Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-01 00:00:00

В липні 2019 року позивач звернулась до суду із позовною заявою про визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона зареєстрована та фактично мешкає в житловій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначена житлова квартира була видана виконкомом Дзержинської Ради народних депутатів для постійного проживання її чоловіку - [PERSON] та членам його сім`ї, у тому числі позивачу, як його дружині, що підтверджується ордером №8032 від 29.05.1984 року. 19.07.2006 року вона зареєструвала в житловій квартирі свого сина від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] . Фактично одразу після своєї реєстрації в житловій квартирі відповідач разом із особистими речами переїхав на постійне місце мешкання до Російської Федерації, де мешкає до теперішнього часу. З моменту свого від`їзду відповідач більше не повертався до міста Торецька та за адресою своєї реєстрації більше не мешкав. Особистих його речей в житловій квартирі не має. Позивач спілкується з відповідачем виключно телефонними розмовами, в одній з таких розмов вона попросила сина приїхати до міста Торецька та знятися з реєстрації. У свою чергу відповідач повідомив, що не планує приїжджати до міста Торецька, та щоб цю проблему вона вирішувала самостійно. Із бесіди з відповідачем позивачу відомо, що на території РФ він має місце реєстрації, працевлаштований, має сім`ю, а тому не планує більше приїжджати до міста Торецька та мешкати в житловій квартирі, в якій зареєстрований. На теперішній час в житловій квартирі залишається мешкати лише позивач, оскільки її чоловік [PERSON] помер [INFO] . Після смерті чоловіка вона взяла на себе усі обов`язки наймача квартири, які належним чином виконує, а саме: доглядає за житловою квартирою, проводить в ній поточні ремонти, сплачую за житлову квартиру всі комунальні платежі, у тому числі за відповідача. Однак, з причин реєстрації відповідача в житловій квартирі, вона не можу оформити необхідні пільги на оплату комунальних послуг, що ставить її у скрутне матеріальне становище, особливо з урахуванням невеликого розміру пенсії, яку вона отримую, та стрімкого росту цін на комунальні послуги. Виходячи з наведеного вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Позивач в судове засідання не прибула, просила справу розглянути за її відсутністю, наполягала на задоволенні вимог. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав, про причини неявки суд не інформував. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, ухвалив слухати справу у відсутності відповідача, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини, які регулюються Цивільним кодексом України, Житловим кодексом України та іншими нормативно - правовими актами. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї б/н від 03.06.2019 року (а.с.10), в квартирі за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . З огляду на це, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Згідно ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а вразі спору - судом (ч. 2 ст. 71 ЖК України). В статті 71 Житлового кодексу України визначенні конкретні випадки, коли жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців. Згідно ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом з`ясовано той факт, який повністю узгоджується з актом вуличного комітету (а.с.11), що [PERSON] дійсно зареєстрований, але не мешкає з 2006 року за адресою: [ADDRESS] , тому як весь цей час мешкає за кордоном. Особистих речей відповідача в квартирі не має. Отже, проаналізувавши всі обставини справи, суд вважає, що відповідач [PERSON] з 2006 року, тобто понад півроку, без поважних причин відсутній за місцем своєї реєстрації. Відповідно до ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, тому такими, що підлягають задоволенню. Позивач не ставить питання про стягнення з відповідача судового збору, сплаченого при зверненні до суду, тому суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved