Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх сина [PERSON]. Свої вимоги, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач мотивує тим, що сторони по справі перебували у шлюбі від якого позивач [INFO] року народила сина [PERSON]. 30.11.2010 шлюб між сторонами був розірваний, а позивач по справі змінила своє прізвище на [PERSON] у зв'язку із укладенням 19.01.2018 року іншого шлюбу. Відповідач вихованням, навчанням, піклуванням про свого сина не займається, не допомагає забезпечувати його фізичний і духовний розвиток, матеріальної допомоги на його утримання не надає, ухиляється від сплати аліментів та має заборгованість по їх сплаті. Позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов'язків, а тому є достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON]. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак звернулася до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у порядку визначеному чинним законодавством. Представник третьої особи по справі в судове засідання не з'явися, однак звернувся до суду із телефонограмою, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи вказане вище, суд здійснює розгляд справи в заочному порядку, на підставі ухвали суду від 29.01.2019 року. Суд вивчивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення вказаних позовних вимог у зв'язку із наступним. Згідно із ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 19.08.2008 року) [PERSON] народився [INFO] року, а його батьком зазначений відповідач по справі [PERSON]. Згідно з випискою з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.11.2010 року шлюб між позивачем та відповідачем по справі розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб (серії [NUMBER] від 19.01.2018 року) позивач по справі змінила своє прізвище на [PERSON] внаслідок укладення шлюбу. Як вбачається з довідки №1826 від 05.04.2018 року, виданої виконавчим комітетом Золотоніської міської ради [PERSON] проживає разом із позивачем по справі. Згідно з актом обстеження умов проживання від 19.04.2018 року [PERSON] проживає разом із своєю матір'ю, умови проживання задовільні, в будинку є необхідні меблі та побутові прилади. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Золотоніської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав від 24.05.2018 року №1113, орган опіки та піклування Золотоніськоїх міської ради вважає за доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків, як позбавлення батьківських прав. Так згідно із ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов'язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення від виконання обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток, як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних, інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм маралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення ним від виконання свого батьківського обов'язку по відношенню до своєї доньки. Так із письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] належним чином не виконує свої батьківські обов'язки відносно свого малолітнього сина [PERSON], за місцем проживання дитину не відвідує, участі у вихованні не приймає. Неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків стосовно свого сина стверджується також довідкою №74 від 10.08.2018 року виданою Золотоніською загальноосвітньою школою І-ІІІ ступенів №6, згідно якої відповідач участі у вихованні та навчанні свого сина не приймає, не відвідує його за місцем навчання, шкільним життям не цікавиться. Згідно з характеристикою голови квартального комітету №19 від 06.04.2018 року відповідач по справі з 30.11.2010 року і по стан написання вказаної довідки ніякої участі у вихованні дитини не бере, ніде не працює, вживає алкоголь, допомоги на дитину не надає. Відповідно до довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів [PERSON] від 05.0.2018 року №7589, виданої Золотоніським міськрайонним відділом виконавчої служби ГТУЮ у Черкаській області, станом на 01.04.2018 року [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 10129.03 грн. Таким чином суд вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов'язків доведеним, доказів зворотного матеріали справи не містять. Прийшовши до переконання про те, що відповідач протягом декількох останніх років явно недостатньо приділяє уваги участі у вихованні сина, у його духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не звертався до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов'язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, виходить із інтересів дітей. Таким чином, надані по справі докази вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов'язки, піклуватись про свого сина та займатись його вихованням. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки відповідає інтересам дитини, а поведінка відповідача відносно його дитини є свідомим нехтуванням ним своїми батьківськими обов'язками. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до дитини, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування , приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати у вигляді сплаченого позивачем судового збору відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, сплата якого стверджуються квитанцією від 22.06.2018 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved