Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вище вказаним позовом та в обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 21.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №20130215121520 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE. Відповідно до умов вище вказаного договору, позивач надав відповідачу персоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE зі строком дії 2 роки та відкрив в спеціальний картковий рахунок в гривні, обслуговування якого здійснює банк. Вказував на те, що 21.03.2013 року до вказаного договору було укладено додаткову угоду №1 про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів за умовами якої відповідач отримав від позивача грошові кошти в сумі 1500 грн. шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на строк з 21.03.2013 року по 20.03.2015 року зі сплатою процентів у розмірі 32 % річних за користування кредитною лінією на споживчі цілі. Посилався на те, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за укладеним вище кредитним договором на підставі якого він отримав грошові кошти, не виконує, систематично не сплачує відсотки за користування кредитом та не здійснює повернення кредиту, в результаті чого у нього станом на 17.03.2015 року виникла заборгованість в сумі 3177,96 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1404,10 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 448,82 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 743,98 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 91,05 грн., інфляційні по заборгованості за кредитом - 393,66 грн., інфляційні простроченої заборгованості по нарахованих відсотках - 57,21 грн., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по кредиту) - 34,87 грн., 3 % річних за за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по несплачених процентах) - 4,27 грн. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми права та умови договору, просив стягнути з відповідача на користь позивача вище вказану заборгованість та вирішити питання про розподіл судових витрат. Представник позивача в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про час та місце розгляду справи, в прохальній частині позовної заяви просив справу слухати у його відсутності, не заперечував проти винесення заочного рішення у справі. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не з'явився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином повідомлявся судом про час та місце розгляду, про причини своєї неявки суду не повідомив і подав відповідної заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до ч. 1- 4 ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Як вбачається з матеріалів справи, судом неодноразово на адресу відповідача надсилались судові повістки про виклик до суду, а також матеріали позовної заяви. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представник позивача не заперечував проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.1, 2 п.1 ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, тощо. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Судом встановлено, що 21.03.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір №20130215121520 про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску VISA INSTANT ISSUE (а/с 3). В рамках вище вказаного договору між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до зазначеного договору, відповідно до умов якої банк надав позичальнику грошові кошти шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії з лімітом у сумі 1500 грн. на трок з 21.03.2013 року по 20.03.2015 року зі сплатою процентів за користування кредитною лінією у розмірі 32,00 % річних на споживчі цілі (а/с 11). Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У відповідності до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Таким чином, виходячи з вище викладеного, на підставі зазначеної додаткової угоди між позивачем та відповідачем виникли кредитно-договірні відносини. Відповідно до п.12-14 додаткової угоди, заборгованість за кредитною лінією та проценти за користування нею власник рахунку (відповідач) сплачує за рахунок коштів, що надходять на його СКР № [NUMBER] в АТ „БРОКБІЗНЕСБАНК", МФО 300249,як заробітна плата та інші надходження. Банк дебетує рахунок № [NUMBER] на суму заборгованості за Кредитною лінією та нарахованих процентів без додаткового погодження з Власником Рахунку згідно права Банку на договірне списання, залишку недостатності коштів на рахунку [NUMBER] в АТ „БРОКБІЗНЕСБАНК", МФО 300249, для погашення боргу за Кредитною лінією та нарахованих процентів за користування нею, Власник Рахунку зобов'язаний в строк не пізніше 5 банківських днів з дня зарахування заробітної плати погасити заборгованість згідно вимоги Банку. Власник Рахунку доручає Банку здійснити договірне списання з будь-яких його рахунків (поточних, вкладних них), інших), в тому числі в іноземній валюті, відкритих в Банку, суми заборгованості Власника Рахунку в разі невиконання чи неналежного виконання ним своїх зобов'язань за цією Додатковою угодою. Так, ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства, тощо. Згідно ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Частиною 2 ст. 1050 ЦК України визначено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 17.03.2015 року виникла заборгованість в сумі 3177,96 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1404,10 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 448,82 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 743,98 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 91,05 грн., інфляційні по заборгованості за кредитом - 393,66 грн., інфляційні простроченої заборгованості по нарахованих відсотках - 57,21 грн., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по кредиту) - 34,87 грн., 3 % річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по несплачених процентах) - 4,27 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а/с 17). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Як вбачається зі змісту п. 15 додаткової угоди у разі порушення строків погашення заборгованості за Кредитною лінією та/або строків сплати процентів за користування Кредитною лінією, а також інших платежів Власник Рахунку сплачує Банку пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, що визначена в п.2. цієї Додаткової угоди, від суми простроченої заборгованості. Пеня нараховується із розрахунку фактичної кількості днів у місяці та році. У відповідності до вимог ч. 1,3 ст. 549, ч. 1 ст. 550 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання. Згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Судом встановлено, що відповідач належним чином своїх зобов'язань за договором не виконав, внаслідок чого у нього станом на 17.03.2015 року виникла заборгованість в сумі 3177,96 грн., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 1404,10 грн., заборгованість за процентами за користування кредитом - 448,82 грн., пеня за прострочення сплати кредиту - 743,98 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 91,05 грн., інфляційні по заборгованості за кредитом - 393,66 грн., інфляційні простроченої заборгованості по нарахованих відсотках - 57,21 грн., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по кредиту) - 34,87 грн., 3 % річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по несплачених процентах) - 4,27 грн., що підтверджується відповідним розрахунком заборгованості (а/с 17). Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, відповідач повинен нести цивільно-правову відповідальність за неналежне виконання ним взятих на себе кредитно-договірних зобов'язань відповідно до умов вище вказаного договору. Як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців позивач перебуває в стані припинення та громадянин [PERSON] є уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, який уповноважив особу, яка в інтересах банку звернулась до суду з даним позовом, представляти інтереси банку на підставі довіреності (а/с 22-26). Згідно п. 22 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - у справах, пов'язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За таких обставин з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved