Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

В листопаді 2014 року [PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - [ADDRESS]. Зазначені вимоги, підтримані позивачем та її представником в судовому засіданні обґрунтовуються посиланням на те, що відповідач не проживає у вказаному житловому приміщенні без поважних причин понад 15 років, не несе будь - які витрати з утримання житла, а його формальна реєстрація у спірній квартирі перешкоджає їй вирішити питання із оформленням субсидії. Отже, відсутність відповідача у спірній квартирі понад встановлені Законом строки за посиланням позивача є підставою для задоволення заявлених нею вимог. Відповідач позов не визнав з підстав, викладених в письмових поясненнях на позов (а.с. 41). Факт відсутності в спірному приміщенні з 1999 року не заперечив, посилаючись водночас на наявність поважної причини - неможливість спільного з позивачем проживання через створені нею нестерпні умови та перешкоджання доступу до житла, через що в задоволенні позову просить відмовити повністю. Третя особа у справі - [PERSON] вважає вважає позов обґрунтованим, а наявність підстав для його задоволення доведеними. Заслухавши пояснення сторін та дослідивши представлені ними на обґрунтування заявлених вимог та заперечень докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав: Сторони у справі є колишнім подружжям. 06 серпня 1977 року відповідачу [PERSON] на підставі ордеру № 831, виданому на підставі рішення виконкому міської ради була виділена 2-х кімнатна квартира [ADDRESS] на право зайняття сім'єю з чотирьох осіб (а.с. 8). На теперішній час в спірній квартирі значаться зареєстрованим чотири особи: колишнє подружжя [PERSON] - сторони у справі, їх донька - [PERSON]/дошлюбне [PERSON]/ та її малолітня дитина - син [PERSON] [INFO] (а.с. 7) Рішенням Комсомольського міського суду від 18 жовтня 2001 року, ухваленим за позовною вимогою [PERSON] шлюб між подружжям [PERSON] було розірвано (а.с. 9) з встановленням факту припинення подружніх стосунків між подружжям з грудня 1999 року. У відповідності до положень ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі,що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особи, щодо якої встановлено ці обставини. Обгрунтовуючи заявлені вимоги, позивач послалась на ту обставину, що сімейні стосунки між нею та чоловіком були припинені через його подружню зраду. В грудні 1999 року він пішов з сім'ї до іншої жінки і до теперішнього часу проживає з нею однією сім'єю без реєстрації шлюбу в її квартирі за адресою: [ADDRESS]. Згадана обставина була підтверджена суду також свідком [PERSON], яка показала суду, що неодноразово бачила відповідача в місті з іншою жінкою, зокрема і під час спільного здійснення ними дрібних побутових покупок. Заперечуючи причину, з якої розпалась сім'я, і посилаючись в свою чергу на подружню зраду зі сторони дружини, відповідач зазначив, що протягом тривалого часу змушений проживати в орендованому житлі через перешкоди, які створила колишня дружина, з огляду на що в спірну квартиру не може повернутися з поважної причини. Допитані за клопотанням відповідача свідки підтвердили обставини, зазначені відповідачем: [PERSON] - в частині відсутності постійного житла для проживання, [PERSON] - /рідний брат відповідача/ заперечив факт проживання відповідача з іншою жінкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються положеннями ст.ст.71,72 ЖК України, які регулюють порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Згідно зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, відповідно по положень ст. 72 ЖК України провадиться в судовому порядку. Як вбачається із змісту пояснень, наданих сторонами та свідками, в [ADDRESS] відповідач не проживає з грудня 1999 року, що дає суду підставу дійти висновку про доведеність факту його непроживання у спірному жилому приміщенні понад встановлені ст. 71 ЖК України строки. Разом з тим, відповідно до роз'яснень, що містяться в постанові ПВСУ № 2 від 12.04.1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України " у справах про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Порядок збереження житла за тимчасово відсутніми членами сім'ї наймача житла визначено ст..71 ЖК України, а їхні права та обов'язки - ст.78 ЖК України, які встановлюють випадки збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про відсутність доказів, які би доводили поважність причини відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні понад встановлені строки з таких мотивів: Обгрунтовуючи заперечення проти позову [PERSON], посилаючись на поважність причини власної відсутності у спірному житловому приміщенні та неможливість спільного проживання через створені позивачем перешкоди, водночас, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не надав суду жодного доказу на підтвердження факту неможливості проживання та вчинення ним будь-яких дій, які могли би свідчити про його намір вселитись у спірне житло та використовувати його за призначенням. Більш того, зазначивши суду про те, що на теперішній час та в майбутньому не вбачає жодної можливості для вирішення спірної ситуації і не має бажання проживати у спірній квартирі, переймаючись лише тим, що в разі задоволення позову позбавиться реєстрації, що в його віці є соціально неприпустимим, з огляду на що не може втратити право на спірне житлове приміщення. Разом з тим, окрім задекларованих законом прав, у сторін є також обов'язки, передбачені ст.78 ЖК України, всупереч яким, відповідач не проживаючи в спірному житловому приміщенні понад п'ятнадцять років не вчинив жодної дії по вселенню або усуненню перешкод в користуванні житлом. Протягом такого тривалого часу утриманням житла, зокрема проведенням ремонту та здійсненням оплати комунальних послуг займається виключно позивач, що на думку суду, серед іншого є також свідченням прояву абсолютної байдужості відповідача до спірної квартири і дає суду підставу дійти остаточного висновку про відсутність у [PERSON] будь-якої поважної причини для непроживання в ньому та формального збереження за собою права на житло, що за переконанням суду викликається лише неможливістю зареєструватись в іншому місці, а не нагальною потребою в забезпеченості житлом, і в своїй сукупності, з врахуванням положень ЖК України, який жодним чином не пов'язує вік особи з відсутністю/наявністю у неї реєстрації, є підставою для задоволення вимог позивача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved