Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

До суду 29.01.2020 року надійшов позов Приморської районної адміністрації Одеської міської ради як органу опіки та піклування в інтересах малолітніх [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Одеська місцева прокуратура №3, служба у справах дітей Одеської міської ради, про негайне відібрання дітей без позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що на контролі служби у справах дітей Одеської міської ради, Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, відділу поліції Приморського району м. Одеси, КНП «Дитяча міська поліклініка №4» м. Одеси знаходиться родина [PERSON] , [INFO] , яка виховує малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Наказами служби у справах дітей Одеської міської ради від 03.12.2018 року №263, 264. Родина відповідачки перебуває на обліку служби як така, що опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] . Згідно з повідомленням КНП «ДМП №4» на диспансерному обліку перебувають малолітні діти: [PERSON] , у якої спостерігається затримка темпів психомоторного розвитку з дефіцитом спілкування, та [PERSON] , [INFO] , у якої спостерігається білково-енергетична недостатність у зв`язку з недостатнім харчування: при рості 62 см дитина має вагу 5600 гр.. Відомості про батька до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Зазначали, що мати дітей всіляко уникає відвідування дітей лікарем-педіатром на дому, під різними приводу не пускає лікаря та медичну сестру до помешкання , веде асоціальний спосіб життя. Під час неодноразових бесід із відповідачкою відмічено наявність у неї ознак алкогольного сп`яніння. За інформацією Шевченківського ВП Приморського ВП м. Одеси ГУНП України в Одеській області протягом 2019 року матір дітей - [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.2 (невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей), ст. 173-2 ч.1 (вчинення насильства в сім`ї), ст. 178 ч.1 (розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях) КУпАП. Службою у справах дітей Одеської міської ради було направлено повідомлення до Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, щодо взяття родини «Матвєєвих» під соціальний супровід для підвищення виховного потенціалу матері. Під час неодноразових виходів за адресою проживання родини [PERSON] комісією було встановлено, що в кімнаті, кухні, туалеті та коридорі значно порушені санітарно-гігієнічні умови, квартира потребує косметичного ремонту, відсутнє газопостачання, відсутні продукти для повноцінного харчування старшої дитини, діти сплять на брудних ліжках без білизни, старша дівчинка худої статури та одягнена не за сезоном, не розмовляє, дитячий садок не відвідує. У квартирі дуже брудно, мати має низький виховний потенціал, не займається розвитком, вихованням своїх дітей та не в змозі задовольнити елементарні потреби дітей. З матір`ю дітей неодноразово були проведені профілактичні бесіди та попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність. Також було надано час для приведення у належний стан квартири, санітарно-гігієнічних умов проживання дітей. Між тим, станом на 21.01.2020 року мати дітей не здійснила жодних заходів щодо покращення житлово-побутових умов проживання своїх дітей. Представник позивача вважає, зо дані умови проживання та відсутність належного догляду з боку матері складають пряму загрозу здоров`ю та життю дітей. Тому 21.01.2020 року дітей було відібрано на підставі розпорядження голови Приморської районної адміністрації Одеської міської ради №11 та влаштовано їх до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення. На підставі вищевикладеного позивач просить відібрати дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , від матері - [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав та тимчасово влаштувати дітей до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення. Ухвалою суду від 31.01.2020р. справу провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду в загальному позовному провадженні в підготовчому засіданні 02.03.2020р.. Через неявку сторін 02.03.2020 року, 13.04.2020 року, розгляд справи відкладався. Ухвалою суду від 25.05.2020 року підготовче засідання по справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 14.07.2020 року. Судовий розгляд 14.07.2020 року був відкладений у присутності представників Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та служби у справах дітей Одеської міської ради для належного сповіщення відповідачки. У судове засідання 11.09.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Від представника позивача, представника третьої - Одеської місцевої прокуратури №3 надійшли до суду, згідно яких просили справу розглядати за їх відсутності та не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідачка повторно не з`явилася до судового засідання, про дату, час і місце проведення якого повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила, відзив на позовну заяву не надала. Відповідно до п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Частиною 3 та частиною 4 ст. 130 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Згідно з відповіддю відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Одеській області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та саме на вказану адресу судом направлялась судова кореспонденція на ім`я відповідачки. Згідно з ч. 2 ст. 282 ЦПК України, розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Судом також враховується, що відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. З урахуванням викладеного, та враховуючи предмет спору що стосується прав дітей, судом було ухвалено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України, судом була постановлена ухвала про заочний розгляд справи. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 18.09.2020 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції серії [NUMBER] від 02.07.2014 року, [INFO] народилась [PERSON] , про що складений актовий запис № 6456. Відповідачка [PERSON] записана матір`ю дитини (а.с.27). Також, відповідно до свідоцтва про народження виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області серії [NUMBER] від 25.10.2018 року, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] . актовий запис 5021 (а.с.22). Згідно витягів із Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження, відомості про батька до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , внесені відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України (а.с.24-27). Діти проживають разом із матір`ю за адресою [ADDRESS] . Зазначена родина [PERSON] , [INFO] , яка виховує малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , знаходиться на контролі служби у справах дітей Одеської міської ради, Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, відділу поліції Приморського району м. Одеси, КНП «Дитяча міська поліклініка №4» м. Одеси. Наказами служби у справах дітей Одеської міської ради від 03.12.2018 року №263, 264 родина відповідачки перебуває на обліку служби як така, що опинилась у складних життєвих обставинах у зв`язку з ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків. Зареєстровані та проживають за адресою [ADDRESS] (а.с.19-20). Згідно з повідомленням КНП «ДМП №4» від 13.12.2019 року, 14.02.2019 року, 16.05.2019 року (а.с.30-31), на диспансерному обліку перебувають малолітні діти: [PERSON] та [PERSON] .. Мати всіляко уникає відвідування лікарем-педіатром на дому, під різними приводами не пускає лікаря та медичну сестру до помешкання. Разом із тим. [PERSON] приходить із дітьми на прийом до лікаря-педіатра. Діти на даний час щепленні за віком та декларації підписані з лікарем-педіатром. Згідно з повідомленням КНП «ДМП №4» від 16.05.2019 року (а.с.30) у [PERSON] спостерігається затримка темпів психомоторного розвитку з дефіцитом спілкування, та у [PERSON] , [INFO] , спостерігається білково-енергетична недостатність у зв`язку з недостатнім харчування: при рості 62 см дитина має вагу 5600 гр.. Разом із тим зауважено, що дитина забезпечується безоплатним дитячим харчуванням за міською програмою «Здоров`я». За інформацією Шевченківського ВП Приморського ВП м. Одеси ГУНП України в Одеській області протягом 2019 року матір дітей - [PERSON] неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності за ст. 184 ч.2 (невиконання батьківських обов`язків щодо виховання дітей), ст. 173-2 ч.1 (вчинення насильства в сім`ї), ст. 178 ч.1 (розпивання алкогольних напоїв у громадських місцях) КУпАП. Службою у справах дітей Одеської міської ради було направлено повідомлення до Одеського міського центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді, щодо взяття родини «Матвєєвих» під соціальний супровід для підвищення виховного потенціалу матері. Згідно актів обстеження умов проживання від 20.01.2020р., проведення оцінки рівні безпеки дітей, під час неодноразових виходів за адресою проживання родини [PERSON] комісією було встановлено, що в кімнаті, кухні, туалеті та коридорі значно порушені санітарно-гігієнічні умови, квартира потребує косметичного ремонту, відсутнє газопостачання, відсутні продукти для повноцінного харчування старшої дитини, діти сплять на брудних ліжках без білизни, старша дівчинка худої статури та одягнена не за сезоном, не розмовляє, дитячий садок не відвідує. У квартирі дуже брудно, мати має низький виховний потенціал, не займається розвитком, вихованням своїх дітей та не в змозі задовольнити елементарні потреби дітей. Також суду надано Акти проведення оцінки рівня безпеки дітей (а.с.ю11-14,15-18) за місцем проживання, від 21.01.2020р. де також вказано що мати перебуває в стані алкогольного сп`яніння. та прийшли до висновку що дітям там дуже небезпечно. З матір`ю дітей неодноразово були проведені профілактичні бесіди та попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність. Також було надано час для приведення у належний стан квартири, санітарно-гігієнічних умов проживання дітей. Між тим, станом на 21.01.2020 року мати дітей не здійснила жодних заходів щодо покращення житлово-побутових умов проживання своїх дітей (а.с.32, 10-18). На підставі клопотання служби у справах дітей Одеської міської ради від 21.01.2020 року №633 (а.с.8), Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради прийнято розпорядження 11 від 21.01.2020 року про негайне відібрання малолітніх дітей [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у матері [PERSON] , [INFO] , та тимчасове влаштування їх до дитячого державного закладу на повне державне забезпечення (а.с.6). З аналізу наданих доказів, представник позивача у минулих судових засіданнях зазначав, що зважаючи на спосіб життя матері на момент відібрання дитини від матері, а також її безвідповідальне ставлення до дітей (контроль за здоров`ям дітей, харчування, одяг) її поведінка могла створювати загрозу для здоров`я малолітньої дитини, що було підставою для негайного відібрання дитини. Вирішуючи спір суд виходить із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч. 1 ст. 152 Сімейного кодексу України право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 Сімейного кодексу України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ч. 1 ст. 170 Сімейного кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням, або органу опіки та піклування. За роз`ясненнями, наданими у п.п.16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Суд має право вирішити питання про відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав та передати органу опіки та піклування (якщо цього потребують інтереси дитини), без визначення при цьому конкретного закладу. При винесенні вказаного рішення суд враховує положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в яких зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з як найкращого забезпечення інтересів дітей. Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст. 8 Конвенції. Європейський суд з прав людини зазначив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у як найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у як найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (Мамчур проти України, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). З огляду на викладене суд зазначає, що основними підставами для відібрання дитини від батьків серед іншого є випадки, що охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків (безвідповідальне ставлення до дитини та невжиття заходів щодо забезпечення лікування дитини у зв`язку із її тяжким станом здоров`я), а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Згідно з положеннями ч. 2, 3 ст. 170 СК України, у виняткових випадках, при безпосередній загрозі для життя або здоров`я дитини, орган опіки та піклування або прокурор мають право постановити рішення про негайне відібрання дитини від батьків. У цьому разі орган опіки та піклування зобов`язаний негайно повідомити прокурора та у семиденний строк після постановлення рішення звернутися до суду з позовом про позбавлення батьків чи одного з них батьківських прав або про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав. Якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, суд за заявою батьків може постановити рішення про повернення їм дитини. Основними підставами для відібрання дитини є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків з виховання дитини; жорстоке поводження з дитиною; захворювання батьків на хронічний алкоголізм або їх наркотична залежність; будь-які види експлуатації дитини, примус її до жебракування та бродяжництва тощо. Інші випадки охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише із поведінки батьків, а й із їх особистих негативних звичок. Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постанові від 18.09.2019 року по справі №464/7647/17. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про організацію забезпечення соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», правого статусу дитини, позбавленої батьківського піклування» за умови втрати дитиною батьківського піклування відповідна служба у справах дітей зобов`язана протягом двох місяців підготувати комплект документів, який підтверджує набуття дитиною статусу дитини-сироти, дитини, позбавленої батьківського піклування. На підставі вищевикладеного, суд вважає, що невжиття відповідачем [PERSON] заходів щодо виховання дітей та забезпечення їх належними умовами проживання, харчування та розвитку, її безвідповідальне ставлення до дітей, створює ризик для життя та здоров`я малолітніх дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому суд прийшов до висновку, що застосування такої норми закону, як відібрання відповідно до положень ст. 170 Сімейного Кодексу України дітей у відповідачки та перебування дітей у закладі, визначеному органом опіки та піклування, буде відповідати їх інтересам і їх слід здійснити без визначення конкретного терміну. Такий спосіб надасть можливість збереження сімейних стосунків між матір`ю та дітьми, та не позбавить відповідачки права в подальшому ставити питання про повернення дітей, якщо відпадуть причини, які перешкоджали належному вихованню. Також суд дійшов висновку про попередження відповідача щодо зміни ставлення до дитини із покладанням на органи опіки та піклування контролю за виконанням [PERSON] своїх батьківських обов`язків у відношенні дітей - [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року також передбачено, що позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до частин першої-другої статті 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У статті 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини (частина четверта статі 170 СК України). Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини, суд зобов`язаний врахувати всі обставини, зазначені в частині першій статті 182 СК України: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За положеннями частини другої статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, враховуючи, що діти перебуватимуть у відповідному закладі Органу опіки та піклування і не перебуватимуть на утриманні відповідачки суд дійшов до висновку, що з [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання доньок. У відповідності до ст. 7 Закону «України «Про державний бюджет України на 2020 рік», у 2020 році прожитковий мінімум: - для д ітей віком до 6 років встановлено: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня; - дітей віком від 6 до 18 років встанволено: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд вбачає, що матеріали позову не містять відомостей щодо заробітку відповідачки, отже вважає за можливе стягнути з неї на утримання дітей аліменти у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1159, 00 грн., та на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 929, 50 грн.. У відповідності до ч.2 ст. 184 СК України, розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Щодо порядку сплати аліментів, то частиною третьою статті 193 СК України встановлено, що за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України. Відібрання дитини від батьків без позбавлення їх батьківських прав передбачає передання дитини органу опіки та піклування для подальшого влаштування її під сімейну форму опіки чи у відповідний дитячий заклад. Тобто, на позивача покладено обов`язок по подальшому влаштуванню дітей, який підлягає виконанню безпосередньо позивачем після набрання даним судовим рішенням законної сили. Зважаючи на наведене, суд приходить до висновку, що стягнення аліментів на дітей має відбуватись шляхом перерахування коштів на особисті рахунки малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які підлягають відкриттю у відділенні Державного ощадного банку України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі п.п.2-5 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166, ч. 1, 2 ст. 170, 182, 183 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved