Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-07 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що рішенням Коломийського міськрайонного суду від 30.06.2016 року, яке залишено в силі апеляційною та касаційною інстанціями, визначено місце проживання її онука [PERSON] , [INFO] , разом із нею за адресою: [ADDRESS] . Матір дитини ухиляється від виконання своїх материнських обов`язків щодо сина, не цікавиться його життям, не відвідує, не виявляє турботи, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться шкільним життям, не маючи жодних перешкод для цього. Проте, залишаючись його законним представником, відповідач отримує соціальну допомогу на дитину, користується пільгами, права щодо неповнолітнього [PERSON] може здійснювати тільки вона. Позивач зазначає, що її онук страждає на легку розумову відсталість, ускладнену енурезом та енкопрезом. У зв`язку з цим він потребує особливого догляду. Восени 2019 року він проходив індивідуальну програму реабілітації інваліда у Коломийській дитячій лікарні. Після лікування фізичний та психічний стан дитини значно покращився. Організацію цього здійснювала позивач, а відповідач як мати не займалася лікуванням сина та не надавала йому належного догляду. Крім того, позивач вже тривалий час забезпечує дитині належні умови проживання та навчання, дитина відвідує гімназію. Зважаючи на вищенаведене, позивач вважає, що оскільки відповідач не дбає належним чином про дитину, умисно ухиляється від виконання своїх обов`язків як матері, то позивач просить позбавити відповідача батьківських прав відносно її сина та призначити позивача його піклувальником, щоб мати юридичну можливість забезпечувати права та захищати інтереси свого онука. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали із зазначених підстав та просять задовольнити позов. Позивач також зазначила, що відповідач намагається виконувати свої обов`язки лише щодо своєї дочки, а до сина вона виявляла і виявляє цілковиту байдужість. Яскравим свідченням цього є те, що відповідач допустила відсутність до цього часу у її сина паспорту. Позивач також зазначила, що відповідачу не потрібний син, а вона заперечує проти позову лише для збереження соціальної допомоги, яку отримує на цю дитину, Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з`явилися, представник відповідача, адвокат Лесюк В.М. 07.09.2020 року подав на електронну пошту суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку із запровадженням карантинних заходів. Однак, суд вважає, що вказана причина не може бути достатньою підставою для відкладення судового розгляду, оскільки такі заходи тривають близько 6 місяців, даючи можливість представнику відповідача прибувати в судові засідання, які проводилися раніше. Відповідач жодним чином не повідомила про причини своєї неявки. При цьому суд враховує, що в судовому засіданні 01.07.2020 року сторона відповідача позовні вимоги не визнала з підстав, вказаних у відзиві на позовну заяву, і надала свої пояснення. У вказаному відзиві на позов зазначено, що дійсно впродовж останніх декількох років її син [PERSON] проживає з позивачем, однак, це не через те, що вона не бажає піклуватися про дитину, а тому, що позивач чинить їй перешкоди у спілкуванні із сином, вдаючись до психологічного та емоційного маніпулювання з метою здійснення повного контролю над дитиною. У 2016 році позивач вже зверталася з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно її двох дітей, однак, обмежилася визначенням місця проживання онука з нею. Проте, після цього ситуація погіршилася, позивач всіляко перешкоджає відповідачу у її спілкуванні з дитиною, забороняючи зустрічатися з ним, отримувати від неї подарунки шляхом залякування дитини. Крім того, позивач нехтує встановленим службою у справах дітей Коломийської районної ради графіком її побачень із сином. Відповідач також зазначає, що через конфлікти та нанесення побоїв позивачем син декілька разів втікав з її дому. Відповідач просить врахувати, що дитина потребує материнської любові та ласки, а доводи позивача про те, що відповідач як мати умисно ухиляється від виконання материнських обов`язків щодо сина, не відповідають дійсності. Тому у задоволенні позову сторона відповідача просить відмовити. Представник третьої особи Обушак М.Д. в судовому засіданні пояснила, що службою у справах дітей, яку вона представляє, надано негативний висновок щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина, так як відповідач належно виконує свої обов`язки відносно молодшої дочки, забезпечує належні матеріально-побутові умови проживання, що свідчить про розуміння і виконання нею свого обов`язку і відносно свого сина. Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, то підстави для його застосування на даний час відсутні, і в задоволенні позову слід відмовити. Суд, заслухавши вказаних учасників, свідків, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що відповідач є матір`ю неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 06.02.2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану по Коломийському району Коломийського міськрайонного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис № 19 (а.с.10). Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 30.06.2016 року, яке набрало законної сили, місце проживання вказаного сина відповідача визначено з його бабусею [PERSON] , тобто з позивачем (а.с. 12, 13). Факт проживання вказаної дитини з позивачем не заперечується сторонами та стверджується даними акту обстеження матеріально-побутових умов від 03.10.2019 року, згідно з яким умови проживання дитини задовільні, та довідкою виконкому Угорницької сільської ради Коломийського району Івано-Франківської області від 03.10.2019 року № 1002 (а.с. 14, 15). Судом встановлено, що вказана дитина є інвалідом дитинства, йому встановлено діагноз: легка розумова відсталість з емоційно-вольовою нестійкістю, енкопрез, а також кілька супутніх захворювань, він проходить індивідуальну програму реабілітації інваліда № 296 (а.с. 11, 18, 19, 53-55). Згідно з характеристикою, виданою 07.10.2019 року № 52 01/18-13, [PERSON] навчається в Угорницькій гімназії Коломийської районної ради з 2010 року. З часу зміни місця проживання він став врівноваженим та спокійним, не спостерігається жодних виявів агресії. Мати навчанням дитини в гімназії не цікавиться, вихованням дитини займається його бабуся, яка часто відвідує навчальний заклад, піклується про онука (а.с. 17). Неповнолітній [PERSON] в судовому засіданні вказав суду, що вважає доцільним позбавити його матір батьківських прав відносно нього, оскільки вона не спілкується з ним та не приділяє йому уваги, у зв`язку із чим він збайдужів до неї. Коли він проживав у матері, то вона більше уваги приділяла його сестрі, там часто виникали сварки та бійки. На даний час він не спілкувався із сестрою більше одного року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила суду, що вона є сусідкою позивача та щодня бачить її онука. З того часу, як він став проживати з позивачем, він є спокійним, врівноваженим та не агресивним. Свідок зазначила, що позивач добре ставиться до дитини, дбає про нього, хлопчик також любить бабусю. Він дружить з онуками свідка, часто приходить до них та допомагає їй по господарству. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що відповідач після смерті свого чоловіка ( [INFO] ) припинила піклуватися про свого хворого сина, не займається його вихованням та не бачиться з ним. Хлопчика виховує бабуся, в якої він завжди доглянутий, охайний, чистий. Свідку відомо, що два роки тому відповідач забрала сина проживати до себе, і за час такого проживання у нього були відсутні покращення у фізичному та психічному станах, дитина була недоглянута, неохайна, носила брудний одяг. Покази допитаних за клопотанням сторони відповідача свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] суд не вважає такими, що спростовують надані стороною позивача докази на підтвердження позовних вимог, так як покази цих свідків не підтверджують належність виконання відповідачем як матір`ю своїх обов`язків щодо виховання свого неповнолітнього сина. Так, свідок [PERSON] зазначила лише про те, що до неї як до юриста звернулася відповідач із проханням про повернення сина, на що та рекомендувала звертатися з відповідним позовом. Інші свідки наводили лише поодинокі випадки про те, що відповідач у 2018 році приїжджала з поліцією на побачення із сином, і що їм відомо, що позивач забороняла відповідачу бачити сина. В матеріалах даної справи міститься висновок служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, в якому вказано про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно її сина [PERSON] , [INFO] , з підстав, наведених вище у поясненнях представника третьої особи (а.с. 121-123). Відповідно ч.5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Згідно ч.1,ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Вказаний висновок суд вважає недостатньо обгрунтованим, оскільки він ґрунтується виключно на припущеннях про виконання відповідачем своїх обов`язків щодо виховання свого сина, оскільки вона належно виконує такі обов`язки щодо своєї дочки, і такі твердження спростовані наданими стороною позивача та наведені судом вище доказами. На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого неповнолітнього сина [PERSON] . Її доводи про те, що позивач чинить їй перешкоди у здійсненні вказаних обов`язків, суд вважає надуманими і такими, що не підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами. Відповідно до ст. 59 ЦК України піклування встановлюється над неповнолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, цивільна дієздатність яких обмежена. Згідно із ч. 4 ст. 63 ЦК України опікун або піклувальник призначаються переважно з осіб, які перебувають у сімейних, родинних відносинах з підопічним, з урахуванням особистих стосунків між ними, можливості особи виконувати обов`язки опікуна чи піклувальника. Тому позивача, яка вже тривалий час фактично піклується про свого онука, слід призначити його піклувальником. При цьому суд враховує, що позивач виключно позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в нарколога та психіатра не перебуває (а.с.16, 20, 21). На підставі наведеного, ст.ст.19, 150, 164 СК України, 59, 63 ЦК України, та,

Outcome: approved