Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], у якому просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 11 серпня 2008 року, шляхом визнання за нею права власності на земельну ділянку площею 0,100 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], (кадастровий номер: 5122786400:02:001:1625) в рахунок часткового погашення заборгованості [PERSON] за договором позики від 19 лютого 2008 року в сумі 392 410 гривень, та стягнути з [PERSON] суму заборгованості за договором позики від 19 лютого 2008 року у частині щодо якої не провадиться звернення стягнення на предмет іпотеки, що складає 949 170,80 гривень та три відсотки річних від простроченої суми зобов'язання у розмірі 212 925,41 гривень, що в сумі складає 1 162 096,21 гривень, посилаючись на неможливість вирішення даного спору в позасудовому порядку. В судове засідання представник позивача не з'явився, однак надав до суду заяву у якій підтримує заявлені позовні вимоги та просить суд розглянути справу без його участі. Відповідач [PERSON] до суду не з'явилася, хоч про час і місце судового засідання повідомлялася своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомила. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу без участі сторін в порядку ч.2 ст.197 ЦПК України, на підставі наявних матеріалів справи. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 19 лютого 2008 року уклали договір позики грошей, за яким позивач позичила відповідачу 452 480 гривень, що в еквіваленті становило 89 600 доларів США. З метою забезпечення зобов'язання за вказаним договором позики, 11 серпня 2008 року сторонами було укладено іпотечний договір, за яким відповідач - іпотекодавець, а позивач - іпотекодержатель. Предметом іпотеки за даним іпотечним договором є земельна ділянка площею 0,100 га, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (кадастровий номер: 5122786400:02:001:1625). За договором позики відповідач зобов'язалася повернути позивачу суму отриманої позики не пізніше 19 серпня 2009 року. Проте, даного зобов'язання відповідачем виконано не було. Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. В ч. 1 ст. 1049 ЦК України передбачається, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Таким чином, розмір заборгованості відповідача за договором позики складає 89 600 х 1497,30/100 = 1 341 580,80 гривень. Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оскільки грошове зобов'язання за договором позики повинно було бути виконаним до 19 серпня 2009 року, але до цього часу зовсім не виконано - на вимогу позивача воно має бути виконаним з урахуванням трьох процентів річних від простроченої суми, що складає 212 925,41 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Частиною 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено способи звернення стягнення на предмет іпотеки: на підставі рішення суду виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (тобто шляхом позасудового врегулювання). При цьому правовою підставою для передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання є відсутність відповідного застереження в іпотечному договорі. В п. 9 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві. Згідно п. 38 зазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (стаття 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до статті 39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно. В силу припису ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У п. 1.3.2 Іпотечного договору мається відповідне застереження, що іпотекодержатель може оформити право власності на предмет іпотеки. За таких обставин, суд вважає можливим звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання на нього права власності за іпотекодержателем. При цьому, суд враховує, що вартість предмета іпотеки, за домовленістю сторін іпотечного договору, складає 392 410 гривень, сума боргу відповідача за договором позики складає 1 341 580,80 гривень, тобто сума боргу більша, ніж вартість заставленого майна. Відповідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. За таких обставин, суд вважає можливим задовольнити заявлені позовні вимоги, оскільки вони є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи. На підставі ст.ст. 525, 526, 530, 610, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку»,

Outcome: approved