Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-24 00:00:00

до Івано-Франківського міського суду звернулось Державне міське підприємство «Івано-Франківськтеплокомуненерго» з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за надані послуги теплопостачання та гарячого водопостачання. В позові вказано, що відповідач отримує послуги із теплопостачання та гарячого водопостачання його квартири. Незважаючи на це відповідач не оплачує вказані послуги. Тому позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за надані позивачем та отримані відповідачем послуги теплопостачання та гарячого водопостачання. [PERSON] подав зустрічний позов до Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» про визнання основного позову незаконним, визнання недійсним договору про надання послуг централізованого опалення та підігріву води від 12/12/2012 р., розміщеного на сайті ТКЕ та в газеті «Західний кур`єр», таким, що не був укладений, зобов`язання укласти договір, відповідно до умов типового договору, визнати незаконними дії Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» щодо використання персональних даних та поширення інформації про відповідача без його згоди, стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень. В зустрічному позові вказано, що позов не обґрунтований доказами, а тому просив визнати його незаконним, договір, про надання послуг централізованого опалення та підігріву води від 12/12/2012 р., розміщений на сайті ТКЕ та в газеті «Західний кур`єр», просив визнати недійсним і таким, що не був укладений. Також в зустрічному позові вказано, що позивач зобов`язаний укласти договір на основі типового договору, а тому відповідач просив зобов`язати укласти договір, відповідно до умов типового договору, також відповідач просив суд визнати незаконними дії Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» щодо використання персональних даних та поширення інформації про відповідача без його згоди, що полягало в надісланні йому вимоги про оплату заборгованості, у зв`язку з цим відповідач просив про стягнення з позивача на його користь моральної шкоди в сумі 10000 гривень. В судовому засіданні представник позивача підтримала позов та просила задовольнити його. Також представник надала пояснення про те, що відповідач отримував послуги із централізованого опалення та підігріву води, але не оплачував їх, у зв`язку із наявною у відповідача заборгованістю йому надсилались вимоги щодо оплати заборгованості, які не можуть бути визнані в якості поширення інформації про відповідача, оскільки є формою реалізації права на самозахист порушеного відповідачем права. Після звернення відповідача щодо встановлення якості отримуваних ним послуг було створено комісію, яка з`явилась на виклик відповідача, але він не відкрив двері квартири і не допустив представників позивача до виконання вимірювання. Тому вимірювання температури теплового постачання та постачання гарячої води було здійснено в квартирах, які знаходяться під- і над- квартирою відповідача. Внаслідок цього було встановлено, що в зазначених квартирах температурні показники відповідають умовам надання послуг, а самі послуги отримуються належним чином. Отже будь-які заперечення щодо якості послуг спростовуються фізичними показниками в суміжних квартирах, які використовують спільну систему постачання. В судовому засіданні відповідач заперечив позов про стягнення з нього грошових коштів з тих підстав, що позивач є виробником спірних послуг, а не виконавцем в наданні житлово-комунальних послуг, договору приєднання він не підписував, а отримані від позивача послуги централізованого опалення та підігріву води вважав неякісними Протягом всього судового засідання відповідач надавав пояснення про те, що, на його думку, послуги позивача є неякісними, але жодного разу так і не зазначив, в чому саме воно полягає; вимірювання температур в сусідніх квартирах відповідач заперечив з тих підстав, що на момент його проведення він вже не оскаржував якість послуг, оскільки змінились температурні показники всередині та ззовні будинку. Відповідно до ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання гарячої води, що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є субєктом господарювання, є договором приєднання. Відповідно до п. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Квартира відповідача приєднана до системи централізованого опалення та підігріву води. Отримання спірних послуг відповідач не заперечив також і в судовому засіданні, оскільки надав суду пояснення про те, що його невдоволення, яке є підставою виникнення спору, пов`язано із якістю послуг, які він отримав. Сторони не заперечували, що спірний договір приєднання розміщений на сайті позивача і перебуває в загальному доступі, а також, що він опублікований в газеті «Західний кур`єр». Сторони не заперечували, що позивач надіслав відповідачу лист про надання послуг на основі договору приєднання і за умов наявності заперечень, або необхідності врахування особливих умов позивач очікую від відповідача заперечення і пропозиції для погодження протягом 30 днів з моменту отримання пропозиції. Таких заперечень або пропозицій від відповідача позивачу у вказаний строк не надійшло. Відповідно до п. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Так само факт отримання спірних послуг є обставиною, яка вказує на приєднання відповідача на умови договору приєдання. При цьому, заперечуючи договір приєднання відповідач просив суд зобов`язати позивача укласти з ним договір згідно з типовим договором, хоча представник позивача надала пояснення про те, що договір приєднання розроблений на основі типового договору. В свою чергу відповідач не надав суду доказів невідповідності істотних умов договору приєднання істотним умовам типового договору. Однак відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. А відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справі враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін. В п. 3 ст. 27 ЦПК України вказано, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Пояснення відповідача підлягають критичній оцінці судом, оскільки вони полягали в зазначені обставин, які виключали одна одну. Так відповідач надав пояснення про те, що він не отримує спірні послуги і одночасно не задоволений їх якістю. Відповідач викликав представників позивача для замірювання температурного режиму спірних послуг і одночасно не пустив їх в квартиру для здійснення цього, хоча представників позивача допустили до вимірювання сусіди відповідача, які не є стороною цього спору, не зацікавлені в результатах вирішення цього спору і не викликали таких представників. Відповідач просив зобов`язати позивача укласти з ним договір на утримання спірних послуг, в той час, коли вже безпосередньо користується спірними послугами. Так само відповідач просив зобов`язати позивача укласти з ним договір, хоча не визнає можливості бути виконавцем за договором, оскільки вважає його виробником спірних послуг. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо. Представник виконавця повинен з'явитися на виклик споживача не пізніше строку, визначеного договором. В свою чергу відповідач заперечив укладення між ним та позивачем договору приєднання. Відповідно до ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виробник послуг може бути їх виконавцем. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для обєктів усіх форм власності є субєкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація). Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору; оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Надані відповідачем пояснення свідчать про намагання уникнути негативних для нього наслідків оплати раніше отриманих спірних послуг, а не про будь-яке порушення його прав чи наявність правових підстав для їх захисту. Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. В свою чергу відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В ст. 610 ЦК України вказано, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Отже відповідач є таким, що прострочив виконання зобов`язання з оплати за надані послуги. В ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» контроль за дотриманням стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг здійснюють центральні органи виконавчої влади та інші уповноважені на це органи виконавчої влади, а також органи місцевого самоврядування відповідно до їхніх повноважень. Отже з претензіями щодо дотримання позивачем стандартів, нормативів, норм, порядків і правил у сфері житлово-комунальних послуг відповідач мав можливість звернутись у вказаному порядку, однак він не надав суду доказу того, що здійснював дії, які б свідчили про намагання поновити порушене право або захистити його в спосіб, передбачений законом. Так само позов про захист прав споживача відповідач подав тільки після того, як позивач подав позов про стягнення грошових коштів за отримані послуги. Підстави визнання недійсним договору передбачені в ст.ст. 203, 215 ЦК України. Однак законодавство України не гарантує відповідачу право на визнання недійсним договору, розміщеного на сайті позивача, опублікованого в газеті «Західний кур`єр», оскільки недійсним може бути визнано виключно договір, укладений між сторонами. Так само не може бути визнаний недійсним неукладений договір. В свою чергу не може бути визнаний неукладеним недійсний договір, оскільки вони є двома різним правовими інститутами і тягнуть різні правові наслідки. Крім зазначеного відповідач просив визнати незаконними дії Державного міського підприємства «Івано-Франківськтеплокомуненерго» щодо використання персональних даних та поширення інформації про відповідача без його згоди і у зв`язку з цим моральної шкоди в сумі 10000 гривень. Так відповідно до ст. 19 ЦК України особа має право на самозахист свого цивільного права та права іншої особи від порушень і протиправних посягань. Самозахистом є застосування особою засобів протидії, які не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Способи самозахисту мають відповідати змісту права, що порушене, характеру дій, якими воно порушене, а також наслідкам, що спричинені цим порушенням. Способи самозахисту можуть обиратися самою особою чи встановлюватися договором або актами цивільного законодавства. В ст. 20 ЦК України передбачено, що право на захист особа здійснює на свій розсуд. Таким чином надіслання відповідачу вимоги про оплату заборгованості за отримані ним житлово-комунальні послуги не може бути визнано неправомірною діяльністю щодо поширення персональних даних. В ст. 23 ЦК України вказано, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. В Законі України «Про захист персональних даних» відповідачу не гарантовано право на компенсацію моральної шкоди у зв`язку із порушенням правил використання, обробки чи поширення персональних даних. Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо. Отже інформація про заборгованість відповідача перед позивачем не може бути визнана такою, що належить виключно відповідачу, оскільки розрахунок платежів за надані житло-комунальні послуги здійснюється саме виконавцем за договором. Тому вказана відповідачем інформація створюється і належить саме позивачу, відповідно і її поширення залежить від волі позивача, а не відповідача. Так само спірна інформація не віднесена законодавством про захист персональних даних до конфіденційної чи інформації з обмеженим доступом. Положеннями Закону України «Про житлово-комунальні послуги» не гарантовано право відповідача на компенсацію моральної шкоди за поширення інформації про заборгованість відповідача. Будь-яких правових підстав для визнання спірного договору таким, що відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», вчинений всупереч заборони нечесної підприємницької практики, перед судом не доведено. Таким чином зустрічний позов не обґрунтований будь-якими правовими підставами, а тому є надуманий. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved