Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-19 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 6 листопада 2017 року [PERSON] звернулася до суду з даним позовом в якому просить визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 3,2041 га., що знаходиться на території Пеньківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належної [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 17 лютого 2009 рокувідділом Держкомзему у Томашпільському районі, укладений між [PERSON] та СТОВ «Кряж і К» 30 квітня 2010 року. Позов позивачем обґрунтований наступним. 30 квітня 2010 року між [PERSON] та відповідачем було укладено договір про оренду землі № 312, яка розташована на території Пеньківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, розміром 3, 2041 га. 9 вересня 2012 року вищевказаний договір був зареєстрований у відділі Держкомзему у Томашпільському районі за № 052390004001815. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 17лютого 2009 року відділом Держкомзему у Томашпільському районі [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,2041 га, яка розташована на території Пеньківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Позивачка вказує, що оскаржуваний договір вона не підписувала, тому він не відповідає її волевиявленню. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 7 листопада 2017 року відкрито провадження у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 січня 2018 року клопотання представника позивача задоволено, призначено судово-почеркознавчу експертизу, провадження у справі зупинено. Ухвалою Томашпільського районного суду від 1 березня 2018 року провадження у справі відновлено для вирішення клопотання експерта про надання додаткових документів. Ухвалою Томашпільського районного суду від 23 березня 2018 року провадження у справі зупинено на час проведення експертизи, експерту надано додаткові документи необхідні для проведення експертизи. Ухвалою Томашпільського районного суду від 11 червня 2018 року провадження у справі поновлено в зв'язку з надходженням висновку експерта. Ухвалою Томашпільського районного суду від 16 жовтня 2018 року замінено первісного відповідача у даній цивільній справі на належного відповідача - ТОВ «Кряж і Ко». Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили позов задовольнити повністю та стягнути понесенні судові витрати. Представник ТОВ «Кряж і Ко» Баюш В.Я. в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в задоволенні позову, оскільки спірні правовідносини існували тривалий час, позивачка [PERSON] отримувала орендну плату, про що свідчать відповідні бухгалтерські документи, тому представник відповідача просив при вирішенні спору застосувати трирічну позовну давність. Крім того представником відповідач в судовому засіданні було надано письмову заяву про застосування трирічної позовної давності, в якій зазначено, що спірний договір оренди земельної ділянки та акт приймання передачі між [PERSON] та СТОВ «Кряж і К» підписано 30 квітня 2010 року, зареєстровано договір 9 вересня 2012 року, тому позивачка повинна була дізнатися ще у 2010 році про те, що її земельну ділянку обробляє СТОВ «Кряж і К» і як наслідок з'ясувати про наявність такого договору оренди. Проте, остання протягом всіх цих років отримувала орендну плату, про це свідчать бухгалтерські документи на одержання орендної плати за оренду земельної ділянки, як у натуральній формі (зерном) так і в грошовому виразі, що свідчить про факт обізнаності позивачки про існування договору оренди. Зважаючи на викладене відповідач вважає, що позивачці було відомо про існування орендних відносин і про це свідчить виконання договірних відносин обома сторонами, відтак позивачка пропустила встановлений законом термін для подання позову за цими правовідносинами. Щодо наданої заяви про застосування позовної давності представник позивача [PERSON] пояснив, що посилання на те, що позивачка отримувала орендну плату є хибними, оскільки ніякої орендної плати [PERSON] не отримувала та ніяких бухгалтерських документів не підписувала. Про оскаржуваний договір позивачці стало відомо в 2017 році за декілька місяців до пред'явлення позову, коли її син з'ясував про наявний договір в держгеокадастрі. Представником відповідача клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо належності підпису в відомостях та касових ордерах стороною не заявлялося. Разом з тим представник Баюш В.Я. пояснив, що в проведенні такої експертизи немає необхідності, оскільки надані бухгалтерські документи свідчать про те, що оплата здійснювалася безпосередньо позивачу. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі»оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України ( 220-2004-п ). Згідно ст. 18 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов'язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] виданого відділом Держкомзему у Томашпільському районі 17 лютого 2009 року є власником земельної ділянки площею 3,2041 га, що знаходиться на території Пеньківської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. (а.с.8) Згідно договору оренди землі № 312 від 30 квітня 2010 року укладеного між [PERSON] та СТОВ «Кряж і К» вбачається, що орендодавець [PERSON] надає належну їй, а орендар - СТОВ «Кряж і К» приймає в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 3,2041 га, яка знаходяться на території Пеньківської сільської ради Томашпільського району. Даний договір укладено на десять років.( а.с.5-6) Як вбачається з акту передачі та прийому земельної ділянки в натурі, в присутності «Орендаря» [PERSON] та «Орендодавця» проведено встановлення в натурі (на місцевості) меж земельної ділянки гр. [PERSON] на території Пеньківської сільської ради загальною площею 3, 2041 га ( а.с.7). Разом з тим, звертаючись до суду з позовом [PERSON] зазначила, що договору оренди від 30 квітня 2010 року вона не підписувала, згоди на його укладення не надавала. Підпис у договорі оренди від 30 квітня 2010 року виконано не нею, а невідомою особою. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Згідно ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Положенням ст. 125 ч.2 ЗК України передбачено, що право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації . 12 січня 2018 року за клопотанням представника позивачки [PERSON], по даній справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу. 4 червня 2018 року до Томашпільського районного суду з Вінницького відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз надійшов висновок експертів № 3604/3605/18-32 від 23 травня 2018 року за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи у даній цивільній справі, згідно висновку якого підписи від імені [PERSON] у договорі оренди землі, укладеного між [PERSON] та СТОВ «Кряж і К» від 30 квітня 2010 року виконаний не [PERSON], а іншою особою без наслідування підпису [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Вимогами частин першої - третьої, п'ятої та шостої ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Частиною 3 ст. 215 ЦК України зазначено, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. З огляду на зазначене, суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] не підписувала спірний договір оренди землі, а відтак цей правочин укладений за відсутності її волевиявлення на укладення договору, що відповідно до ч. 3 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є підставою для визнання його недійсним. Опираючись на судову практику Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо деяких спірних питань судової практики, про те що, встановивши, що спірний договір, який за формою і змістом відповідає закону, але експертизою підтверджено, що одна із сторін його не підписувала, суд має виходити з того, що такий договір є вчиненим. У цьому випадку, як зазначив п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" наслідки про не вчинення договору, чи не укладення - не застосовуються. Зазначене вище є підставою для визнання договору недійсним за ст.ст.203,215 ЦК України - підписання договору особою, яка не має на це повноваження та за відсутності волевиявлення власника. Отже, позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Кряж і Ко» про визнання недійсним договору оренди землі підлягають задоволенню. Доводи представника відповідача про те, що [PERSON] пропустила строк позовної давності для звернення до суду із позовом, не заслуговують на увагу з огляду на таке. Позивач пов'язує порушення її прав саме з фактом обізнаності про існування договору оренди і його змістом, який вона не підписувала та про який дізналася у 2017 році, а не з фактом користування відповідачем її земельною ділянкою. Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною першою статі 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином суд приходить до висновку, що перебіг позовної давності починається не з моменту отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права. Оскільки встановлено, що оспорюваний договір [PERSON] не підписувала, тому про його існування з 30 квітня 2010 року вона знати не могла. Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6048цс15. Крім того, в установленому законом порядку відповідачем не спростовано доводи позивача, що про існування оспорюваного договору оренди вона дізналася лише у 2017 році. Також слід зазначити, що посилання представника відповідача на виконання зобов'язань, які виникли з спірного правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним (пункт 7 постанови Пленумом Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»). Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається з ст. 133 ЦПК України, до витрат пов'язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи. Так, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в розмірі 640 грн, що підтверджується квитанцією від 2 листопада 2017 року (а.с.1), оплачено експертизу в розмірі 5005 грн. Отже, з ТОВ «Кряж і Ко» на користь [PERSON] необхідно стягнути 640 грн. ( шістсот сорок гривень) судового збору та 5005 грн (п'ять тисяча п'ять гривень) витрат за проведення експертизи. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved