Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом посилаючись на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 20 лютого 2007 року. Від шлюбу у них народилася одна дитина - син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться виключно на її утриманні, оскільки відповідач самоусунувся від виконання своїх батьківських обов»язків, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працює та має дохід. Крім того, вказала, що на даний час ніде не працює, обмежується тимчасовими підробітками, які є періодичні і не завжди очікувано оплачені, тому їй не вистачає коштів на повноцінне утримання дитини-підлітка та забезпечення його нормального та гармонійного розвитку. Також зазначила, що відповідач є фізично здоровим, працює, має стабільний дохід, який витрачає на власні інтереси, не бажає добровільно приймати участь в утриманні дитини, в зв»язку з чим просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов, з підстав наведених у поданій до суду заяві, підтримала повністю. При цьому, суду додатково пояснила, що в середньому на утримання дитини витрачає близько 4 000 грн. на місяць. Син росте, має незадовільний стан здоров»я, у зв»язку з чим, повинен належно харчуватися і в його раціоні обов»язково мають бути фрукти, риба, м»ясо, що, через постійне зростання цін на продукти харчування, призводить до збільшення витрат, пов»язаних з його утриманням. А тому, самостійно утримувати дитину не може, оскільки несе витрати щодо утримання місця проживання їх сім»ї - сплачує комунальні послуги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, в розмірі 1/6 частки від заробітку. При цьому, суду пояснив, що після народження сина, що відбулось після розірвання шлюбу, періодично ще проживав разом з сім»єю. Коли спільне проживання припинили, намагався кожної можливості що випадала, брати участь у вихованні та утриманні сина. Така можливість було пов»язана із бажанням чи небажанням позивача. Вона постійно маніпулювала його відкритим бажанням бачити дитину, остання не допускала його до сина, викидала принесені ним речі, продукти для сина. А тому, фактично відвідував сина в дитячому садку, а також відвідував свята, які були в садочку. Коли син пішов у 1 клас, мав більше змоги бачитися з ним, що робив за місцем навчання дитини. Ніколи не уникав необхідності матеріального забезпечення дитини. Усі суми коштів, оголошені матір»ю дитини, він надавав останній, крім того, одягав сина. В період коли мав доступ до сина щотижнево з дозволу бабусі, витрачав щонайменше 300 грн. на продукти харчування, солодощі, фрукти, іграшки. Окрім цього, в червні цього року дав позивачу 3000 грн., оскільки син йшов до першого Причастя. З 1 вересня коли почався навчальний рік, він знову отримав можливість бачитися з сином, та через вчительку передав на утримання сина у вересні 2000 грн., у жовтні 1000 грн. Примусове стягнення за рішенням суду ? частки його заробітку, позбавить його фінансової можливості при відвідуванні сина тішити його подарунками. Крім того, просить врахувати те, що він займає посаду інспектора Борщівського ВП, і лише від такої діяльності отримує дохід. Також він часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку та в зв»язку з хворобою, несе витрати на медикаменти. А тому вважає за можливе офіційно сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частки від його заробітку. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази надані сторонами, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатнихчоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 11 грудня 2008 року Вовківецькою сільською радою Борщівського району Тернопільської області. Також встановлено, що сторони шлюб розірвали, що вбачається з свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER], виданого 20 лютого 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Борщівського районного управління юстиції у Тернопільській області. На даний час позивач ніде не працює, разом із сином проживає в [ADDRESS], особовий рахунок [NUMBER] в будинку матері [PERSON], яка теж проживає разом з ними. Сім»я користуються земельною ділянкою площею 1, 26 га, транспортних засобів у володінні не має. Що в ході судового розгляду, сторонами не оспорювалось, стверджено довідкою про склад сім»ї №958 від 12.06.2017 року, виданої Скала - Подільською селищною радою Борщівського району, крім того, даними акту обстеження житлових умов позивача від 12.06.2017 року. Поряд з тим встановлено, що відповідач [PERSON] працює - обіймає посаду інспектора Борщівського ВП Чортківського ВП ГУНП в Тернопільській області. За період з 01.05.2017 року по 30.10.2017 року йому було нарахована заробітну плату, загальна сума якої становить 49461 грн. 07 коп. Наведене підтверджується довідкою Головного управління Національної поліції в Тернопільській області №520 від 23.11.2017 року. Крім того встановлено, що [PERSON] у своїй власності житлових будинків, земельних ділянок, не має. Наведене вбачається з довідки Вовковецької сільської ради №1119 від 23.11.2017 року. Згідно довідки виданої Борщівською міською амбулаторією загальної практики сімейної медицини 22.11.2017 року, [PERSON] знаходиться на «Д» обліку в сімейного лікаря і потребує постійного лікування. З довідки Іванківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №182 від 24.11.2017 року, вбачається, що в 4 класі Іванківської ЗОШ І-ІІІ ступенів навчається учень [PERSON], 2008 року народження, якого за місцем навчання постійно відвідує батько [PERSON], житель с.Вовківці, який цікавиться поведінкою та навчанням своєї дитини. [PERSON] завжди присутній на проведенні шкільних заходів, під час проведення Першого дзвоника, новорічних свят, у яких приймає участь його син. Також [PERSON] підтримує постійний зв»язок з класоводом. Під час зустрічі в приміщенні школи, син [PERSON] радіє, коли батько [PERSON] відвідує його за місцем навчання. Аналізуючи всі досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що, оскільки, відповідач є працездатною особою, батьком малолітньої дитини, то зобов"язаний надавати матеріальну допомогу на її утримання, а отже вимоги позивача щодо стягнення з нього аліментів знаходить такими, що підлягають задоволенню. При визначенні розміру стягуваних аліментів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню - в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд враховує обставини встановлені в ході судового розгляду, зокрема, щодо особи відповідача, який має незадовільний стан здоров»я, дохід отримує виключно у виді заробітної плати за місцем роботи, які сторонами не заперечувались, вік дитини, дані щодо особи позивача, розмір мінімального прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, який відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» визначений для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Також, суд враховує те, що між сторонами фактично існують неприязні взаємовідносини - такі взаєморозуміння, домовленостей щодо участі у вихованні та утриманні дитини досягти не можуть, уникаючи вирішення таких питань, в тому числі і шляхом звернення у відповідні органи та установи, мотивуючи тим, що соромляться публічності, зводячи своє спілкування з цього приводу до взаємних звинувачень. Позивач заперечує будь-яку участь відповідача у вихованні та утриманні дитини, яку останній надає добровільно. Такі твердження сторони позивача суд оцінює критично та відхиляє, оскільки встановлені в ході судового розгляду обставини свідчать про протилежне, докази, які б такі обставини спростовували суду позивачем надано не було. Суд критично оцінює твердження позивача і в тій частині, що утримання неповнолітнього [PERSON] в середньому, щомісяця, складає 4000 грн., оскільки докази, які б стверджували такі обставини, суду надано не було. З огляду на що посилання позивача на загальновідомі факти щодо зростання цін на продукти харчування та промислові товари в державі, суд не знаходить такими, що в достатній мірі можуть стверджувати розмір витрат, які пов»язані з утримання неповнолітнього. А тому, суд приходить до переконання про стягнення аліментів саме в розмірі 1/6 частки від отримуваного відповідачем доходу. При цьому, виходить з того, що 1/6 частка від отримуваного відповідачем доходу - заробітної плати, є значно більшою ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років. Такий висновок суд обґрунтовує і нормами чинного законодавства. Так, згідно ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При цьому, суд також виходить з того, що оскільки сторони, які є батьками неповнолітнього [PERSON], то в рівній мірі несуть обов"язки щодо його виховання та утримання, і такі у виді матеріального утримання не можуть бути повністю покладені виключно на відповідача чи позивача. Крім того, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача і судові витрати по справі у вигляді судового збору. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік»,

Outcome: approved