Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту народження дитини - [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що [INFO] його дружина - [PERSON], перебуваючи на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, в м. Севастополі, народила дитину жіночої статі, однак зареєструвати дитину вони із дружиною не можуть, оскільки документи, пред'явленні на підтвердження факту народження, видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Заявник та його дружина мають намір виїхати з дитиною на територію України, проте без державної реєстрації вони цього зробити не можуть. Заявник у судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав свої вимоги, просив розглянути справу за його відсутності. Представник заінтересованої особи - Решетилівський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій також зазначив, що на його думку заява [PERSON] підлягає задоволенню. Дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку про те, що заява [PERSON] підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Як вбачається зі свідоцтва про шлюб, заявник - [PERSON], який народився [INFO] у селі Михайлівка Апостолівського району Дніпропетровської області, 11 листопада 2011 року одружився із [PERSON], яка народилася [INFO] у м. Севастополі. З медичного свідоцтва про народження видно, що [INFO] гр. [PERSON] у міській лікарні № 5 м. Севастополя народила дитину жіночої статі. У довідці про народження № 509 від 21.05.2015 року, зазначено, що «в архиве отдела записи актов гражданского состояния Нахимовского района г. Севастополя Управления ЗАГС города Севастополя имеется запись о рождении [PERSON] № 510 от 21 мая 2015 года, которая родилась [INFO] в г. Севастополе, Российская Федерация, родители: отец [PERSON], мать [PERSON]». У свідоцтві про народження [NUMBER] зазначено, що «[PERSON], родилась [INFO] в г. Севастополе, Российская Федерация, о чем составлена запись акта о рождении № 510, отец [PERSON], мать [PERSON]». Зазначене свідоцтво посвідчене печаткою відділу запису актів цивільного стану Нахимовського району м. Севастополя Управління ЗАЦС м. Севастополя. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. Статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що сухопутна територія Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій є тимчасово окупованою територією. Згідно ч. 2 ст. 4 цього Закону правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків (ч.ч. 1-3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»). Згідно ч. 1 ст. 18 Закону громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, після залишення ними тимчасово окупованої території. Виходячи з наведеного, вищезазначені документи про народження [PERSON] є недійсними і не створюють жодних правових наслідків. 23.07.2016 року Решетилівський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області обґрунтовано відмовив заявнику у проведенні державної реєстрації народження його дитини. Свою відмову мотивував тим, що документ, пред'явлений заявником на підтвердження факту народження, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст. 7 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, дитина має бути зареєстрована одразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства. Згідно ст. 13 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоров'я документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоров'я, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоров'я не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Медична консультаційна комісія видає документ про народження у разі встановлення факту народження жінкою дитини. За відсутності документа закладу охорони здоров'я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до ч.ч. 1, 8 ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки або один з батьків якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Згідно ч. 2 ст. 234 ЦПК України в порядку окремого провадження, зокрема, розглядаються справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» /із змінами/ роз'яснив, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. У п. 10 цієї Постанови Суд відзначив, що відповідно до п. 4 ст. 273 ЦПК України суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлено у його відновленні або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Факт народження [PERSON] [INFO] у м. Севастополі, АРК, знайшов своє об'єктивне підтвердження у ході розгляду справи. Встановлення цього факту у даному випадку породжує для заявника юридичні наслідки, оскільки від його встановлення залежить можливість реалізації заявником та його дружиною батьківських прав щодо дитини, іншого порядку встановлення цього факту законом не передбачено, іншої можливості вирішити це питання, аніж в судовому порядку не вбачається. Спір про право відсутній. За таких обставин, вимоги заявника суд визнає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ч. 4 ст. 257-1, п. 8 ч. 1 ст. 367 ЦПК України ухвалене у даній справі рішення підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved