Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що вона з 2010 року прийнята на роботу робочою центрального складу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля». 24 листопада 2015 року від СТОВ «Поділля» нею було отримано повідомлення про розірвання з 03.11.2015 року укладеного між нею та СТОВ «Поділля» трудового договору та необхідність прибути за трудовою книжкою до відділу кадрів вказаного підприємства. Відповідно до змісту наказу про її звільнення, її було звільнено на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків, порушення трудової дисципліни, невихід на робоче місце, за саботаж. З вказаним наказом її було ознайомлено 04.11.2015 року в приймальні керівника СТОВ «Поділля». Прийняття керівництвом СТОВ «Поділля» рішення про її звільнення вона вважає незаконним. В наказі № 112 від 03.11.2015 року не зазначено за який проступок її звільнено з роботи. Разом з тим обставини, викладені в наказі про її звільнення є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки 03.11.2015 року вона перебувала на робочому місці, протягом своєї роботи в товаристві до дисциплінарної відповідальності не притягувалась. Просить визнати незаконним та скасувати наказ № 112 від 03 листопада 2015 року Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» про її звільнення. Поновити її на посаді підсобним робочим технічної переробки плодів Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» з 03.11.2015 року. Стягнути з Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Поділля» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.11.2015 року по 02.12.2015 року. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги в частині визнання незаконним та скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі підтримали, в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу змінили, просять стягнути його за період з дня звільнення позивачки з роботи по день постановлення рішення, тобто з 04.11.2015 року по 01.03.2016 року в сумі 7988 грн.31 коп. Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнав повністю. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, вважає , що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Наказом № 43 від 13.07.2010 року [PERSON] прийнята на роботу в СТОВ "Поділля" робочою центрального складу, що стверджується її трудовою книжкою. (а.с. 18). Згідно з наказом №112 від 3.11.2015р. [PERSON] звільнено з роботи з посади підсобної робочої цеху технічної переробки плодів з 3.11.2015 р. за систематичне невиконання без поважних причин трудових обов'язків на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни, невихід на робоче місце, за саботаж. (а.с. 4). Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Відповідно п.. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» за передбаченими п. 3 ч.1 ст. 40 КЗпП підставами, працівник може бути звільнений лише за проступок на роботі, вчинений після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (ст.151 КЗпП) і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року. Проте, в наказі про звільнення позивачки з роботи не конкретизовано ні дату відсутності позивачки на роботі, ні в чому полягає систематичне невиконання (порушення) нею трудових обов'язків, вчинення саботажу. Документів на обґрунтування таких обставин, а також доказів про застосування до позивачки дисциплінарного або громадського стягнення до видання наказу про звільнення, відповідачем не надано. Згідно ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Враховуючи викладене, суд вважає, що наказ про звільнення позивачки з роботи слід визнати незаконним та скасувати, а позивачку поновити на роботі. Відповідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачувано, роботи, але не більш як за один рік. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.32 постанови №9 від 6.11.1992р.Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100. Відповідно до п.2, 8,10 даного Порядку середньомісячну заробітну плату заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням слід обчислювати виходячи з виплат за останні 2 календарні місці, що передували звільненню, шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені. Середньоденна заробітна плата визначається діленням середньої заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Відповідно до довідки відповідача від 26.02.2016р. (а.с.19) загальна сума заробітної плати за останні 2 календарні місяці (вересень-жовтень 2015р.) складали 4276,30грн. на місяць. Таким чином, середній заробіток за період вимушеного прогулу, який підлягає стягненню на користь позивачки , складає 7988,31 грн. (99 робочих днів ( 4.11.2015р. 1.03.2016р. ) х (4276,30грн.:53 робочі дні (вересень-жовтень 2015р.) ). Відповідно до положень п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивачі за позовами про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі від сплати судового збору звільнені. Згідно ч. 2 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника підлягають до негайного виконання.

Outcome: approved