Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], який в подальшому уточнила, в обґрунтування позову зазначила, що 22.08.2003 між нею та відповідачем було укладено шлюб, який відповідно до рішення 30 травня 2013 року було розірвано. Від спільного проживання в них народилась дочка [PERSON], [INFO], яка на теперішній час проживає разом з позивачкою. Відповідно до рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 18 червня 2013 року відповідача зобовязано сплачувати аліменти на утримання його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З моменту розлучення і на сьогоднішній день позивач має можливість приймати участь у вихованні та утриманні дитини, але фактично не виконує свої батьківські обовязки, не сплачує аліменти, не спілкується з дитиною, не бере жодної участі у її вихованні та утриманні. Позивач звязатися з відповідачем для вирішення питання про його участь в житті спільної дитини та отримати дозвіл на виїзд не має можливості, оскільки відповідач уникає будь-яких контактів з нею. На сьогодні позивач має фінансову можливість придбати путівку та бажає вивезти дитину на відпочинок за кордон до країни Египет м. Шарм Ель Шейх на період весняних канікул з 24.03.2018 по 09.04.2018 включно, тому просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з України з донькою без згоди батька. У судове засідання позивач не зявилася, надала заяву, в якій підтримала уточнений позов, просила задовольнити, просила розглянути справу в заочному порядку, в разі неявки відповідача. Відповідач повідомлявся про час та дату судового розгляду, проте в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Суд вважає за можливе розглядати справу за його відсутності. Відповідно дост. 280 ЦПК Українисуд за згодою позивача вважає можливим ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши матеріали справи та докази надані в обґрунтування позовних вимог, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22.08.2003 року між [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу Нога) О.С. був укладений шлюб, який зареєстровано у міському відділі реєстрації актів громадянського стану № 1 Харківського обласного управління юстиції (актовий запис № 1406, Свідоцтво про шлюб серія 1-ВЛ № 192660 від 22.08.2003 року). Шлюб розірвано 30 травня 2013 року, про що свідчить рішення Червонозаводького районного суду м.Харкова. Позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком дитини [PERSON], (актовий запис № 590 від 24.11.2006 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Червонозаводського районного управління юстиції м. Харків, свідоцтво про народження серія 1-ВЛ № 062274 від 24.11.2006 року). Дитина проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Дитина навчається в Харківській гімназії № 163 Харківської міської ради Харківської області в 4-В класі, що підтверджується довідкою № 116/01-33 від 15 березня 2017 року. (а.с. 13). Відповідно до наданого суду розрахунку заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.03.2017 загальна сума заборгованості становить 32 037, 84 грн. (а.с. 11). Судом встановлено, що батько не надає відповідні дозволи на вивіз дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27.02.91 року №789-ХІІ, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Порядок оформлення документів для виїзду громадян України за кордон визначається Законом України "Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України" № 3858-Х11 від 21.01.1994 року. Частиною 2 ст. 4 вказаного Закону встановлено, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Додатково оформлення документів регулюється «Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення», затвердженого постановою КМУ від 7 травня 2014 р. № 152, передбачено: Відповідно до п. 2, вказаного порядку, кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон. Пунктом 22, вказаного порядку, передбачено, що для оформлення паспорта для виїзду за кордон особи, яка не досягла шістнадцятирічного віку серед інших документів батьки подають підписану ними заяву-анкету та інше. Підпунктом 5) п. 22 передбачено, що заява від другого з батьків не вимагається, якщо він є іноземцем або особою без громадянства. Тобто, законом передбачено, що якщо батько дитини живий, не позбавлений батьківських прав, не визнаний безвісно відсутнім та не визнаний недієздатним, то він повинен надати свою згоду для оформлення паспорта для виїзду за кордон своїй дитині. Крім того, згідно з п. 2 ч. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27 січня 1995 року, виїзд за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або в супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється в разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16- річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідност.150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї, своєї Батьківщини, також покладено обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, батьки зобов'язані поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною загальної освіти, готувати дитину до самостійного життя. Згідно вимогст.152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. На підставі вимог ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно з ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. У зв'язку з тим, що судом встановлено - [PERSON] зловживає своїм правом надання дозволу на вивіз дитини за межі України, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо надання дозволу на вивіз дитини за межі України та виготовлення проїзних документів. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідност.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Аналізуючи зазначені законодавчі та нормативні акти, а також міжнародні документи, імплентовані у законодавство України можна зробити висновок про те, що у резолютивній частині рішення необхідно зазначати про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, а також про надання дозволу на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, чим фактично позбавить батька можливості брати участь у вихованні дітей та можливості спілкування з ними. Суд вбачає, що не надання дозволу на виїзд [PERSON], [INFO] за кордон в супроводі матері, з метою відпочинку та духовного розвитку, порушує її права та інтереси. Згідно ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до ч. 2, ч. 3 ст. 150 цього ж кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Враховуючи вказані обставини, суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на виїзд дочки за кордон повністю узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, тому суд не вбачає жодних обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини за кордон і вважає, що це буде відповідати інтересам малолітньої [PERSON], [INFO]. На підставі ст.ст.141,150,155 СК України,ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: approved