Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

В жовтні 2019 року позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача в якому просили стягнути з [PERSON] Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 156 669,01 грн. (один мільйон сто пятдесят шість тисяч шістсот шістдесят девять гривень, одна копійка), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви 26 вересня 2018 року складає 35 000,00 євро (тридцять пять тисяч євро); майнову шкоду у розмірі 422 219,66 грн. (чотириста двадцять дві тисячі двісті девятнадцять гривень, шістдесят шість копійок), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви 26 вересня 2018 року складає 12 776, 07 євро (дванадцять тисяч сімсот сімдесят шість євро, сім євроцентів); стягнути з [PERSON] Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 156 669,01 грн. (один мільйон сто пятдесят шість тисяч шістсот шістдесят девять гривень, одна копійка), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви 26 вересня 2018 року складає 35 000,00 євро (тридцять пять тисяч євро); майнову шкоду у розмірі 106 666,50 грн. (сто шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень, пятдесят копійок), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви 26 вересня 2018 року складає 3 227,65 євро (три тисячі двісті двадцять сім євро, шістдесят пять євроцентів); стягнути з [PERSON] Федерації на користь [PERSON] моральної шкоди у розмірі 1 156 669,01 грн (один мільйон сто пятдесят шість тисяч шістсот шістдесят девять гривень, одна копійка), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви 26 вересня 2018 року складає 35 000,00 євро (тридцять пять тисяч євро); стягнути з [PERSON] Федерації на користь [PERSON] моральну шкоду у розмірі 1 156 669,01 грн. (один мільйон сто пятдесят шість тисяч шістсот шістдесят девять гривень, одна копійка), що за офіційним курсом Національного Банку України станом на день підписання позовної заяви 26 вересня 2018 року складає 35 000,00 євро (тридцять пять тисяч євро). Свій позов обґрунтовують тим, що у квітні 2014 року після незаконної анексії [PERSON] Федерацією Автономної [PERSON] Крим, та на момент початку другої фази збройної агресії [PERSON] Федерації проти України на території Луганської та Донецької областей України, вони перебуваючи у спільному шлюбі, під час якого народилися 08.08.2001 року [PERSON] та 10.04.2003 року [PERSON], були зареєстровані та проживали разом із дітьми за адресою: [ADDRESS] Україна. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належать: - 2/3 частки трикімнатної квартири №40, загальною площею 68,5 кв.м., яка знаходиться в будинку №156 по вул. Горького в м. Донецьку Донецької області, що підтверджується договором дарування квартири від 26.01.2007 року, зареєстрованим в реєстрі № 1006, витягом з державного реєстру правочинів від 26.01.2007 року № 3495338, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2007 року №13417220; - трикімнатна квартира № 61, загальною площею 69,7 кв.м., яка знаходиться в будинку № 57 по вул. Щорса, в м. Донецьку Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.12.2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 8355, витягом з державного реєстру правочинів від 04.12.2007 року № 5074854, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 06.12.2007 року №16938881. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить: -однокімнатна квартира № 5, загальною площею 30,8 кв.м., яка знаходиться в будинку №2 по вул. Гірнича в м. Донецьку Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.03.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за №281, витягом з державного реєстру правочинів від 07.03.2008 року № 5565849 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.04.2008 року №18471692; Позивачі зазначають, що негативні наслідки збройної агресії [PERSON] Федерації проти України, тимчасова окупація, прояви насильства та порушення прав людини на тимчасово окупованій території України, особисто для них призвели до втрати житла і майна, неможливості проживання на тимчасово окупованій [PERSON] Федерацією території міста Донецька Донецької області, стали причиною того, що вони разом із двома неповнолітніми дітьми, вимушено переселилися в липні 2014 року до підконтрольної Україні території - м. Бровари. Постановою Верховної\~Ради України\~Про визнання\~окремих районів,\~міст,\~селищ і\~сіл Донецької\~та Луганської\~областей тимчасово\~окупованими територіями\~від 17.03.2015\~року №\~254-VIII,\~визнано тимчасово\~окупованими територіями\~окремі райони,\~міста,\~селища і\~села Донецької\~та Луганської\~областей,\~в яких\~відповідно до\~Закону України\~Про особливий\~порядок місцевого\~самоврядування в\~окремих районах\~Донецької та\~Луганської областей\~від 16.09.2014\~р.\~№ 1680-УІІ\~запроваджується особливий\~порядок місцевого\~самоврядування,\~до моменту\~виведення усіх\~незаконних збройних\~формувань,\~російських окупаційних\~військ,\~їх військової\~техніки,\~а також\~бойовиків та\~найманців з\~території України\~та відновлення\~повного контролю\~України за\~державним кордоном\~України.\~До переліку\~населених пунктів,\~які визнані\~цією постановою\~окупованими входить\~також і\~м.\~Донецьк Донецької\~областіУкраїни. Позивачі [PERSON] та [PERSON] зазначають, що вони зверталися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, за результатами розгляду якої рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2018 року у цивільній справі №361/7097/17, яке не оскаржувалось з боку [PERSON] Федерації у встановленому порядку та набрало законної сили, встановлено факт вимушеного переселення [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], в липні 2014 року з окупованої території Донецької області України внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Донецької області України. Позивачі вказують на те, що збройною агресією [PERSON] Федерації проти України та окупацією [PERSON] Федерацією частини території Луганської області України їм завдано істотної моральної та майнової шкоди. В свою чергу посилаються на вимоги ч. 2, 3 ст. 23 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) та Правила суду - компенсація шкоди, які оприлюднені 01.01.2016 р. Європейськи судом з прав людини (надалі - ЄСПЛ) які використовуються ЄСПЛ при розгляді справ із компенсації шкоди. ЄСПЛ, спираючись на норми, закріплені у Європейській конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., ратифікованої Законом України від 17.07.1997 р. № 475/97-ВР (далі - Європейська конвенція), затвердивши Правила суду - компенсація шкод, виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених Європейською конвенцією, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер, а також мати характер множинності. Підпунктом 15 п. 3 вказаних вище Правил встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявники, які вважають себе жертвами більш одного порушення Європейської конвенції, може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. Крім того, ЄСПЛ прийнято ряд рішень у справах щодо виплати компенсації за збитки нематеріального характеру через примусове переселення особи. Зокрема, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Лоізіду проти Турецької [PERSON] (САSЕ ОF ЛОIZIDOU v. ТURKEY (Аrtісlе 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), Турецька [PERSON] зобовязана сплатити позивачу компенсацію, зокрема й за моральні страждання через незаконну окупацію Збройними Силами Турецької [PERSON] Північного Кіпру, де народилась та проживала позивач. У вказаному рішенні ЄСПЛ зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності, а також моральному стражданні через змушене переселення з зазначеної окупованої території. Відповідно до згаданого рішення ЄСПЛ (п. 3 резолютивної частини рішення), Турецька [PERSON] має сплатити позивачу компенсацію моральної шкоди у розмірі 20 000 (двадцять тисяч) кіпрських фунтів (станом на 01.01.1998 року Європейський Союз при підготовці до запровадження єдиної валюти ЄЄ - євро, виходив із співвідношення 0,585274 кіпрських фунтів за 1 євро). Пунктом 5 резолютивної частини зазначеного рішення ЄСПЛ встановлено, що після сплину терміну в три місяці, відведеного для виконання Турецькою [PERSON] рішення ЄСПЛ і до здійснення остаточної виплати, на встановлену у судовому рішенні суму компенсації моральної шкоди нараховуватиметься пеня в розмірі 8 (вісім) відсотків річних. Позивачі зазначають, що рішення ЄСПЛ у справі Лоізіду, зокрема базувалося на Європейській конвенції, ст. 2 яка говорить, що право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчинені злочину, за який закон передбачає таке покарання. Стаття 3 Європейської конвенції зазначає, нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню. Стаття 5 Європейської конвенції встановлює, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Згідно із ст. 8 Європейської конвенції, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Статтею 9 Європейської конвенції встановлено, що кожен має право на свободу думки, совісті та релігії. Кожен має право на свободу вираження поглядів (ст. 10 Європейської конвенції). Відповідно до ст. 11 Європейської конвенції, кожен має право на свободу мирних зібрань і свободу об'єднання з іншими особами, включаючи право створювати профспілки та вступати до них для захисту своїх інтересів. Користування правами та свободами, визнаними в Європейській конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою - статі, раси, кольору шкіри, мови, релігії, політичних чи інших переконань, національного чи соціального походження, належності до національних меншин, майнового стану, народження, або за іншою ознакою (ст. 14 Європейської конвенції). Підставою звернення до суду із вимогами про стягнення з [PERSON] Федерації шкоди, завданої позивачам збройною агресією останньої проти України є численні порушення [PERSON] Федерацією зазначених основоположних прав і свобод, про що свідчать наступні обставини. Так, позивачі зазначають, що до початку збройної агресії [PERSON] Федерації проти України вони були повноправними громадянами держави Україна, де людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Проживаючи на території м. Донецька, вони мали налагоджений побут, вели повноцінне життя, виховували дітей та користувалися усіма особистими немайновими та майновими благами, котрі гарантовані державою. Але, зважаючи на незаконну окупацію [PERSON] Федерацією частини території Донецької області, вони були позбавлені налагодженого ритму життя. До початку, так званої, руської весни місцеве населення шанувало та дотримувалося звичаїв українського народу, відзначало державні свята та передавало від покоління до покоління традиції своїх предків. Українська символіка використовувалася і пропагувалася, патріотичні заходи проходили з успіхом і бажанням брати участь в них. З початком 2014 року ситуація почала змінюватися. Місцевих мешканців зазивали приєднуватись до [PERSON] Федерації, шляхом створення окремої республіки. Тих, хто виражав своє незадоволення ліквідовували. Позивачі зазначають,що вони боялися висловлювати свої проукраїнські думки, оскільки для окупантів закон один - це зброя. Мітинги та мирні акції на підтримку єдності України швидко розганялися і дуже часто закінчувалися трагічно. В кінці квітня 2014 року відбувся марш за єдину Україну, яких проходив по вулиці [PERSON]. Під час маршу на учасників напали люди в камуфляжі і з бітами, які викрикували проросійські лозунги. Вже на\~весні 2014\~року російські\~окупанти захопили\~Обласну державну\~адміністрацію,\~СБУ,\~прокуратуру.\~В місті\~почали встановлюватися\~блокпости,\~на яких\~стояли люди\~в камуфляжі,\~перевіряли документи.\~Часто поведінка\~цих людей\~була дуже\~агресивною та\~неадекватною.\~Також в\~місто почала\~стрімко стягуватися\~військова техніка,\~зброя,\~відбувалися грабування\~та обстріли\~мешканців міста,\~ґвалтування жінок.Позивачі вказують, що вони бачили зруйновані житлові та адміністративні будівлі, спалені автомобілі на околицях та в центрі міста. Бачили, як зривали українські прапори. Озброєні люди, одягнені у форму з розпізнавальними знаками РФ, штурмували українські військові підрозділи, прикордонну частину, військкомати і відділення міліції, які знаходяться в межах міста. Ситуація загострювалась\~з кожним\~днем,\~поступово в\~місті припинили\~свою діяльність\~адміністративні та\~комунальні служби.\~Став відчуватися\~брак харчів\~та іншихпредметів першої необхідності. Закрилися банки: перестали виплачувати зарплати, пенсії та інші соціальні виплати. Перестали транслювати українські телеканали, не працювало україномовне радіо. Почалися постійні перебої із світлом та водою. Була введена комендантська година. Позивачі посилаються\~на те,\~що у\~зв'язку\~із загостренням\~ситуації вони\~ більше\~не могли\~отримувати гарантоване\~Конституцією України,\~міжнародними правовими\~нормами і\~конвенціями ООН,\~право на\~безпечне життя,\~медичне обслуговування,\~роботу,\~правову допомогу\~тощо.Описані вище обставини призвели до неможливості подальшого проживання в [INFO], а тому влітку 2014 року, позивачі із дітьми вимушені були переміститися до безпечної підконтрольної Україні території. Таким чином, внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та окупації [PERSON] Федерацією частини території Луганської області України порушені їх права, передбачені розділом II Конституцією України, Європейською конвенцією, Женевською конвенцією про захист цивільного населення під час війни 1949 року, іншими міжнародними актами, зокрема, такі як: право на життя, право на повагу до честі та гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті і релігії тощо. Позивачі зазначають, що порушення їх прав з боку [PERSON] Федерації, зокрема гарантованих статтями 2, 3, 5, 8, 9, 10, 11, 14 Європейської конвенції, згідно із Правилами суду - компенсація шкоди ЄСПЛ, є множинними і факт множинності порушень має враховуватись судом. На підставі чинних нормативно-правових актів та практики Європейського суду з аналогічних питань, з урахуванням характеру, обсягу та тривалості порушень особистих прав, свобод та інтересів, завдану моральну шкоду вони [PERSON], [PERSON], діючі також в інтересах неповнолітніх дітей, [PERSON] та [PERSON], для кожного з них окремо оцінили в 1 156 669,01 грн. (один мільйон сто пятдесят шість тисяч шістсот шістдесят девять гривень, одна копійка), що є еквівалентом 35 000,00 [PERSON] (тридцять пять тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову. Позивачі також зазначили, що збройною агресією [PERSON] Федерації їм завдано майнової шкоди. Розмір майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню [PERSON], становить 422 219,66 грн (чотириста двадцять дві тисячі двісті девятнадцять гривень, шістдесят шість копійок), що є еквівалентом 12 776,07 [PERSON] (дванадцять тисяч сімсот сімдесят шість євро, сім євроцентів) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову. Розмір збитків (майнової шкоди), що підлягають відшкодуванню [PERSON], становить 106 666,50 грн (сто шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень, пятдесят копійок), що є еквівалентом 3 227,65 [PERSON] (три тисячі двісті двадцять сім євро, шістдесят пять євроцентів) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову. Завдані збитки позивачі обґрунтовують наступним чином. Позивачі зазначають, що внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації порушено їх цивільне право, а саме позбавлено можливості користуватися належним майном та вилучати корисні властивості належного майна для задоволення власних потреб, зокрема шляхом передачі іншим особам в оренду належних [PERSON] трикімнатної квартири № 40, загальною площею 68,5 кв.м., яка знаходиться в будинку №156 по вул. Горького в м. Донецьку Донецької області та трикімнатної квартири № 61, загальною площею 69,7 кв.м., яка знаходиться в будинку № 57 по вул. Щорса, в м.Донецьку Донецької області, а також належної [PERSON] однокімнатної квартири № 5, загальною площею 30,8 кв.м., яка знаходиться в будинку № 2 по вул. Гірнича в м. Донецьку Донецької області. Розмір упущеної вигоди розраховується на підставі розміру середньої місячної вартості оренди трикімнатної та однокімнатної квартир в м. Донецьку Донецької області України, з урахуванням періоду, в який позивачі зазнали збитків. Отже, розмір збитків у формі упущеної вигоди, розраховується за формулою: Ув= СМЖ*П*ЧЖ, де Ув - упущена вигода; Смж - середня місячна вартість оренди житла; П - період, в який позивач зазнав збитків; Чж - частка житла, належна позивачу на праві власності. Частки належних на праві часткової власності квартир становлять для: -[PERSON] 2/3 трикімнатної квартири та 100% (1 частка) трикімнатної квартири; -[PERSON] 100% (1 частка) однокімнатної квартири. Період який був врахований для обчислення вказаних збитків у вигляді упущеної вигоди становить 50 місяць, тобто як зазначили позивачі з липня 2014 року по вересень 2018 року Середня місячна вартість оренд трикімнатної та однокімнатної квартири в м.Донецьку Донецької області, встановлена з огляду на наявні в мережі Інтернет оголошення, щодо передачі аналогічного житла в довгострокову оренду, становить: для трикімнатної\~квартири:\~5\~066,66\~грн (п'ять\~тисяч шістдесят\~шість гривень\~шістдесят шість\~копійок);для однокімнатної квартири: 2 133,33 грн (дві тисячі сто тридцять три гривні, тридцять три копійки). \~ \~ \~ \~Таким чином, у зв'язку з неможливістю передати в оренду належні квартири та отримувати відповідний дохід, виходячи з середньомісячної вартості оренди аналогічного житла в м. Донецьку Донецької області України, упущена вигода, завдана позивачам [PERSON] Федерацією, за період з липня 2014 р. по вересень 2018 р. (50 місяць) становить: -для [PERSON]: ((5066,66*50)*2/3)+((5066,66*50)*1)=422 219,66 гри (чотириста двадцять дві тисячі двісті девятнадцять гривень, шістдесят шість копійок), що є еквівалентом 12 776,07 [PERSON] (дванадцять тисяч сімсот сімдесят шість євро, сім євроцентів) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позовної заяви; -для [PERSON]: (2133,33*50)* 1=106 666,50 грн (сто шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень, пятдесят копійок), що є еквівалентом 3 227,65 [PERSON] (три тисячі двісті двадцять сім євро, шістдесят пять євроцентів) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позовної заяви. Статтею 22 ЦК України встановлено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. При цьому зазначається, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 1,3 ст. 22 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Безпосереднім субєктом, внаслідок умисних дій якого завдана моральна та майнова шкода є [PERSON] Федерація, її Збройні Сили та створені нею збройні формування, що мають на озброєнні та використовують засоби, які становлять підвищену небезпеку для оточуючих. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Пунктами 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 6 ст. 5 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 р. №1207-УІІ передбачено, що відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським обєднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на [PERSON] Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Відповідальність [PERSON] Федерації, відповідно до принципів і норм міжнародного права, за майнову чи немайнову шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації також встановлена ч. 4 ст. 2 Закону України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях від 18.01.2018 р. №2268-УІІ. За змістом ч. 3 ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973 року N2148-УIII, кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов'язується: а) забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; Б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту; с) забезпечити застосування компетентними властями засобів правового захисту, коли вони надаються. Окрім цього,\~як вбачається\~зі змісту\~ст.\~4,\~5,\~6\~Закону України\~Про особливості\~державної політики\~із забезпечення\~державного суверенітету\~України на\~тимчасово окупованих\~територіях у\~Донецькій та\~Луганській областях\~ціллю державної\~політики \~єзахист прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, шляхом вжиття заходів органами державної влади та їх посадовими особами, що діють на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України; основним напрямком захисту прав і свобод цивільного населення є - захист основоположних політичних і громадянських прав і свобод людини. Таким чином, позивачі посилаючись на вищенаведені обставини та правові норми вважають, що в них наявні всі правові підстави для стягнення з [PERSON] Федерації, як з учасника цивільних правовідносин, на користь [PERSON], [PERSON]В та двох неповнолітніх дітей, [PERSON], [PERSON] грошового еквіваленту справедливої компенсації завданої [PERSON] Федерацією моральної та майнової шкоди у розмірі: (1 156 669,01 *4)+(422 219,66 +106 666,50)= 5 155 562,20 грн (пять мільйонів сто пятдесят пять тисяч пятсот шістдесят дві гривні, двадцять копійок), що є еквівалентом 156 003,73 [PERSON] (сто пятдесят шість тисяч три євро, сімдесят три євроцента) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання цього позову. 12 листопада 2018 року ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Радзівіл А.Г. прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за вищевказаним позовом за правилами позовного провадження, призначено підготовче засідання на 16 січня 2019 року. \~ \~ \~ \~16 січня 2019 року ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~Позивачі в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, до суду подали заяви про можливість розгляду справи у їх відсутності, просили позов задовольнити. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Пояснення надала аналогічні змісту позовної заяви. \~ \~ \~ \~Представник відповідача в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Будь яких заяв, щодо поважності причин неявки в судове засідання до суду не подав. Суд вислухавши пояснення представника позивачів [PERSON], дослідивши письмові докази у справі, встановивши обставини у справі та відповідні їм правовідносини, дійшов наступного висновку. Відповідно ч.\~1,\~2\~76 ЦПК\~України доказами\~є будь-які\~дані,\~на підставі\~яких суд\~встановлює наявність\~або відсутність\~обставин (фактів),\~що обґрунтовують\~вимоги і\~заперечення учасників\~справи,\~та інших\~обставин,\~які мають\~значення для\~вирішення справи. Ці\~дані встановлюються\~такими засобами: 1)\~письмовими,\~речовими і\~електронними доказами; 2)\~висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно ч. 1, 2, 3, ст. 77 ЦПК України належними є\~докази,\~які містять\~інформацію щодо\~предмета доказування. Предметом\~доказування є\~обставини,\~що підтверджують\~заявлені вимоги\~чи заперечення\~або мають\~інше значення\~для розгляду\~справи і\~підлягають встановленню\~при ухваленні\~судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно ч.\~1,\~5,\~6\~ст.\~81\~ЦПК України кожна\~сторона повинна\~довести ті\~обставини,\~на які\~вона посилається\~як на\~підставу своїх\~вимог або\~заперечень,\~крім випадків,\~встановлених цим\~Кодексом. Докази\~подаються сторонами\~та іншими\~учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 27 квітня 2001 року між [PERSON] та [PERSON], був зареєстрований шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 317, та Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 27 квітня 2001 року видано свідоцтво про одруження серії І-НО № 131780. ( а.с. 26). Після реєстрації шлюбу прізвище дружини Торкіна. Від спільного шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] (свідоцтво про народження видано Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 04 вересня 2001 року, серії І-НО № 245815 (а.с. 27)) та [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження видано Донецьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецького обласного управління юстиції 26 серпня 2004 року, серії І-НО № 407893 (а.с. 28)). Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належать: 2/3 частки трикімнатної квартири № 40, загальною площею 68,5 кв.м., яка знаходиться в будинку № 156 по вул. Горького в м. Донецьку Донецької області, що підтверджується договором дарування квартири від 26.01.2007 року, зареєстрованим в реєстрі № 1006, витягом з державного реєстру правочинів від 26.01.2007 року №3495338, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.02.2007 року №13417220 (а.с. 29-34) та трикімнатна квартира № 61, загальною площею 69,7 кв.м., яка знаходиться в будинку № 57 по вул. Щорса, в м. Донецьку Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 04.12.2007 року, зареєстрованим в реєстрі за № 8355, витягом з державного реєстру правочинів від 04.12.2007 року № 5074854, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно 06.12.2007 року № 16938881 (а.с. 35-38). Позивачу [PERSON]\~на праві\~приватної власності\~належить:однокімнатна квартира № 5, загальною площею 30,8 кв.м., яка знаходиться в будинку № 2 по вул. Гірнича в м. Донецьку Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 07.03.2008 року, зареєстрованим в реєстрі за № 281, витягом з державного реєстру правочинів від 07.03.2008 року № 5565849 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11.04.2008 року №18471692 (а.с. 39- 43). Згідно довідки від 31 серпня 2017 року за № 0000314548/5920 та довідки від 21 листопада 2016 року за № 1212, [PERSON] та [PERSON] є особам, які взяті на облік як внутрішньо переміщені особи (а.с. 48-49). Фактичне їх місце проживання /перебування вул. Київська,буд. 300- Б, кв. 69 м.Бровари, Київської області. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2018 року заяву [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], заінтересована особа Міністерство соціальної політики України, [PERSON] Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення задоволено. Встановлено факт, що вимушене переселення [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у липні 2014 року з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та у звязку з окупацією [PERSON] Федерацією частини території Донецької області. (а.с. 44-47). Вказане рішення не оскаржувалось, та набрало законної сили 26 травня 2018 року. Постановою Верховної\~Ради України\~Про визнання\~окремих районів,\~міст,\~селищ і\~сіл Донецької\~та Луганської\~областей тимчасово\~окупованими територіями\~від 17.03.2015\~року №\~254-VIII,\~визнано тимчасово\~окупованими територіями\~окремі райони,\~міста,\~селища і\~села Донецької\~та Луганської\~областей,\~в яких\~відповідно до\~Закону України\~Про особливий\~порядок місцевого\~самоврядування в\~окремих районах\~Донецької та\~Луганської областей\~від 16.09.2014\~р.\~№ 1680-УІІ\~запроваджується особливий\~порядок місцевого\~самоврядування,\~до моменту\~виведення усіх\~незаконних збройних\~формувань,\~російських окупаційних\~військ,\~їх військової\~техніки,\~а також\~бойовиків та\~найманців з\~території України\~та відновлення\~повного контролю\~України за\~державним кордоном\~України.\~До переліку\~населених пунктів,\~які визнані\~цією постановою\~окупованими входить\~також і\~м.\~Донецьк Донецької\~областіУкраїни. Статтею 22 ЦК України встановлено право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. При цьому зазначається, що збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч. 1,3 ст. 22 ЦК України). Згідно із ч. 2 ст. 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є, зокрема: іноземні держави та інші суб'єкти публічного права. Безпосереднім субєктом, внаслідок умисних дій якого завдана моральна та майнова шкода є [PERSON] Федерація, її Збройні Сили та створені нею збройні формування, що мають на озброєнні та використовують засоби, які становлять підвищену небезпеку для оточуючих. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ст. 15 ЦК України). Пунктами 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. За змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із положеннями ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Частиною 6 ст. 5 Закону України Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України від 15.04.2014 р. №1207-УІІ передбачено, що відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським обєднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на [PERSON] Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Відповідальність [PERSON] Федерації, відповідно до принципів і норм міжнародного права, за майнову чи немайнову шкоду, завдану Україні внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації також встановлена ч. 4 ст. 2 Закону України Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях від 18.01.2018 р. №2268-УІІ. За змістом ч. 3 ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ратифікований Указом Президії Верховної Ради Української РСР від 19.10.1973 року N2148-УIII, кожна держава, яка бере участь у цьому Пакті, зобов'язується: а) забезпечити всякій особі, права і свободи якої, визнані в цьому Пакті, порушено, ефективний засіб правового захисту, навіть коли це порушення було вчинене особами, що діяли як особи офіційні; Б) забезпечити, щоб право на правовий захист для будь-якої особи, яка потребує такого захисту, встановлювалось компетентними судовими, адміністративними чи законодавчими властями або будь-яким іншим компетентним органом, передбаченим правовою системою держави, і розвивати можливості судового захисту; с) забезпечити застосування компетентними властями засобів правового захисту, коли вони надаються. Окрім цього,\~як вбачається\~зі змісту\~ст.\~4,\~5,\~6\~Закону України\~Про особливості\~державної політики\~із забезпечення\~державного суверенітету\~України на\~тимчасово окупованих\~територіях у\~Донецькій та\~Луганській областях\~ціллю державної\~політики \~єзахист прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, шляхом вжиття заходів органами державної влади та їх посадовими особами, що діють на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України; основним напрямком захисту прав і свобод цивільного населення є - захист основоположних політичних і громадянських прав і свобод людини. Суд приймає до уваги наведений позивачами розрахунок розміру упущеної вигоди, який був проведений на підставі розміру середньої місячної вартості оренди трикімнатної та однокімнатної квартир в м. Донецьку Донецької області України, з урахуванням періоду, в який позивачі зазнали збитків. Вважає, наведений розрахунок обґрунтованим та доведеним. Отже, розмір збитків у формі упущеної вигоди, розрахований за формулою: Ув= СМЖ*П*ЧЖ, де Ув - упущена вигода; Смж - середня місячна вартість оренди житла; П - період, в який позивач зазнав збитків; Чж - частка житла, належних позивачам на праві власності. Частки належних на праві часткової власності квартири становлять для: -[PERSON] 2/3 трикімнатної квартири та 100% (1 частка) трикімнатної квартири; -[PERSON] 100% (1 частка) однокімнатної квартири. Період який був врахований для обчислення вказаних збитків у вигляді упущеної вигоди становить 50 місяць, тобто з липня 2014 року по вересень 2018 року. Середня місячна\~вартість оренд\~трикімнатної та\~однокімнатної квартири\~в м.Донецьку\~Донецької області,\~встановлена з\~огляду на\~наявні в\~мережі Інтернет\~оголошення,\~щодо передачі\~аналогічного житла\~в довгострокову\~оренду,\~становить:для трикімнатної\~квартири:\~5\~066,66\~грн (п'ять\~тисяч шістдесят\~шість гривень\~шістдесят шість\~копійок);для однокімнатної квартири: 2 133,33 грн. (дві тисячі сто тридцять три гривні, тридцять три копійки). \~ \~ \~ \~Таким чином, у зв'язку з неможливістю передати в оренду належні квартири та отримувати відповідний дохід, виходячи з середньомісячної вартості оренди аналогічного житла в м. Донецьку Донецької області України, упущена вигода, завдана позивачам [PERSON] Федерацією, за період з липня 2014 р. по вересень 2018 р. (50 місяць) становить: -для [PERSON]: ((5066,66*50)*2/3)+((5066,66*50)*1)=422 219,66 грн. (чотириста двадцять дві тисячі двісті девятнадцять гривень, шістдесят шість копійок), що є еквівалентом 12 776,07 [PERSON] (дванадцять тисяч сімсот сімдесят шість євро, сім євроцентів) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позовної заяви; -для [PERSON]: (2133,33*50)* 1=106 666,50 грн. (сто шість тисяч шістсот шістдесят шість гривень, пятдесят копійок), що є еквівалентом 3 227,65 [PERSON] (три тисячі двісті двадцять сім євро, шістдесят пять євроцентів) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позовної заяви. Що стосується розрахунку компенсації за завдану моральну шкоду кожному із позивачів, суд виходить з наступного. Згідно з ч. 2 ст.\~1167\~ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Частиною 6ст. 5 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України"передбачено, що відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації державі Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства, у повному обсязі покладається на [PERSON] Федерацію як на державу, що здійснює окупацію. Згідно з ч. ч. 2, 3, 4 ст.\~23\~ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до вимог Правила суду - компенсація шкоди, які використовуються Європейським судом з прав людини при розгляді справ із компенсації шкоди, зокрема, п. п. 15 п. 3 цих Правил, встановлено, що заявники, які бажають отримати компенсацію за нематеріальну шкоду, мають право вказати суму, яка на їхню думку, була б справедливою. Заявник, який вважає себе жертвою більш одного порушення Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 р., може вимагати або одну одноразову суму, яка покриває всі передбачувані порушення, або окрему суму щодо кожного передбаченого Європейською конвенцією порушення. В ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини вказано, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. При вирішенні вимоги позивача про компенсацію моральної шкоди суд застосовує практику Європейського суду з прав людини, зокрема рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької [PERSON] (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), відповідно до якого Турецька [PERSON] зобов'язана сплатити позивачу компенсацію, зокрема, й за моральні страждання через незаконну окупацію північної частини Кіпру, де народилась та проживала позивач, турецькими Збройними Силами. В рішенні Європейського суду з прав людини зазначено, що внаслідок окупації північної частини території Кіпру позивач зазнала моральних страждань, які полягали в психологічному стражданні через неможливість проживати на території, де вона народилась та законно мешкала, відчутті страху та безпорадності. Крім того суд також врахував моральні страждання позивача через змушене переселення із північної території Кіпру, де вона народилась та законно мешкала до моменту окупації цієї частини Кіпру турецьким Збройними Силами. Отже, виходячи із норм, закріплених у Європейській Конвенції, можна зробити висновок, що Європейський суд з прав людини, затвердивши Правила суду - компенсація шкоди, виходив із того, що збитки, нанесені особі через порушення прав та законних інтересів, встановлених в Європейській Конвенції, можуть мати не тільки матеріальний, а й моральний характер, а також мати характер множинності. Множинний характер порушень прав та законних інтересів позивачів підтверджується рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 25 квітня 2018 року заяву [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], заінтересована особа Міністерство соціальної політики України, [PERSON] Федерація про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлено факт, що вимушене переселення [PERSON],[INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у липні 2014 року з окупованої території Донецької області відбулося внаслідок збройної агресії [PERSON] Федерації проти України та у звязку з окупацією [PERSON] Федерацією частини території Донецької області, яким підтверджено факт, що внаслідок саме збройної агресії [PERSON] Федерації на частині території Донецької області України були порушені конституційні права позивачів передбачені Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 р., IV Женевською конвенцією 1949 р. про захист цивільного населення під час збройного конфлікту, розділом II Конституції України, зокрема право на життя, право на свободу та повагу до честі і гідності, право на свободу і особисту недоторканість, право на повагу до приватного і сімейного життя, право на свободу думки, совісті и релігії. Крім цього, суд враховує, що проживаючи на\~території м.\~Донецька,\~позивачі мали\~налагоджений побут,\~вели повноцінне\~життя,\~виховували дітей\~та користувалися\~усіма особистими\~немайновими та\~майновими благами,\~котрі гарантовані\~державою але,\~зважаючи на\~незаконну окупацію\~[PERSON] Федерацією\~частини території\~Донецької області,\~вони були\~позбавлені вказаних\~благ та\~вимушено змінили\~ритм життя,\~під час\~проживання в\~м.Донецьк\~зазнали моральної\~шкоди,\~оскільки ситуація\~для проживання\~в місті\~загострювалась:\~припинили свою\~діяльність адміністративні\~та комунальні\~служби,\~відчувався брак\~харчів,\~предметів першої\~необхідності,\~перестали виплачувати\~зарплати,\~пенсії та\~інші соціальні\~виплати,\~транслювати українські\~телеканали,\~почалися постійні\~перебої із\~світлом та\~водою,\~введена комендантська\~година,\~позивачі постійно\~переживали за\~своє життя,\~та життя\~своїх дітей.\~Таким чином,\~у зв'язку\~із загостренням\~ситуації позивачі\~більше не\~могли отримувати\~гарантоване Конституцією\~України,\~міжнародними правовими\~нормами і\~конвенціями ООН,\~право на\~безпечне життя,\~медичне обслуговування,\~роботу. Отже, враховуючи множинний та триваючий характер порушень прав та законних інтересів позивачів та їх неповнолітніх дітей, а також зважаючи на практику Європейського суду з прав людини, суд вважає законним обраний позивачем спосіб стягнення компенсації за завдану моральну шкоду у виді одноразової суми, яка покриває всі передбачувані порушення, що були допущені [PERSON] Федерацією відносно позивачі та їх неповнолітніх дітей. Вирішуючи питання щодо розміру такої компенсації за спричинену позивачам та їх неповнолітнім дітям моральну шкоду, суд виходить із розміру задоволених вимог заявників по аналогічним спорам, що розглядалися Європейським судом з прав людини. Зокрема, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі Луізідоу проти Турецької [PERSON] (CASE OF LOIZIDOU v. TURKEY (Article 50), (40/1993/435/514), 28 July 1998), Турецька [PERSON] має сплатити позивачу компенсацію у розмірі 20 000 кіпрських фунтів (станом на 01.01.1998 р. Європейський Союз при підготовці до запровадження єдиної валюти ЄС - євро, виходив із співвідношення 0,585274 кіпрських фунтів за 1 євро, і таке відношення було актуальним на момент розгляду спору в Європейському суді з прав людини). Таким чином, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, істотних порушень її конституційних прав, умисного характеру дій [PERSON] Федерації, суд вважає достатнім розмір компенсації за заподіяну моральну шкоду кожного з позивачів окремо в розмірі по 1 156 669,01 грн. (один мільйон сто пятдесят шість тисяч шістсот шістдесят девять гривень, одна копійка), що є еквівалентом 35 000,00 [PERSON] (тридцять пять тисяч євро) за офіційним курсом Національного Банку України на день підписання позову, і саме такий розмір компенсації був визначений Європейським судом з прав людини при розгляді аналогічних вимог фізичних осіб щодо стягнення компенсації за моральні страждання через незаконну окупацію. Крім цього, слід також зазначити, що [PERSON] Федерація, здійснивши збройну агресію відносно України, та відповідно окупувавши частину території України, а саме [PERSON] Крим, м. Севастополь, та частину Донецької та Луганської областей, порушила норми та принципи Статуту ООН, Загальної декларації прав людини, Будапештського меморандуму, Гельсінського заключного акту наради по Безпеці та Співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. та Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і [PERSON] Федерацією. Зокрема, п. 1 Будапештського меморандуму передбачено, що [PERSON] Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують Україні їх зобов'язання згідно з принципами Гельсінського заключного акту Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України. Пункт 2 Будапештського меморандуму говорить, що [PERSON] Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтверджують їх зобов'язання утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом Організації Об'єднаних Націй. Згідно із Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р. суверенні права держави мають узгоджуватись із міжнародним правом, зокрема Статутом ООН, Загальною декларації прав людини та Гельсінським заключним актом Наради по Безпеці та співробітництву в Європі від 01.08.1975 р., які визначають права та законні інтереси людини як найвищу суспільну цінність, гарантують людині право жити в мирі та безпеці. Виходячи із викладеного держава, яка грубо порушує гарантовані нормами міжнародного права основні свободи та права людини, не може використовувати імунітет від судового переслідування іноземним судами як гарантію уникнення відповідальності за вчинені злочини проти життя та здоров'я людини, а також нанесення шкоди її майну. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та ст.\~8\~Конституції України гарантовано кожному право звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина. Таким чином, заслухавши пояснення представника позивачів, дослідивши письмові докази у справі, суд дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність позовних вимог.

Outcome: approved