Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з зазначеним позовом, та просить постановити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], відносно неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що вона являється тіткою [PERSON] Мати [PERSON]- [PERSON] залишила дитину з нею та поїхала до м.Одеси. Раніше [PERSON], відповідно до рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.07.2007 року знаходилася під опікою її матері [PERSON] Відповідач [PERSON] веде безпорадний спосіб життя, зловживає спиртними напоями, не здійснює догляд за дитиною на протязі трьох років, дитина весь час життям знаходиться з позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач взагалі не проживає за зазначеною адресою, допомоги на дитину не надає дитиною не цікавиться, своїх батьківських обов'язків не виконує. В судовоме засідання позивачка [PERSON] не з'явилася, надала до суду заяву, з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Представник третьої особи - служби у справах дітей Роздільнянської районної державної адміністрації в судовому засіданні не з'явилася, надала до суду заяву, з проханням розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON].в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою « за зазначеною адресою не проживає». Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку. Згідно довідки Щербанської сільської ради Роздільнянського району Одеської області [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов'язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи на підставі наданих доказів та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] є тіткою [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON] серії [NUMBER] виданого 12.12.1989року Щербанською с/с Роздільнянськоьго району Одеської області (а.с.7);копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] виданого 04.08.2017року Роздільнянським РВДРАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.8); Згідно копії свідоцтва про народження [PERSON] серії[NUMBER] виданого 29.12.2009року Першим Суворівським ВРАЦС Одеського МУЮ батьками дитини є [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до характеристики Щербанської сільської ради Роздільнянського району Одеської області від 26.02.2018року №69 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Однак останні три роки за зазначеною адресою не проживає, виїхала до м.Одеси, залишивши доньку [PERSON] 2009 року народження на утримання родички [PERSON] За цей період дитиною не піклувалася , до школи , де дитина навчається у 2-му класі, не навідувалася, матеріально дитину не підтримувала (а.с.15). З акту обстеження умов проживання від 23.04.2018 року судом встановлено, що під час обстеження житлових умов [PERSON] 2009 року народження, за адресою вул.Польова 11 с.Щербанка Роздільнянського району Одеської області, де дитина проживає разом в родині [PERSON], судом встановлено, що умови проживання дитини задовільні, є всі необхідні меблі, побутова техніка, водопровід, електропостачання та пічне опалення. Створенні всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини.(а.с.14). Відповідно до довідки Щербанської амбулаторії загальної практики сімейної медицини [PERSON] [INFO] дійсно наглядається за місцем проживання її тітки [PERSON], доглядає її. Дитина відвідує місцеву школу, отримує прививки та медичну поміч за місцем проживання її тітки. (а.с.32). Відповідно до акту обстеження умов проживання від 26.02.2018 року відповідач [PERSON] за місцем реєстрації не проживає, в будинку проживає її донька [PERSON], котра знаходиться на утриманні родини [PERSON] (а.с.11). Суд, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Ассамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов'язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов'язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст.51 Конституції України обов'язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов'язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачка просить позбавити батьківських прав відповідачку відносно доньки відповідачки на підставі ч.1 ст.164 СК України, так як остання злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідачка неналежно виконує батьківські обов'язки відносно своєї дитини, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з нею. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов'язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз'єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов'язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з дитиною, не з"явилася на слухання справи. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов'язками і не бажанням виконувати її, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «якнайкращі інтереси дитини». Тому суд вважає за необхідне позбавити мати [PERSON], батьківських прав у відношенні доньки [PERSON], [INFO] Судовий збір при поданні позовної заяви сплачений повністю. На підставі викладеного, п.2 ч.1 ст. 164, 165, ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved