Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-21 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, в обгрунтування якого вказала, що 04.09.2015 року позичила відповідачу в борг кошти в сумі 45000грн. на строком до 31.11.2015 року. Однак у визначений строк [PERSON] кошти не повернув, з огляду на що позивач просить її вимоги задовольнити, стягнути з відповідача суму позики, проценти за користування чужими грошима, три відсотка річних, інфляційні втрати та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним винести заочне рішення у справі. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Судом встановлено, що 04.09.2015 року [PERSON] позичив у [PERSON] кошти в сумі 45000 грн. з кінцевим строком повернення до 31.11.2015 року, що підтверджується відповідною розпискою. Проте умови позики [PERSON] не виконує, у визначений строк борг не повернув. Між сторонами склались відносини цивільно-правового характеру, що регулюються ст.ст.1046-1050 ЦК України про договір позики. Відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник повинен повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві або зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок. Отже, виходячи з наведених норм закону розписка, в якій зазначено сторони, сума переданих в борг грошей, особисті підписи є доказом укладення між позивачем і відповідачем договору позики, тому вимога позивача про повернення таких коштів є обґрунтованою. Згідно ст. 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог-відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч.1 ст.612 ЦК України). Відповідно до ст.ст.536, 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно наданого позивачем розразунку розмір процентів за користування позикою згідно договору позики від 04.09.2015 року за період з 05.09.2015р. по 30.11.2016р. становить: 45000*0,125%:365*87=1340,67грн. Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Строк виконання зобовязань [PERSON] перед [PERSON] за позикою від 04.09.2015р. сплинув 31.11.2015 року, тому відповідно до ст.625 ЦК України на суму боргу підлягають нарахуванню три відсотки річних та інфляційні втрати. За період з 01.12.2015 року по 19.08.2016 року три відсотка річних становить 973,10 грн. = 45000грн.* 3%/365*263 дні прострочення. Інфляційне зростання суми боргу за період з 01.12.2015р. по 19.08.2015р. становить 2538,45грн. = 45000грн. х 100,7 х 100,9 х 99,66 х 101,0 х 103,5 х 100,1 х 99,80 х 99,9 45000 грн. Враховуючи вищевикладене, заборгованість відповідача [PERSON] за договором позики від 04.09.2015 року складає 49852,22грн., в т.ч. 45000грн. основний борг, 1340,67грн. проценти за користування позикою, 973,10 грн. 3% річних, 2538,45грн. інфляційні втрати. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки [PERSON] не виконав зобовязання з повернення позики, тому з нього на користь [PERSON] слід стягнути позичені кошти за договором позики від 04.09.2015 року в сумі 45000грн. основного боргу, 1340,67грн. процентів за користування позикою, 973,10 грн. 3% річних, 2538,45грн. інфляційних втрат. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, у звязку з чим з відповідача належить стягнути судові витрати в сумі 551,20грн. по сплаті судового збору.

Outcome: approved