Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем по справі проживала без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін по справі народилася спільна дочка [PERSON] , а оскільки позивач не була зареєстрована у шлюбі із відповідачем і останній спільної заяви заяви про визнання батьківства, до органу ДРАЦС не подавав, то запис про батька в акті цивільного стану громадян про народження дитини був здійснений із зазначенням відомостей про батька, відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України, за прізвищем та громадянством позивача, а ім`я та по батькові дитини було записано за її вказівкою. Позивач по справі самостійно утримує дитину, але її коштів не вистачає на належне утримання та виховання дитини а саме: на придбання одягу, взуття, предметів особистої гігієни. Таким чином, з метою захисту прав позивача та малолітньої дитини, позивач звернулась до суду з даним позовом, яким просила визнати відповідача батьком [PERSON] , [INFO] , та стягнути з нього аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розгляд справи здійснюється за правилами загального позовного провадження, відповідно до ухвали Кам`янського районного суду Черкаської області від 27.01.2020 року. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак звернулась до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак звернувся до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просив проводити за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи Кам`янської районної державної адмігістрації як орган опіки та піклування до суду подала заяву про розгляд справи без її участі. Згідно з ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, а відповідачі позовні вимоги визнали повністю, суд вважає за можливе у підготовчому судовому засіданні розглянути справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі та прийняти рішення на підставі доказів, що знаходяться у ній. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, визнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 29.12.2015 року) [PERSON] народилася [INFO] , про що відділ державної реєстрації актів цивільного стану Кам`янського районнго управління юстиції у Черкаській області склав відповідний актовий запис про народження №120, а її батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Статтею 125 СК України передбачено, що якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Нормами ст. 128 СК України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Відповідно до абз. 2 п. 6 вказаної вище Постанови Пленуму ВСУ - у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. Пунктом 9 вказаної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 визначено, що при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по-батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Суд враховує, що відповідач по справі позовні вимоги визнав повністю та не заперечував проти обставин, якими позивач їх мотивує, а тому, на підставі ст. 82 ЦПК України, обставина внесення запису про батька дитини із слів матері та й саме батьківство позивача не підлягають додатковому доказуванню, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання відповідачем по справі. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009р. № 2, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи вимоги чинного законодавства та встановлені судом обставини справи, які ніким не спростовуються та не заперечуються, суд приходить до висновку про необхідність задоволення вказаного позову. Суд також враховує, що задоволення вказаного позову буде відповідати інтересам самої малолітньої [PERSON] , [INFO] , що надасть можливість на законних підставах встановити родинні стосунки між відповідачем та малолітньою [PERSON] із усіма відповідними правовими наслідками. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Оскільки відповідач своє батьківство відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] визнав повністю, то суд вважає доведеним, що відповідач є батьком останньої, а тому, згідно вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обов`язок щодо належного її утримання та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач просить стягнути із відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як зазначалося вище, відповідач позовні вимоги позивача беззаперечно визнав, а отже визнав і заявлений позивачем розмір аліментів. Суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у частці від доходу, та погоджується з розміром аліментів, визначеним позивачем, оскільки вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є такими, що будуть відповідати інтересам дитини та вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи. Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд також вважає, що з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягти судові витрати. Вирішуючи питання про судові витрати суд, крім ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховує положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України, оскільки відповідачем до початку розгляду справи по суті визнано позов. Таким чином, 50 відсотків судового збору, сплаченого [PERSON] при поданні позову відповідно до квитанції № 78 від 17.01.2020 року сплаченого у АТ «Ощадбанк» ТВБВ 10023/218 Кам`янка, що становить 420 (чотириста двадцять сорок) грн. 40 коп. підлягають поверненню їй з державного бюджету. Крім того, судовий збір за позовну вимогу про стягнення аліментів має бути стягнутий на користь Держави, оскільки позивачка при подачі позову в цій частині від сплати судового збору звільнена. На підставі зазначеного та

Outcome: approved