Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Київської міської ради, треті особи: державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак Ольга Миколаївна, [PERSON] - про визнання права власності за набувальною давністю на частку квартири. Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що 01. 12. 1989 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб. З моменту укладення шлюбу позивач без реєстрації проживала в [ADDRESS] разом з батьками чоловіка [PERSON] та [PERSON] На підставі Розпорядження органу приватизації № 30667 від 03. 12. 2003 року, квартиру було приватизовано на [PERSON], [PERSON] та дітей позивача [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці кожному. [PERSON] з 1991 року пішов з квартири та до 29. 05. 2013 року проживав в іншої жінки, хоча з 30. 04. 1981 року по день своєї смерті, був зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] також з 1991 року почала проживати за іншою адресою в своїй квартирі. Протягом вищезазначеного часу [PERSON] в квартиру не повертався, інтересу до своєї власності не проявляв, заходів по збереженню власності не приймав, не сплачував квартплату та плату за житлово-комунальні послуги. З 1991 року позивач разом зі своїм чоловіком [PERSON] сплачували квартплату та житлово-комунальні послуги за себе, а також за [PERSON] Крім того, позивач зі своїм чоловіком [PERSON] здійснювали капітальний та поточні ремонти в квартирі. [INFO], чоловік позивача [PERSON] помер. Після смерті [PERSON], позивач отримала у власність 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме на 1/4 частки квартири. Також позивач успадкувала від [PERSON] 3/4 частки спадщини, яка складається з 1/8 частки квартири та становить 3/32 частки квартири. З моменту смерті [PERSON], позивач продовжує проживати в квартирі та самостійно сплачувати квартплату та житлово-комунальні послуги за квартиру, утримувати квартиру. Оскільки позивач не є спадкоємцем померлого [PERSON], тому вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку квартири. Позивач зазначає, що вона більше десяти років добросовісно та безперервно володіє та користується 1/4 часткою квартири, яка належала [PERSON], здійснювала в квартирі капітальний та поточні ремонти, утримує квартиру, сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги. У зв'язку із зазначеним позивач просила суд позов задовольнити, визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS], яка належала [PERSON], за набувальною давністю. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача та її представника, в якій також зазначено, що представник позивача позов підтримує в повному обсязі та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Державний нотаріус Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Бодак О. М. в судове засідання не з'явилась, свого представника до суду не направила. Про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. [PERSON] в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини невки суду не повідомив. Згідно з ст. 224 ЦК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, зважаючи на заяву представника позивача, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала з 01. 12. 1989 року у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 01. 12. 1989 року. Вбачається, що з моменту укладення шлюбу [PERSON] без реєстрації проживала в [ADDRESS] разом з батьками чоловіка [PERSON] та [PERSON] На підставі Розпорядження органу приватизації № 30667 від 03. 12. 2003 року квартиру було приватизовано на [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] по 1/4 частці кожному, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 30667 від 03. 12. 2003 року. Вбачається, що [PERSON] з 1991 року пішов з квартири та до 29. 05. 2013 року проживав в іншому житловому приміщенні з іншою жінкою, хоча з 30. 04. 1981 року по день своєї смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 1825 від 16. 08. 2013 року. [PERSON] також з 1991 року почала проживати за іншою адресою в своїй квартирі. Відповідно до ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. Нормами ч. 1 ст. 151 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію. Вбачається, що [PERSON] з 1991 року в квартиру не повертався, інтересу до своєї власності не проявляв, заходів по збереженню власності не приймав, не сплачував квартплату та житлово-комунальні послуги. Судом встановлено, що з 1991 року, [PERSON] разом з її чоловіком [PERSON] сплачували квартплату та житлово-комунальні послуги за себе, а також за [PERSON], що підтверджується наявними в матеріалах справи ксерокопіями квитанцій. Крім того вбачається, що позивач зі своїм чоловіком [PERSON] здійснювали капітальний та поточні ремонти в квартирі. [INFO], чоловік позивача [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 08. 01. 2010 року. Судом встановлено, що після смерті [PERSON], позивач отримала у власність 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме на 1/4 частки квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 18. 07. 2013 року, виданого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №1896. Також вбачається, що [PERSON] успадкувала від [PERSON] 3/4 частки спадщини, яка складається з 1/8 частки квартири та становить 3/32 частки квартири, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 18. 07. 2013 року, виданого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі №1898. З моменту смерті [PERSON] позивач продовжує проживати в квартирі та самостійно сплачувати квартплату та житлово-комунальні послуги за квартиру, утримувати квартиру. На даний час 3/4 частки квартири належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору дарування від 13. 09. 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2358, а 1/4 частка квартири зареєстрована за померлим [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 30667 від 03. 12. 2003 року. Виходячи з викладеного вище вбачається, що [PERSON] більше десяти років добросовісно та безперервно володіє та користується 1/4 часткою квартири, яка належала [PERSON], здійснювала в квартирі капітальний та поточні ремонти, утримує квартиру, сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги. Оскільки позивач не є спадкоємцем померлого [PERSON], тому вона не може отримати свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку квартири. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Положеннями ст. 344 ЦК України встановлено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Та обставина, що позивач не зареєстрована в квартирі, не обмежує позивача у реалізації свого права на отримання у власність 1/4 частки квартири, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 2 ЗУ "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження, які встановлені законом. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно до ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Зважаючи на викладене, суд приходить о висновку, що позивачем було доведено факт набуття нею права власності за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно і відкрито більше десяти років безперервно володіє та користується 1/4 часткою квартири, яка належала [PERSON], здійснювала в квартирі капітальний та поточні ремонти, утримує квартиру, сплачує квартплату та житлово-комунальні послуги, а [PERSON] в свою чергу не заявляв вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного, та

Outcome: approved