Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси, 23.06.2014 року звернулись позивачі із позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, зазначаючи, що 03 червня 1997 року між [PERSON] яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу з [PERSON], [PERSON] за умовами якого, відповідачі продали, а позивачі купили квартиру [ADDRESS]. Оскільки зазначений договір не був посвідчений в нотаріальному порядку, а відповідачі ухиляються від його нотаріального посвідчення, позивачі просили визнати зазначений договір дійсним. Позивачі надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, проти розгляду справи за їх відсутності не заперечували. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. У зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. У зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, прийнявши до уваги виниклі обставини та пояснення сторін за суттю спору і підставами звернення в суд, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], [PERSON] підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON] уклали договір купівлі-продажу нерухомого майна, згідно якого відповідачі продали, а позивачі купили квартиру [ADDRESS]. Підтвердженням наміру сторін, досягнення домовленості, щодо всіх істотних умов договору, а також змісту умов домовленості про передачу права власності на спірну квартиру є договір купівлі-продажу нерухомого майна № 20532 від 03.06.1997 року, укладений на Одеській товарній біржі. Підтвердженням факту виникнення права власності у позивачів на вищезазначену квартиру в рівних частинах є відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 6-6657 від 22.05.1997 року, виданого УЖКГ Одеського міськвиконкому, зареєстрованому в МБТІ м. Одеси під № 3121 стр.119 кн.226 пр. 28.05.1997 р, що підтверджується копією договору. Судом встановлено, що сторони повністю виконали умови договору, позивачі передали відповідачам обумовлену в Договорі купівлі-продажу грошову суму, а відповідачі передали позивачам ключі від спірної квартири, після чого позивачі вселились до квартири, де й проживають по цей час. Відповідно до вимог ст. 15 Закону України „Про товарну біржу", членами товарної біржі є прийняті до її складу згідно із статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні і фізичні особи. Член товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасники - члени біржі, якщо вона зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцю, а покупець зобов'язується прийняти майно та сплатити за нього визначену грошову суму. Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР 1963 року право продажу майна належить власнику. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах при визнання угод недійсними" суд на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Це правило не може бути застосовано, якщо сторонам не було досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Крім того, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Оскільки згода щодо істотних умов між сторонами була досягнута, відсутність нотаріального посвідчення договору купівлі продажу нерухомого майна обумовлена діючим на той час законодавством, суд вважає, що підстави для відмови у визнанні договору купівлі-продажу дійсним - відсутні.

Outcome: approved