Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, про розірвання шлюбу з відповідачем, [PERSON] та стягнення з нього аліментів на її користь на утримання їх спільної доньки, [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку(доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття, а також на своє утримання аліменти в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною трирічного віку. Позов мотивує тим, що з 01.02.2012 року перебуває з зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від мають спільну дитину, [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини фактично припинились з 11.05.2014 року, спільне господарство не ведеться, шлюб носить лише формальний характер. Але оскільки дитина проживає з позивачем, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини. Зазначила, що в даний час в даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, іншого доходу, крім соціальної допомоги позивач не має, а тому потребує допомоги як на утримання дитини, так і на своє утримання до досягнення дитиною трирічного віку. В судове засідання позивач не з'явилася, надала заяву (вх. № 30066 від 04.08.2014 року; № 34961 від 19.09.2014 року) про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила їх задовольнити, не заперечує щодо винесення заочного рішення (а.с. 19, 30). Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 18, 23, 28). Причини неявки суду не повідомив, заперечень не надавав. Суд вважає можливим ухвалення заочного рішення по справі, враховуючи належне повідомлення відповідача та те, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, 01.02.2012 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка: [PERSON], дружини: [PERSON], про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 23. Зазначене підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 01.02.2012 року (а.с. 4). Судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинились, не ведуть спільне господарство, між собою втратили порозуміння, мають різні характери і погляди на життя, примирення не бажають. Дані обставини свідчать про неможливість примирення подружжя та збереження сім'ї. За змістом статті 55 Сімейного кодексу України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, що в даному випадку не відбулось і підтверджується доказами, що є у справі. Згідно частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За приписом частини 1 статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. У відповідності до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За вказаних обставин, враховуючи, що сімейні стосунки між подружжям не склалися, як зазначено в позові, через різні погляди на сімейне життя, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, намірів зберегти сім'ю у сторін немає, суд вважає встановленим, що за зазначених вище обставин збереження сім'ї буде суперечити інтересам сторін у справі. Шлюб сторін існує формально і може бути розірваний. Від шлюбу сторони мають спільну дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.07.2013, актовий запис за № 1164 (а.с. 6), яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, про що свідчить довідка № 691 від 28.06.2014 року, Квартального комітету № 15 Кіровського району м. Кіровограда (а.с. 9). Відповідач матеріальної допомоги в добровільному порядку не надає. За статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до статті 9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленністю між ними (частина 1 статті 181 Сімейного кодексу України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 Сімейного кодексу України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із ним, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Домовленість між батьками щодо утримання дитини відсутня. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку(доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 статті 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, частина 2 статті 84 Сімейного Кодексу України визначає, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. На даний час, позивач згідно довідки Управління соціального захисту населення виконавчого комітету Кіровської районної у м. Кіровограді ради № 2337 від 18.09.2014 року знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення виконкому Кіровської районної у м. Кіровограді ради (а.с. 31) та зважаючи на вік дитини перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Зазначене також підтверджується наказом № 1503-к від 20.08.2013 року, виданого Товариством з обмеженою відповідальністю «Стиль Д», в якому зазначено, що [PERSON], спеціаліст з продажів відділення мережі магазинів «ПроСтор» Миколаївського регіону, надано відпустку по догляду за дитиною віком до 3-х років, з 20.08.2013 року по [INFO] (а.с. 32). На підставі вищевикладеного, враховуючи, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, при цьому суд враховує, що дитина проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є обґрунтованими, ґрунтуються на вимогах закону. А також, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу і на утримання дружини, з якою проживає донька, [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку, так як відомості про неможливість надавати матеріальну допомогу у суду відсутні, відповідачем не подані. Пунктом 1 частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в частині суми платежу за один місяць. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. За статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави, визначені Законом України "Про судовий збір" щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі викладеного,

Outcome: approved