Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

В січні 2018 року до суду надійшов зазначений позов, в якому позивач просила: визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] В обгрунтування позову зазначала, що в належній їй квартирі зареєстрований [PERSON], який в ній не проживає та оплату комунальних послуг не несе. Відповідач відзиву до суду не надав. 01.02.2018 року у справі відкрите провадження та призначене судове засідання. 28.02.2018 року в призначене судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. В зв'язку із неявкою сторін судове засідання відкладене на іншу дату. 03.04.2018 року призначене судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідач не з'явився повторно, відзиву до суду не надав, суд вважав за можливе розглядати справу в порядку передбаченому для заочного розгляду. В ході дослідження матеріалів справи, суд встановив наступне. Позивачу належить 3/4 квартири [ADDRESS], на підставі договору дарування частин квартири від 01.08.2011 року. В зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] 26.09.2017 року рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Зазначені обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає (ч.4 ст.29 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Будь-яких докази, що спростовують встановлені судом обставини в матеріалах справи відсутні. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідачів за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, тому вимоги позовної заяви про визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення. На підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 704,80 грн. Одночасно, суд роз'яснює, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: approved