Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та просила постановити судове рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав щодо їх спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що відповідач на протязі тривалого часу без поважних причин не опікується дитиною, фактично самоусунувшись від виховання та утримання сина, переклавши цей обов'язок на неї. У судовому засіданні позивач підтримала позов у повному обсязі, дала суду пояснення у його підтримку, а пізніше просила закінчити розгляд справи у її відсутності. Представник органу опіки та піклування у судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Пізніше звернувся до суду з заявою, в якій просив закінчувати розгляд справи без його участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України, про поважність причин своєї неявки суд не повідомив. Суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті у відсутності останнього. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника органу опіки та піклування, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав. Закон - ст. 164 Сімейного Кодексу України - встановив, що : -Батько, мати можуть бути позбавлені судом батьківських прав у тому разі, якщо вони ухиляються від виконання від своїх обов'язків по вихованню дітей. Обов'язки батьків по вихованню та розвитку дитини закріплені у ч. 1-4 ст. 150 Сімейного кодексу України. Зокрема, ця норма закону передбачає, що батьки забов'язані виховувати своїх дітей...., турбуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної середньої освіти, готовити її до самостійного життя, а також поважати дитину. Частина 5 ст. 150 та ч. 4 ст. 155 Сімейного кодексу України також установили, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї та що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом. Закон, ст. 180 Сімейного кодексу України, встановив також обов'язок матері та батька утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, із аналізу вище процитованих норм закону необхідно зробити висновок що, у разі ухилення батьків від утримання та виховання своїх дітей, на них може бути покладена відповідальність у вигляді позбавлення батьківських прав. У судовому засіданні судом встановлено наступне. Згідно із копією свідоцтва про народження батьками [PERSON], який народився [INFO], є [PERSON] та [PERSON] / а.с.9/. Актовий запис в Книзі реєстрації народжень № 393 від 28.11.2006 року про народження [PERSON] зроблено відділом РАЦСу Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області. / а.с.9 / Батьки хлопчика перебували між собою у шлюбі з 23.08.2003 року по 25.02.2009 року /а.с.7, 8/ Як встановлено судом із пояснень позивача приблизно з 2008 року відповідач став зловживати спиртними напоями, отримав декілька кредитів у банковських установах, які програв у гральних автоматах, став скоювати крадіжки золотих виробів, що належали їй на праві власності, звільнився з роботи, а тому шлюбні стосунки вони припинили, а в подальшому розірвали шлюб і вона з дитиною стала поживати по [ADDRESS], а відповідач - по [ADDRESS]. Дитина в кінці 2008 року захворіла на пневмонію, пізніше виявилося, що сину необхідне оперативне втручання. Вона, перебуваючи у скрутному матеріальному стані звернулася до відповідача з проханням надати дитині матеріальну допомогу, але він, пообіцявши це зробити, свого слова не дотримався, а тому лікування дитини у лікарні та її подальша реабілітація цілком лягла на її плечі. З лютого 2009 року відповідач зовсім перестав цікавитися дитиною, ненадаючи їм ніякої допомоги, не виявляв до сина будь-якої батьківської турботи та не бажав брати у подальшій долі сина будь-якої участі. Останній раз відповідач бачив сина в грудні 2010 року. Він дві години гуляв із сином та купив йому іграшковий пістолет та новорічний подарунок. На тепер [PERSON] не сприймає відповідача своїм батьком, не знає та не пам'ятає його. При зустрічі з дитиною відповідач, у свою чергу, не підходить до сина та робить вигляд, що не бачить його. Починаючи з 2010 року вона вступила у фактичні шлюбні стосунки з [PERSON], з яким 27.04.2013 року уклала шлюб, змінивши своє прізвище [PERSON] на [PERSON], та який фактично замінив її сину батька. Судом також встановлено, що мати хлопчика вчиняла передбачені законом дії за для того, щоб примусити відповідача виконувати свій батьківський обов'язок щодо утримання їх спільної дитини. Так, 06.05.2008 року Жовтоводський міський суд розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] та стягнув з відповідача на користь позивача аліменти у розмірі ? частини з усіх видів його доходів на утримання сина [PERSON] до повноліття дитини. /а.с.10/. Але, не зважаючи на наявність судового рішення, відповідач свого батьківського обов'язку щодо матеріального утримання сина не виконував, ухиляючись від сплати аліментів. У зв'язку із ухиленням відповідача від утримання свого сина, органом досудового слідства була порушена кримінальна справа відносно першого по ч. 1 ст. 164 КК України і кримінальна справа була направлена для розгляду в Жовтоводський міський суд. Як свідчить вирок Жовтоводського міського суду від 08.05.2014 [PERSON] був визнаний винним та засуджений по ч. 1 ст. 164 КК України до виправних робіт строком 120 годин. / а.с.11-12/. Також позивач зазначала, що на даний час в провадженні Жовтоводського відділення поліції перебуває кримінальне провадження № 12014040220001452 відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 164 КК України. Із пояснень позивача судом також встановлено, що з 2010 року безпосередню участь у вихованні та утриманні її дитини став приймати [PERSON], із яким вона 27 квітня 2013 року зареєструвала шлюб. Позивач також пояснила, що саме вона та її чоловік опікуються малолітнім [PERSON], слідкують за станом його здоров'я, займаються його розвитком, тобто вирішують всі нагальні проблеми пов'язані із дитиною. Обставини, на які посилається позивач, як на підставу свого позову, а саме фактичне самоусунення відповідача від виховання та утримання своєї дитини, знайшли своє об'єктивне підтвердження поясненнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] - вихователь ДНЗ №18 «Ромашка», який відвідувала дитина; [PERSON] - класний керівник 3-А класу НВК «Дивосвіт» в якому на тепер дитина навчається та [PERSON] - чоловіка позивача. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що [PERSON] відвідував дитячий дошкільний навчальний заклад №18 «Ромашка» на протязі 4 років. Дитиною увесь цей час опікувалися бабуся, мати та [PERSON], якого малолітній [PERSON] називав батьком. Біологічного батька хлопчика у дитячому садку вона жодного разу не бачила. Свідок [PERSON] пояснила суду, що вона працює вчителем в НВК «Дивосвіт» та є класним керівником [PERSON] з 2014 року. До школи приходять мати, бабуся та [PERSON], цікавляться успіхами дитини, приймають участь у батьківських зборах. Біологічний батько дитини участі в вихованні дитини не приймає, за весь час перебування [PERSON] в НВК «Дивосвіт» вона не бачила батька дитини. Свідок [PERSON] повідомив суду, що він здавна знав і позивача, і відповідача, оскільки товаришував з братом [PERSON]. Із останньою вони стали жити однією сім"єю з січня 2010 року. На той час [PERSON] було 4 рочки. Спочатку хлопчик пам'ятав батька, але потім, оскільки він не зустрічався із дитиною та не приймав будь-якої участі у його житті, забув його. На початку сумісного сімейного життя [PERSON] називав його по імені - [PERSON], а в подальшому за власною ініціативою став називати його татом. Свідок також пояснив, що саме він і мати дитини займаються матеріальним утримання [PERSON], його вихованнм, турбуються про його гармонійний розвиток та здоров"я, піклуються про нього.Також свідок додав, що на сьогоднішній день дитина називає його батьком та що між ними склалися теплі родинні стосунки. Перелічені пояснення позивача, свідків та особиста безвідповідальна позиція відповідача щодо виконання свого законного обов'язку щодо матеріального утримання свого малолітнього сина, на переконання суду, свідчить про те, що судом встановлена одна з підстав покладання на нього відповідальності, оскільки він не виконує вимог ст. 180 Сімейного кодексу України. Далі, як вбачається із листа СМСЧ-9 від 29.10.2015 року [PERSON] проживає разом з матір'ю та вітчимом, які здійснюють догляд за дитиною та відвідує з ним поліклініку при захворюванні та з метою профілактичного огляду./а.с.17/ Із повідомлення Жовтоводського міського центру зайнятості вбачається, що [PERSON], [INFO], за сприянням в працевлаштуванні до Жовтоводського міського центру станом на 01.10.2015 року не звертався та на обліку у зазначеній установі не перебуває. /а.с.16/ Станом на 01.10.2015 року заборгованість по несплаченим відповідачем аліментам складала 26 105 грн. 93 коп. /а.с.20/ Позивач пояснила, що заборгованість по аліментам існує і натепер, та станом на 01 квітня 2016 року становить 31 671 грн. 92 коп. Таким чином, суд встановив, що відповідач фактично не бачив свого сина на протязі шести років, а тому, відповідно, він не приймав будь-якої участі у вихованні дитини. Тому є і друга підстава для покладання на нього відповідальності за невиконання своїх батьківських обов'язків. Згідно із рішенням №503 від 20.10.2015 року виконавчого комітету Жовтоводської міської ради останній клопоче перед судом про позбавлення відповідача батьківських прав. Це рішення було підтримано в судовому засіданні і представником органу опіки та піклування. За таких умов, суд вважає, що відповідач повинен бути позбавлений батьківських прав щодо свого сина [PERSON] і саме таке рішення буде відповідати інтересам малолітньої дитини. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved