Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтувала тим, що 27 червня 2006 року Лісівською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб з відповідачем, актовий запис № 4. Від даного шлюбу вони мають троє малолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . Діти перебувають на повному утриманні позивача. Належної матеріальної допомоги на їх утримання відповідач не надає. Крім того, вказала, що спільне життя з відповідачем не склалося. З вини відповідача подальше спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими. Вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Фактично їх сім`я розпалася, шлюб збережений бути не може. Вважаючи, що їх сім`я розпалась з вини відповідача, [PERSON] просила шлюб між ними розірвати, малолітніх дітей залишити у неї на проживанні. Враховуючи, що [PERSON] належної матеріальної допомоги на утримання малолітніх дітей не надає в добровільному порядку, просила стягнути з нього на її користь аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення ними повноліття. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у поданій до суду заяві, просила шлюб з відповідачем [PERSON] розірвати та стягнути з нього на її користь аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду та до досягнення ними повноліття. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечує. Підтвердив, що вони з позивачем фактично проживають окремо, не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Спору про їх місце проживання та місце проживання малолітніх дітей між ними немає. Проти задоволення позову заперечує, оскільки вважає, що позивач ще може в подальшому змінити свою думку та відмовитись від заявлених позовних вимог. Заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров?я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров?я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. Відповідно до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Згідно з ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред?явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв?язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. В судовому засіданні встановлено, що 27 червня 2006 року Лісівською сільською радою Маневицького району Волинської області було зареєстровано шлюб позивача [PERSON] з відповідачем [PERSON] , актовий запис № 4. Від даного шлюбу вони мають троє малолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочку [PERSON] , [INFO] . Діти перебувають на повному утриманні позивача. Належної матеріальної допомоги на їх утримання відповідач не надає, хоча має реальну можливість надавати таку допомогу, так як має постійне місце роботи - працює на посаді робітника ТзОВ „Тис". Позивач має постійне місце роботи - працює на посаді робітника ТзОВ „Тис", однак зароблених коштів не вистачає, щоб у повному обсязі самостійно забезпечувати малолітніх дітей всім необхідним. Спільне життя у позивача з відповідачем не склалося. З вини відповідача подальше спільне життя та збереження сім`ї стали неможливими. Вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Між ними відсутнє взаєморозуміння, вони втратили повагу одне до одного. Фактично їх сім`я розпалася, шлюб збережений бути не може. Зазначені обставини не оспорюються сторонами, а також це встановлено із досліджених судом письмових доказів, зокрема, свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 27.06.2006 року, свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 24.07.2006 року, серії [NUMBER] від 4.07.2008 року та серії [NUMBER] від 26.11.2010 року, довідки Маневицької селищної ради Волинської області № 976 від 11.02.2019 року. Згідно з ч. 1, 5-6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При вирішенні позовних вимог суд бере до уваги, що відповідачем [PERSON] відповідно до ст. 81 ЦПК України не подано суду доказів про безпідставність заявлених позивачем вимог про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, а також у підтвердження того, що ним в добровільному порядку надаються щомісячно необхідні кошти на утримання малолітніх [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] Проаналізувавши та оцінивши зібрані і досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач має можливість надавати допомогу на утримання своїх малолітніх дітей, має для цього відповідний доход, суд вважає, що з відповідача [PERSON] підлягають стягненню на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітніх дітей: синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину щомісячно, починаючи з 18 лютого 2019 року та до досягнення ними повноліття. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сім`я між подружжям розпалася повністю. Про це свідчить небажання подружжя спільно проживати, наполягання позивача на розірванні шлюбу, а також те, що вони не підтримують шлюбно-сімейних відносин, спільного господарства не ведуть. Спору про місце проживання і виховання малолітніх дітей між ними немає. Наведені обставини дають суду підстави вважати, що сім`я між даним подружжям розпалась і збережена бути не може, а тому шлюб між ним слід розірвати. Подальше збереження подружжям шлюбу є недоцільним, оскільки стосунки між ними істотно суперечать їх інтересам та інтересам малолітніх дітей. Підстав для зупинення розгляду справи і призначення подружжю строку для примирення в судовому засіданні не встановлено. Виходячи із інтересів малолітніх дітей, враховуючи їх вік та бажання батьків, суд вважає за доцільне залишити дітей після розірвання шлюбу на проживанні у позивача [PERSON] За бажанням позивача після розірвання шлюбу їй слід залишити прізвище - [PERSON] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача [PERSON] підлягає стягненню на користь [PERSON] 768 гривень 40 копійок судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, а також на рахунок УК у Маневич.рн/Маневичівс.рн/22030101 (рахунок отримувача 31213206003287, код отримувача 37950857, код банку отримувача 899998, код класифікації доходів бюджету 22030101, банк отримувача - Казначейство України (ЕАП), найменування суду - Маневицький районний суд Волинської області) 768 гривень 40 копійок судового збору.

Outcome: approved