Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

Головний лікар КМПНЛ № 3 І.В. Врублевська звернулася до суду з заявою про госпіталізацію недієздатного [PERSON], [INFO], який 21.02.2017 року о 09 год. 50 хв. за направленням лікаря-психіатра Київського міського психоневрологічного диспансеру № 4 поступив у Київську міську психоневрологічну лікарню № 3. Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] страждає на психічний розлад у формі: «Глибока розумова відсталість з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю». На момент госпіталізації стан [PERSON] зі слів внучатої племінниці та представника органу опіки та піклування Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації, останнім часом погіршився, він став дратівливим, агресивним до рідних, наносить самопошкодження, а саме: б'є по голові та тулубу руками, погано спить вночі, відмовляється від прийому ліків. Під час госпіталізації пацієнт [PERSON] мав ясну свідомість, контакту недоступний по причині глухоти, на місці не утримується, дратівливий, наносить собі удари по голові, веде вегетативний спосіб життя, інтереси обмежені фізіологічними потребами, продуктивну психосоматику виявити неможливо, виражене зниження інтелекту, критика до свого стану відсутня, себе не обслуговує, потребує систематичного стороннього догляду та нагляду. Саме за таких обставин та у зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням психічного стану пацієнт [PERSON] потребує госпіталізації в КМПНЛ № 3. В судовому засіданні заявник заяву підтримала та просила прийняти рішення про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу, як особи, визнаної у судовому порядку недієздатною. [PERSON] в судовому засіданні не міг надати відповідь на запит суду у зв'язку зі станом свого здоров'я . Прокурор І.О. Пастух заяву підтримав, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Ленінградського райсуду м. Києва від 25 жовтня 1996 року, [PERSON] визнано недієздатним (а.с. 5). Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації міста Києва № 1509 від 09.12.96 р. [PERSON] призначено опікуном над недієздатним братом [PERSON] (а.с. 6). Разом з тим, [INFO] [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 11116 (а.с. 7). Як вбачається із направлення лікаря на госпіталізацію до психіатричної лікарні № 3 від 10.02.2017 р. [PERSON] не розмовляє, не втримується на місці, видає незрозумілі звуки (а.с. 12). Відповідно до запису лікаря приймального відділення від 21.02.2017 року, [PERSON] поступив на приймальне відділення зі скаргами на агресивність, не може забезпечувати свої фізіологічні потреби, проявляє аутоагресивні тенденції (б'є себе по голові). З дитинства відставав у розвитку, не однократно проходив лікування у психіатричних стаціонарах, є інвалідом І групи безстроково, недієздатний. Наразі госпіталізація - з приводу погіршення психічного самопочуття. На момент огляду свідомість ясна, контакту недоступний по причині глухоти з дитинства, на місці не утримується, дратівливий, наносить удари собі по голові, веде вегетативний спосіб життя, коло інтересів обмежене фізіологічними особливостями, продуктивну симптоматику виявити не можливо, наявне виражене зниження інтелекту, уваги не утримується, критика до свого стану відсутня (а.с. 14). Згідно з висновком огляду комісії лікарів-психіатрів Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 від 21.02.2017 року діагноз [PERSON]: глибока розумова відсталість з вираженою емоційно-вольовою нестійкістю. В зв'язку з цим комісією прийнято рішення, що на момент огляду хворий потребує стаціонарної госпіталізації в умовах КМПНЛ № 3 (а.с. 16-17). Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved