Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

Генеральний директор Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради Шкробот В.В. звернувся до суду із заявою про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що у [PERSON] наявний психічний розлад, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та її безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від її матері опікуна [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] . Направлення на госпіталізацію було видане лікарем Бережанської районної лікарні [PERSON] , який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Також [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів ТОККПНЛ, яка підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію, згідно ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу. Згода [PERSON] на госпіталізацію відсутня, тому просить винести рішення про її примусову госпіталізацію. У судовому засіданні представник Комунального некомерційного підприємства «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» Тернопільської обласної ради лікар-психіатр Бойчак О.Л. заяву підтримала та наголосила, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, що встановлено комісією лікарів-психіатрів, у зв`язку із чим потребує лікування лише в закритому психіатричному стаціонарі, однак внаслідок психічного розладу вона не може усвідомити необхідність проходження лікування та надати згоду на лікування, у зв`язку із чим просить заяву задовольнити. Прокурор [PERSON] у судовому засіданні підтримав заяву про госпіталізацію [PERSON] до психіатричного закладу без її згоди. Законний представник [PERSON] її мати та опікун згідно рішення суду [PERSON] визнала, що її дочка [PERSON] хворіє на психічну хворобу, у неї є прояви агресії, нещодавно вдарила її, однак, просить не госпіталізовувати [PERSON] , оскільки дочка допомагає їй по господарству, без допомоги дочки їй важко . Особа,\~щодо якої\~розглядається питання,\~пов`язане\~з наданням\~психіатричної допомоги\~ [PERSON] у судовому засіданні не заперечила щодо її госпіталізації, пояснювала, що хоче лікуватися щоб бути здоровшою . Судом установлено: 24 квітня 2020 року [PERSON] поступила в стаціонар КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у супроводі матері за скеруванням чергового лікаря [PERSON] з направленням із Бережанської районної лікарні. Направлення на госпіталізацію видане лікарем Бережанської районної лікарні [PERSON] , який після особистого огляду [PERSON] зробив висновок про необхідність її госпіталізації, у зв`язку із наявністю психічного розладу, який обумовлює її небезпеку для себе і оточуючих та безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації є відомості про поведінку [PERSON] , які надійшли від її матері опікуна [PERSON] . На підставі цих відомостей [PERSON] була оглянута лікарем-психіатром [PERSON] який підтвердив висновок про необхідність госпіталізації [PERSON] . Також [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів Тернопільської обласної комунальної клінічної психоневрологічної лікарні, у складі: заступника головного лікаря з експертизи О.М. Бондаренко, завідувача відділення О.Л. Бойчак, лікаря психіатра Ю.Б. Чолач. Комісія підтвердила обґрунтованість рішення про госпіталізацію згідно Закону України Про психіатричну допомогу та прийшла до висновку, що [PERSON] потребує примусової госпіталізації в психіатричний стаціонар для обстеження та лікування. Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів [PERSON] 24 квітня 2020 року поступила в стаціонар КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР у супроводі матері за скеруванням чергового лікаря [PERSON] з направленням із Бережанської районної лікарні. З анамнезу встановлено, що [PERSON] народилася другою з двох дітей, пологи важкі, ускладнені перинатальною травмою. З раннього дитячого віку відставала в психомоторному розвитку, пізно почала ходити, говорити. Мова залишилася фразовою, погано модульованою. Вчилася в школі інтернаті, закінчила 9 класів. Спеціальності не здобула ніякої. Проживає з мамою, яка нею опікується. З 6 річного віку страждає на енурез (нетримання сечі), який залишається по сьогоднішній день. З дитячого віку перебуває на диспансерному спостереженні у психіатра. Неодноразово лікувалася в психіатричних відділеннях. Остання виписка із стаціонару в 2019 році. Причиною даного поступлення є погіршення психічного стану: б`є маму, погрожувала втекти з дому, не спить вночі, кричить, плаче, відмовляється від їжі, скаржиться на головні болі, сама просила відвезти її в лікарню. Психічний стан пацієнтки при огляді: в свідомості, контакт малопродуктивний, увага привертається важко. Сидить з опущеною головою, в руках тримає ляльку, з якою грається. При звертанні до неї ляклива, плаче. тримає маму за руку, періодично викрикує незрозумілі фрази. Мова бідна, погано розбірлива, мислення недорозвинуте, абстрагування недорозвинуте. Знання практично відсутні, знає окремі букви, емоційно неврівноважена, емоції прості, малодиференційовані. Інтелект недорозвинутий, пам`ять вкрай погана. Інтереси характерні для дитячого віку. Навики по самообслуговуванню недорозвинуті: не вміє самостійно поїсти, переодягнутися, потребує постійного стороннього догляду, хоче лікуватися. Комісія прийшла до висновку, що [PERSON] страждає на хронічне психічне захворювання, вроджене слабоумство: Помірна розумова відсталість з синдромом емоційно-волевої нестійкості. За вказаних обставин, комісія прийшла до висновку, що у відповідності до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» [PERSON] потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку без її згоди або згоди її опікуна, оскільки вона страждає на психічний розлад, внаслідок якого неспроможна самостійно задовольняти свої життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність чим може спричинити небезпеку для себе та оточуючих. Як убачається із матеріалів справи, рішенням Бережанського міськрайонного суду Тернопільської області [PERSON] визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] . Також, [PERSON] госпіталізовувалась у примусовому порядку до КНП «Тернопільська обласна клінічна психоневрологічна лікарня» ТОР згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 жовтня 2019 року. Згідно з вимогами ст. 340 ЦПК України у заяві про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом. До заяви додається висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали. В силу вимог ст. 1 Закону України «Про психіатричну допомогу» стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров`я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд. Рішенням Конституційного Суду № 2-рп/2016 від 01 червня 2016 року визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" у взаємозв`язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» передбачено, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України. У відповідності до «Принципів захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги», схвалених Резолюцією Генеральної Асамблеї № 46/119 від 17 грудня 1991 року, в принципі 6 зазначено, що «будь-яка особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в якості пацієнта у примусовому порядку, або особа, вже госпіталізована як пацієнт у добровільному порядку, може триматися як пацієнт у психіатричному закладі у примусовому порядку тоді й тільки тоді, коли уповноважений для цієї мети відповідно до закону кваліфікований фахівець, який працює в області психіатрії, встановить відповідно до принципу 4, наведеного вище, що ця особа страждає на психічне захворювання, і визначить, що: (а) внаслідок цього психічного захворювання існує серйозна загроза заподіяння безпосередньої або неминучої шкоди цій особі або іншим особам, або (б) у випадку особи, чиє психічне захворювання є тяжким, а розумові здібності ослабленими, відмова від госпіталізації або тримання даної особи в психіатричному закладі може призвести до серйозного погіршення її здоров`я або унеможливить застосування належного лікування, яке може бути здійснене лише за умови госпіталізації до психіатричного закладу відповідно до принципу найменш обмежувальної альтернативи. Крім цього, згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Відповідно до ст. 16 Закону України «Про психіатричну допомогу» у випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність такої госпіталізації. Аналізуючи в сукупності викладені обставини, вимоги законодавства та досліджені докази на підтвердження того, що [PERSON] хворіє важким психічним розладом, неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для її примусової госпіталізації до психіатричного закладу, а тому заяву генерального директора КНП «ТОКПЛ» ТОР слід задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved