач сплатив всі необхідні податки за всіх спадкоємців та 18 листопада 2011 року, зявившись до Пятої Одеської державної нотаріальної контори державним нотаріусом [PERSON]М від його імені та від імені неповнолітньої доньки [PERSON] було складено заяву про видачу йому та неповнолітній донці [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом, в якій вже було зазначено що йому розяснені права щодо прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] В цій заяві було вказано, що «мені ([PERSON]А.) розяснені положення ст. 60 СК України». Також нотаріус зазначила, що вищезгадане майно набуте померлою за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, згідно ст. 57 СК України, та є особистою приватною власністю померлої. На одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя позивач не претендує, саме цього не було йому розяснено нотаріусом при подачі заяви 21 грудня 2010 року про прийняття спадщини за законом. На думку позивача, нотаріус, зазначаючи у заяві від 18 листопада 2011 року, що вказане майно є особистою приватною власністю померлої, та придбане за її особисті кошти не зясувала та не встановила жодної обставини і не перевірила, що вказане майно не належало померлій на підставі ст. 57 СК України, навіть, вказане нерухоме майно, є спільним сумісним майном подружжя, придбаним та новозбудованим подружжям [PERSON] за період зареєстрованого шлюбу з 1990 року по 2010 рік. Позивач вказав, що підписав цю заяву на вимогу нотаріуса, так як вона повідомила, що без цієї заяви вона не може видати свідоцтва про право власності за законом. 18.11.2011 року позивачу та відповідачам по справі були видані свідоцтва про право власності на спадщину за законом без врахування належної йому 1/2 частки в спільному сумісному майні подружжя. На час отримання свідоцтв про право на спадщину за законом позивач навіть не звернув уваги щодо розміру належної йому частки в успадкованому майні. На початку 2015 року відповідач [PERSON] звернулась до позивача з вимогою отримання частини прибутку від здачі в оренду приміщень обєктів нерухомого майна, яке було успадковане після смерті [PERSON] та які знаходяться за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2 пропорційно від належної їй частки у спадковому майні. Після цього, позивач звернувся за правовою допомогою, де йому було розяснено, що при видачі свідоцтв про право на спадщину за законом після смерті дружини нотаріусом була допущена недбалість при визначенні розміру частки спадкоємців у спадщині, так як усе спадкове майно було нажите подружжям [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, тому позивач мав право на отримання свідоцтва на право власності на 1/2 частку у спільному сумісному майні подружжя та 1/4 частку в спадковому майні. На підставі вищевикладеного, не досягнувши з доньками згоди про мирове вирішення питання, позивач звернувся до суду за захистом свої порушених прав та інтересів та просить суд його позов задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнали, та звернулись до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання за [PERSON] та [PERSON] права власності на 3/8 частки спадкового майна кожному, посилаючись на те, що доводи [PERSON] викладені в первісному позові недостовірні так як [PERSON] при отриманні свідоцтва на право власності в порядку спадкування за законом визнав, що спадкове майно набуте померлою [PERSON] за час шлюбу, але за кошти, які належали [PERSON] особисто. У судове засідання зявився позивач, адвокат позивача, які наполягали на задоволенні уточненого первісного позову в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в своїй уточненій позовній заяві, а в задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Відповідач [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову, та просили задовольнити зустрічний позов. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, сповіщалась належним чином про час та місце розгляду належним чином. Її представник в судовому засіданні заперечував проти задоволення первісного позову, та просив задовольнити зустрічний позов. Третя особа [PERSON] позовні вимоги [PERSON] не визнав, просив відмовити в задоволенні первісного позову, а зустрічний позов задовольнити. Представник Пятої Одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява, в якій він просить справу розглядати без його участі, та вирішення спору залишає на розсуд суду. Дослідивши і оцінивши надані сторонами докази, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову повинно відмовити. Зі змісту ст. 3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Судом встановлено, що 02.06.1990 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб в Іллічівському відділі ЗАГС, актовий запис № 422, та видане свідоцтво ІІІ-ЖД № 308241. Від цього шлюбу народились дві доньки [PERSON] [INFO] та [PERSON] (шлюбна Семенюк) [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу подружжям [PERSON] було придбано наступне нерухоме майно: за договором купівлі-продажу від 03 липня 2006 року земельна ділянка, площею 0,0321 га, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69; за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року земельна ділянка, площею 0,0047 га, яка розташована за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69; за договором купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року гараж, який знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/7 «А», загальною площею 36,4 кв.м.; за договором купівлі-продажу від 2006 року було придбано 7/200 частин в ДБК «Літній відпочинок», які складались з житлових та господарських споруд за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/7»А», за договором купівлі-продажу від 13.08.1998 року за яким [PERSON] придбала 1/1500 частини ДБК «Літній відпочинок». Згідно свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO] померла 25 липня 2010 року. 21 грудня 2010 року спадкоємці першої черги [PERSON], [PERSON], від імені якої діяв її батько [PERSON], [PERSON] звернулись до Пятої Одеськоїдержавної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON], та була зведена спадкова справа № 537/2010. Батько померлої [PERSON] відмовився від належної йому частки в спадковому майні на користь [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді: домоволодіння з надвірними будівлями та спорудами під № 69/2, що розташоване за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2, яке належало [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння, виданого УЖКГ ВК ОМР 24.02.2000 року за № 2-2031, зареєстрованого КП «ОМБТІ та РОН» 06.03.2000 року за реєстраційним номером 34908055 в кн. 255-48, номер запису 40333, яке складається з двох житлових будинків; житлового будинку з вбудованим обєктом торгівлі, виданого Виконавчим комітетом Одеської міської ради 28.01.2010 року серії САС № 9117709, та зареєстрованого Комунальним підприємством «ОМТІтаРОН» 01.02.2010 року за реєстраційним номером 29586214 в книзі:302-170, номер запису 43734, який в цілому складається з одного житлового будинку літ. «А», загальною площею 1115,9 кв.м., житловою площею 386,5 кв.м., основною площею 144,5 кв.м., розташованого на земельній ділянці площею 368 кв.м.; земельна ділянка, площею 0,0278 га, під № 69/2, що розташована за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, кадастровий номер 5110137500:001:0058, яка належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії І-ОД № 012653, виданого Управлінням земельних ресурсів ВК ОМР 25.10.2000 року на підставі рішення ОМР народних депутатів від 09.12.1999 року за № 593-ХХІІІ, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4448, цільове призначення для обслуговування житлового будинку та господарських споруд. З матеріалів спадкової справи, копія якої залучена до матеріалів справи, вбачається, що 21 грудня 2010 року [PERSON], який діяв від свого імені та від імені неповнолітньої [PERSON] підписав заяву, складену державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] про прийняття [PERSON] та його неповнолітньою донькою [PERSON] спадщини після смерті дружини [PERSON], яка померла 25 липня 2010 року. В заяві про прийняття [PERSON] спадщини зазначено «зміст ст.ст. 225, 229, 231, 233, 1258, 1268, 1283, 1274, 1275, 1280, 1281, 1282 ЦК України, ст.ст. 13, 18, 20 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб» державним нотаріусом заявнику розяснено. 18 листопада 2011 року від імені [PERSON], який діяв в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] була складена заява про видачу [PERSON] та неповнолітній [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за законом, в якій зазначено «мені розяснені положення ст. 60 СК України», також вказано «що вищезгадане майно набуте померлою за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, згідно ст. 57 СК України, та є особистою приватною власністю померлої. На одержання свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя я не претендую». 18 листопада 2011 року державним нотаріусом Пятої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] були видані наступні свідоцтва про право на спадщину за законом (надалі Свідоцтво): свідоцтво від 18.11.2011 року на 3/8 частки житлового будинку з вбудованим обєктом торгівлі за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2 виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1370; свідоцтво від 18.11.2011 року на 3/8 частки житлового будинку з вбудованим обєктом торгівлі за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2 виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1385; свідоцтво від 18.11.2011 року на 1/4 частку житлового будинку з вбудованим обєктом торгівлі за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2 виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1355; свідоцтво від 18.11.2011 року на 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2 виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1346; свідоцтво від 18.11.2011 року на 3/8 частки житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2 виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1349; свідоцтво від 18.11.2011 року на 1/4 частку домоволодіння з надвірними спорудами, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/2 виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1392; свідоцтво від 18.11.2011 року на 1/4 частку земельної ділянки , площею 0,0278 га під № 69/2, розташованої в м. Одесі по Фонтанській дорозі, кадастровий номер 5110137500:52:001:0058, виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1361; свідоцтво від 18.11.2011 року на 3/8 частки земельної ділянки, площею 0,0278 га під № 69/2, розташованої в м. Одесі по Фонтанській дорозі, кадастровий номер 5110137500:52:001:0058, виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1376; свідоцтво від 18.11.2011 року на 1/4 частку земельної ділянки , площею 0,0278 га під № 69/2, розташованої в м. Одесі по Фонтанській дорозі, кадастровий номер 5110137500:52:001:0058, виданого на імя [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1394. Зазначені обставини підтверджуються сторонами у справі і відповідними письмовими доказами. Відповідно до вимог ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру, витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Судом досліджені оригінали розписок: від 14.06.2006 року за якою [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток в розмірі 25200,00 грн. (5000,00 доларів США) в рахунок придбання гаражу, за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/7, та згідно цієї розписки [PERSON] отримав ще 5000,00 доларів США від [PERSON] 29.06.2006 року, від 03.05.2006 року за якою [PERSON] отримала від [PERSON] аванс в розмірі 45\~000,00 доларів США в рахунок придбання квартири № 3 та земельної ділянки за адресою [ADDRESS], та згідно якої 07.05.2006 року вона отримала ще 2\~000,00 доларів США, та 11.05.2006 року 23\~000,00 доларів США, взагалі 70\~000,00 доларів США. Також, судом досліджений оригінал технічного паспорту № 3525601.0601 від 01.06.2006 року, виданий [PERSON], за яким [PERSON] належало 7/200 часток в СК «Літній відпочинок», які складались з літ. «А» [ADDRESS] загальною площею 48,1 кв.м. та копія договору купівлі-продажу від 25 грудня 2006 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила гараж, який знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69/7 «А», загальною площею 36,4 кв.м., означений в схематичному плані літ. «Е1», зареєстровано в реєстрі за № 1-5565 та оригінал технічного паспорту на нього. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] засвідчили, що вони знали подружжя [PERSON], так як були сусідами, грошові кошти, які зазначені в розписках вони особисто отримували від [PERSON], та він особисто з ними розраховувався та займався усіма питаннями щодо укладання угод в нотаріальній конторі, також підтвердили, що будівництвом обєктів нерухомості займався саме [PERSON], та у них не виникає сумніву, що ці кошти були коштами саме подружжя [PERSON]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] також засвідчив, що він не один рік працював будівельником на будівництві обєкту нерухомості за адресою м.Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69 та 69/2, яке належало подружжю [PERSON], всі розрахунки з будівництва з ним особисто проводив [PERSON], та у нього також не має сумніву, що, кошти, які він отримував від [PERSON] на придбання будівельних матеріалів та як оплату за свою працю були коштами подружжя [PERSON]. Суд критично відноситься до свідчень відповідача [PERSON] стосовно того, що вказане майно було придбано в 2006 році за особисті кошти її матері [PERSON], та остання в подальшому за власні кошти вела будівництво нового обєкту нерухомості та те, що її батько [PERSON] постійно знаходився на фінансовому утриманні її матері, так як на момент смерті [PERSON] [PERSON] було 12 років, та це є, на думку суду лише міркуванням [PERSON] Під час надання [PERSON] та [PERSON] пояснень щодо обґрунтування своїх вимог, було встановлено і не спростовано сторонами по справі, що між батьком та ними вже тривалий час існують напружені психологічні відносини, які почались після того, як позивач [PERSON] через певний час після смерті своєї дружини зареєстрував другий шлюб, та в цьому шлюбі у нього народилась дитина. Судом також встановлено, що державний нотаріус [PERSON] залишила оригінали договорів купівлі-продажу обєктів нерухомого майна від 03 липня 2006 року, за яким [PERSON] продала, [PERSON] придбала земельну ділянку, площею 0,0324 га, розташовану за адресою м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 69, зареєстровано в реєстрі за № 2094, та від 25 грудня 2006 року, за яким [PERSON] продала, а [PERSON] купила земельну ділянку, площею 0,0047 га, яка розташована за адресою вул. Фонтанська дорога, 69 в м. Одесі за згодою свого чоловіка [PERSON] без врахування при прийнятті документів від [PERSON] для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вирішуючи спір, суд застосовує і керується принципом верховенства права (ст.ст. 8 і 129 Конституції України), складовими якого є вимога щодо правової визначеності і передбаченості, а також вимога справедливості. Суд також застосовує такі загальні засади цивільного законодавства, як неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України). Таким чином, суд вважає, що [PERSON], довів суду, що вказані обєкти нерухомості, на які видані свідоцтва про право власності на спадщину за законом є обєктами спільної сумісної власності подружжя, при цьому суд враховує, що відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON] не надали суду жодних належних та допустимих доказів стосовно викладених в своїй зустрічній позовній заяві доводів, а саме, що спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], яка померла 25 липня 2010 року, було придбано нею за особисті кошти. Ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові\~\~на\~\~праві\~\~спільної\~\~сумісної\~\~власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування,\~\~є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, набуття майна за час шлюбу, створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов'язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі. Згідно Закону України «Про нотаріат», відповідних інструкцій щодо ведення нотаріальних дій, розроблених методик обовязком нотаріуса є реалізація принципу сприяння фізичним та юридичним особам у здійсненні їхніх прав і захисті законних інтересів. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус повинен додержуватися норм Закону України "Про нотаріат", а також норм матеріального права. Така регламентація вказує, що він не може керуватися різними відомчими актами, інструкціями, що не зареєстровані в органах юстиції. Свої обовязки нотаріус повинен також виконувати відповідно до присяги, а значить, за вимогами людської моралі добросовісно ставитися до своєї роботи. Нотаріус зобовязаний сприяти заінтересованим особам у здійсненні їхніх прав і захисті законних інтересів. Під час бесіди він має: встановити взаємовідносини між заінтересованими особами та мету, яку вони переслідують, вчиняючи нотаріальну дію; перевірити документи щодо їх достовірності, допустимості й належності; правильно визначити норму матеріального права, яка регулює відносини між цими особами, і в разі необхідності розяснити її заінтересованим особам. Обовязком нотаріуса є розяснення учасникам нотаріального провадження їхніх прав та обовязків, що випливають із вчинюваної дії, щоби прояснити взаємовідносини заінтересованих осіб, запобігти можливим в майбутньому спорам і несподіваним ситуаціям. Крім того, нотаріус зобовязаний розяснити заінтересованим особам їхнє право на вільне волевиявлення під час вчинення нотаріальної дії, право відмовитися від її вчинення, поки вони ще не підписали документа. На зміст нотаріальної дії часто може впливати юридична необізнаність, помилкова оцінка конкретної правової ситуації, непередбаченість заінтересованих осіб та інші обставини. Тому дуже важливого значення набуває обовязок нотаріуса попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій, щоб саме ці обставини не могли бути використані їм на шкоду. Цей обовязок нотаріуса вельми сприяє запобіганню правопорушенням і реальному захистові субєктивних прав громадян та організацій. Із матеріалів спадкової справи вбачається, що державний нотаріус [PERSON] проявила професійну недбалість при подачі [PERSON] заяви від 21 грудня 2010 року та не розяснила [PERSON] його права на отримання свідоцтва про право власності на частку майна, набутого подружжям під час шлюбу, в шаблоні заяви, яку підписав [PERSON] було лише зазначено, що зміст ст.ст. «зміст ст.225, 229, 231, 233, 1258, 1268, 1283, 1274, 1275, 1280, 1281, 1282, ЦК України, та ст.ст. 13,18,20 ЗУ «Про податок з доходів фізичних осіб» [PERSON] державним нотаріусом розяснено. Суд критично відноситься до тверджень представників відповідачів по первісному позову щодо відсутності спору між позивачем [PERSON] та відповідачами, так як в судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] не визнають, що їх батьку належить 1/2 частка спільного сумісного майна, на яку він має право згідно чинного законодавства, та 1/4 частка спадкового майна після смерті дружини [PERSON] Згідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною 1 ст. 120 ЗК встановлено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю, споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни цільового призначення. Згідно до положень п. 212 Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» від 03.03.2004 року «20/5, чинної на момент видачі свідоцтва, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину перевіряє факт смерті спадкодавця, місце і час відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обовязково вимагаються відповідні документи. Відповідно до ч. 1 п. 224 вказаної Інструкції нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки у спільному сумісному майні. Згідно ч. 1. ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на 1/2 частку спільного майна. Положення ст. 14 Конституції України, за якою право власності в Україні є непорушним і Конвенція про захист прав людини та основних свобод від 04.11.1950 року, за якою кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права. При цьому суд вважає, докази, які надані [PERSON] та [PERSON] та їх представниками, суперечать фактичним даним, належним та допустимим доказам, а також звичайним логічним висновкам, до яких приходить суд, проаналізувавши наведені вище обставини, які були зазначені позивачем під час розгляду справи. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки (ст. 257 ЦК України). При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Разом з тим згідно із ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судому лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Позивач [PERSON], ще при зверненні до суду в вересні 2015 року просив суд застосувати позовну давність та поновити йому пропущений строк звернення до суду, що підтверджується матеріалами справи. П.1 ст. 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості (рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші про Сполученого Королівства»). Тому, на думку суду, позивач [PERSON] довів суду той факт, що він дізнався про порушення своїх майнових прав та інтересів лише на початку 2015 року, тому суд задовольняє вимоги [PERSON] щодо поновлення пропущеного строку звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів.

Outcome: approved