Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. У позовній заяві зазначено, що сторони по справі з 04 березня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з позивачкою та перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, проживає окремо від дітей. Працездатний, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Просила позов задовольнити та стягувати на утримання дітей аліменти в твердій грошовій сумі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у заяві. Крім того, пояснила, що неспроможна самостійно утримувати двох малолітніх дітей. На даний час немає можливості працювати, оскільки здійснює догляд за дітьми. Відповідач на даний час постійної роботи немає, а тому вона просить визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину. Відповідач у судове засідання не прибув і не повідомив суд про причини своєї неявки у судове засідання, хоча про день, час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку, що підтверджується повідомленням про вручення йому судової повістки. Суд, зі згоди позивачки по справі, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України. Небажання відповідача надавати докази в обґрунтування своїх заперечень проти позову, зокрема з причини ухилення від участі в судових засіданнях, дає суду право при заочному розгляді справи обмежитися доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає положенням ч.1 ст.224 ЦПК України. Суд, вислухавши доводи позивачки, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] і [PERSON] є батьками двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей - серія [NUMBER] і серія [NUMBER], виданими виконавчим Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області. [PERSON] і [PERSON] з 04 березня 2014 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] виданим 04 березня 2014 ролку виконавчим комітетом Підпечарівської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області. Як вбачається з довідки №747, виданої 12 жовтня 2016 року виконавчим комітетом Конюшківської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, діти - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] проживають разом з матір'ю [PERSON], [INFO] в [ADDRESS] Діти перебувають на утриманні матері. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обов'язок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дітей - моральний і найважливіший правовий обов'язок їх батьків. При ухиленні від його виконання необхідні кошти можуть бути стягнуті за рішенням суду. За частиною 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За ст.182 Сімейного кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, суд відповідно до вимог ст.184 СК України за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для визначення твердої щомісячної суми на утримання дітей а саме - матеріальне становище сторін по справі, сторони по справі не працюють, стан здоров'я сторін по справі, ту обставину, що позивачка самостійно не може забезпечити дітям прожитковий мінімум, оскільки на даний час немає можливості працювати, оскільки здійснює догляд за двома малолітніми дітьми. За Законом України «Про прожитковий мінімум» від 15.07.99 р. № 966-XI прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Сума прожиткового мінімуму на 2016 рік, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» від 25.12.2015 р. № 928-VIII для дітей віком до 6 років з 01.01.2016 року по 30.04.2016 року становила 1167 грн., з 01.05.2016 року по 30.11.2016 року - 1228 грн. з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року становить 1313 грн. Заявлена позивачкою тверда грошова сума по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно з врахуванням стрімкого зростання цін на продукти харчування, ліки, засоби гігієни, одяг забезпечуватиме мінімальні потреби дітей. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, вони стягуються з відповідача пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved