Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

В липні 2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду з позовом до Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. В подальшому збільшивши позовні вимоги позивачі просили визнати недійсним свідоцтво про власність видане Євминською сільською радою від 07.02.2011 та скасувати державну реєстрацію на нерухоме майно на ім»я [PERSON] на житловий будинок № 101 з надвірними будівлями та спорудами по вул. 1-го Травня в с. Євминка Козелецького району Чернігівської області. Визнати за кожним з позивачів право власності на 1/2 частину вказаного вище житлового будинку. В обґрунтування підстав заявленого позову [PERSON] та [PERSON] посилались на те, що в 1982 році їх батько [PERSON], який помер 21.10.2008, успадкував будинок № 101 по вул. 1-го Травня в с. Євминка. Після смерті батька, як спадкоємці першої черги у встановлений законом строк позивачі звернулись до державної нотаріальної контори для оформлення спадщини, однак нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину на зазначений будинок, оскільки свідоцтво про власність на будинок зареєстровано на померлу особу. В позові посилаються на свідоцтво про власність видане Євминською сільською радою 07.02.2011 року на ім»я померлого [PERSON] Рішенням Козелецького районного суду від 10.10.2016 позовні вимоги [PERSON], [PERSON] до Євминської сільської ради Козелецького району Чернігівської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, визнання права власності на частину житлового будинку задоволено частково. Визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло, видане Євминською сільською радою Козелецького району від 07.02.2011, та скасовано державну реєстрацію нерухомого майна житловий будинок № 101 з надвірними будівлями та спорудами по вул. 1-го Травня в с. Євминка Козелецького району. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням суду [PERSON] та [PERSON] подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення суду в частині відмови в задоволенні позову, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в частині визнання права власності на спадковий будинок. Доводи скарги зводяться до того, що рішення суду від 10.10.2016 є незаконним, необґрунтованим, не повно досліджено докази та не надано їм належної оцінки. Судом не надано оцінки довідці, яка видана Євминською сількою радою, де зазначено, що спірний будинок зареєстрований за [PERSON] у по господарській книзі за № 857, після якого майно успадкував [PERSON] Вислухавши суддю-доповідача, представника позивачів, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи і неправильне застосування норм матеріального права. Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло та скасовуючи державну реєстрацію нерухомого майна суд виходив з того, що технічний паспорт на житловий будинок було виготовлено на ім»я [PERSON] після його смерті, та житлова площа будинку різниться в свідоцтві про право на спадщину за заповітом та технічним паспортом на 6,10 кв.м. Рішення суду в частині задоволених вимог сторонами не оспорюється. Відмовляючи в задоволенні вимог про визнання за позивачами права власності по 1/2 частини будинку, суд послався на недоведеність позивачами факту прийняття спадщини саме спірного будинку померлим [PERSON] після смерті його батька [PERSON], оскільки в поданих суду документах по справі відсутня будь-яка ознака об»єкта спірного жилого будинку, як об»єкта спадкування. Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині не задоволених вимог, оскільки даний висновок не відповідає матеріалам справи та нормам чинного законодавства, враховуючи наступне. Видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає державній реєстрації, провадиться після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержавння в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З матеріалів справи вбачається, що постановою нотаріуса Броварської міської державної нотаріальної контори Київської області [PERSON] від 11.02.2011 відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, як видача свідоцтва про право на спадщину [PERSON] та [PERSON] за законом на житловий будинок № 101, що розташований по вул. 1-го Травня у с. Євминка Козелецького району (а.с. 56). Підставою відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріусом зазначено те, що право власності за [PERSON] на спірний житловий будинок Комунальним підприємством «Ніжинське міжміське бюро технічної інвентаризації» Чернігівської обласної ради було зареєстровано всупереч нормам чинного законодавства. Як вбачається, [PERSON] помер 21.10.2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим РАЦС Броварського міськрайонного управління юстиції Київської області від 22.10.2008 року, серія І-ОК № 137145, а рішення про державну реєстрацію було прийнято 07.02.2011 року, тобто після припинення цивільної правоздатності [PERSON], як це визначено у ч. 4 ст. 25 ЦК України (а.с. 33). Довідкою Євминської сільської ради Козелецького району від 22.10.2015 № 424 (а.с. 13) підтверджується, що згідно по господарської книги № 857 будинок № 101 по вул. 1 Травня в с. Євминка Козелецького району зареєстрований за [PERSON] Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.04.1982 вбачається, що спадкоємцем вказаного в заповіті майна після померлого 25.01.1977 [PERSON] є його син [PERSON] У вказаному свідоцтві спадкове майно, на яке видано свідоцтво, складається зі спадкового майна, на яке видано свідоцтво, складається з одного житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, які знаходяться в с. Євминка, Козелецького району, яке належало померлому [PERSON] на підставі довідки, виданої Євминською сільською радою народних депутатів 19.04.1982 за № 62, розташованого на колгоспній землі, жила площа 30 кв.м. (а.с. 14). Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, вказані в заповіті, а у разі відсутності заповіту спадкоємці за законом, визначені в ст. ст. 1261-1265 ЦК України. Спадкоємцями першої черги є діти, батьки та чоловік/дружина спадкодавця. Як передбачено ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є дітьми померлого 21.10.2008 [PERSON] (а.с. 6-9). Згідно зі ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного зі спадкоємців за законом є рівними. Крім того, у спадковій справі № 176/2009 щодо майна [PERSON], який помер 21.10.2008, копія якої є в матеріалах справи, мається копія заповіту від 04.12.2003, згідно якого [PERSON] на випадок своєї смерті зробив наступне розпорядження: 1/2 частину житлового будинку та 1/2 частину земельної ділянки, на якій знаходиться вказана частина житлового будинку, що розташовані в с. Євминка заповідав гр. [PERSON], усе інше майно, що не ввійшло до цього переліку, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що він за законом буде мати право заповідав гр. [PERSON] (а.с. 46). Позивачі, як спадкоємці першої черги у відповідності до ст. 1261 ЦК України, спадщину прийняли у відповідності до вимог ст. ст. 1268, 1270 ЦК України. Крім того, згідно довідки Євминської сільської ради від 07.11.2016 року № 608 будинок за адресою вул. 1 Травня, 101, с. Євминка, Козелецького району належав [PERSON], після смерті успадкував його син [PERSON] Довідкою Євминської сільської ради № 673 від 13.12.2007 року, підтверджено, що земельна ділянка на підставі рішення п»ятої сесії двадцять першого скликання Євминської сільської ради від 16.04.1991 року розміром 0,35 га надавалась у користування гр. [PERSON] для обслуговування житлового будинку і ведення підсобного господарства. Відповідно до копії рішення від 30.08.2007 року надано дозвіл на розробку технічної документації земельної ділянки у власність розміром 0,35 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та ведення особистого селянського господарства гр. [PERSON] по вул. 1 Травня, 101. Враховуючи наведене, суд першої інстанції, прийшов до необґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині визнання права власності на спадковий житловий будинок. На підставі вищевикладеного апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні права власності на спадковий житловий будинок скасуванню, з постановленням судом апеляційної інстанції рішення про задоволення позову в цій частині.

Outcome: approved