Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила виселити без надання іншого житлового приміщення [PERSON] з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . В обгрунтування позову вказала, що є власницею 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , іншим співвласником будинку є її сестра [PERSON] . У належному їй житловому приміщенні зареєстрований та фактично проживає її колишній чоловік [PERSON] , шлюб з яким розірвано за рішенням суду 27.06.2012 р. З належного їй житла, відповідач в добровільному порядку не виселяється, з реєстраційного обліку не знімається, вчиняє домашнє насильство, не працює, веде асоціальний спосіб життя. Його поведінка створює небезпеку життю та здоров`ю її доньці, та її двох малолітніх дітей, її онуків, а також її матері. Вказує, що домашнє насильство зі сторони відповідача носить систематичний характер, протиправні наслідки своєї поведінки він не усвідомлює, на шлях виправлення не стає та робить нестерпними умови проживання для неї та членів її сім`ї. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 21.10.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 01.02.2021 року представником позивачки подано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11.03.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду за суттю, вирішено питання про виклик свідка. 15.03.2021 року від третьої особи надійшла заява, у якій вказала, що відповідач, який є колишнім чоловіком позивачки проживає у належному їй та її сетрі домоволодінні, створює нестерпні умови проживання для неї, її матері похилого віку [PERSON] , сестри [PERSON] , племінниці [PERSON] та її малолітнім дітям. Він неодноразово в її присутності висловлював погрози фізичного насильства, образи нецензурною лайкою на адресу її сестри та племінниці, влаштовував скандали в присутності малолітніх дітей, внаслідок чого вони викликали поліцію. У відношенні відповідача виносилися термінові заборонні приписи, але після закінчення терміну їх дії він знову вчиняв домашнє насильство. Вважає, що надалі спільне проживання в одному будинку є неможливим, оскільки відповідач своєї поведінки не виправляє, не дивлячись на неодноразові заходи впливу, що вживалися правоохоронними органами та судами. Вважає позовні вимоги обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Допитана в судовому засіданні 12.05.2021 року свідок [PERSON] суду пояснила, що позивачка її мати, а відповідач вітчим. Конфлікти між вітчимом та матір`ю постійні. Вітчим людина запальна, агресивна. Вона закінчила коли школу, переїхала в інше місто, оскільки не могла знаходитися вдома (з 2005 по 2018 роки). У 2018 році мати попросила її повернутися додому, оскільки коли вона приїхала із заробітків у неї почалися конфлікти з відповідачем. Коли матері вдома не було, вітчим агресивно відносився до баби та тітки. Вона переїхала з дитиною до будинку матері, конфлікти почалися у вітчима з нею, вона викликала поліцію, отримувала заборонні приписи. Наразі вітчим поїхав, але його речі знаходяться у будинку, він збирається повернутися. Вона дуже налякана. Відповідача розшукують правоохоронні органи. У серпні 2019 року приїхала мати, вона була вагітна, мати запропонувала щоб вона переїхала в іншу більшу кімнату, з чим відповідач був не згоден, він почав погрожувати фізичною розправою, штовхав, кидав стільці. У жовтні 2019 року вони вирішували питання розподілу комунальних послуг, відповідач відмовився платити, агресивно відреагував на її прохання, на словах погрожував, штовхав, ображав, принижував. В період з жовтня 2019 р. по червень 2020 р. повідінка відповідача особливо не змінилася, конфлікти трохи заморозилися, вона їздила до батьків чоловіка. Вночі до будинку приходили якісь люди, був випадок, коли бабця зробила відповідачу зауваження, а той штовхнув її з крильця будинку. У червні 2020 р. її чоловік позичив гроші відповідачу на виїзд у сусідню країну, вітчим гроші не повернув. На питання коли будуть повернуті кошти він накинувся на її чоловіка з "трояндою зі скла", вони викликали поліцію, отримали припис. Діти постійно присутні при конфліктах, плачуть, істерять. Вона не почуває себе в безпеці, відповідач на словах знищує, погрожує розправою. Представником позивачки подано заяву про розгляд справи у відсутність, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини не явки суду не відомі, відзив до суду не подавав. Третя особа в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена, про причини не явки суд не повідомляла. Відповідно до ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, ухваливши заочне рішення. За приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, допитавши 12.05.2021 року свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Житловий будинок [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , що підтверджено договором дарування від 13.12.2001 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 06.12.1997 року (арк. справи 7, 11). Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 27.06.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішення набрало законної сили 08.07.2012 року (арк. справи 10). Листом Управління превентивної діяльності Головного Управління Національної поліції в Херсонській області за вих. №1609/7/01/6-2020 від 14.07.2020 р. повідомлено, що відповідно до даних інформаційних підсистем, зареєстровано наступні заяви (повідомлення) про вчинення домашнього насильства з боку [PERSON] : - 13.08.2019 р. надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство за адресою: [ADDRESS] . Інформацію зареєстровано до журналу єдиного обліку Херсонського ВП ГУНП за №22296, на місце події направлено екіпаж Управління патрульної поліції ДПП НПУ; - 15.08.2019 року надійшло повідомлення від старшого дільничого офіцера поліції відділу превенції Херсонського ВН ГУНП Шершня Максима про те, що [PERSON] вчинив домашнє насильство відносно [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Інформацію зареєстровано до журналу єдиного обліку Херсонського ВП ГУНП за №22544, на місце події направлено екіпаж Управління патрульної поліції ДПП НПУ. За результатами проведення перевірки відносно [PERSON] , [INFO] складено адміністративний протокол серії АПР 18 №087634 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу україни про адміністративні правопорушення, який направлено на розгляд до Херсонського міського суду. 19.08.2019 р. [PERSON] поставлено на профілактичний облік відділу превенції Херсонського ВП ГУНП, як особу. що вчинила домашнє насильство. 22.08.2019 р. матеріали перевірок за ЖЄО №№22296, 22544 списано висноком по справі. - 23.10.2019 р. надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство за адресою: [ADDRESS] . Інформацію зареєстровано до журналу єдиного обліку Херсонського ВП ГУНП за №29509, на місце події направлено екіпаж мобільної групи з реагування на факти вчинення домашнього насильства Херсонського ВП. За результатами проведення перевірки відносно [PERSON] , 23.10.2019 року складено адміністративний протокол серії АР №194500 за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який направлено на розгляд до Херсонського міського суду Херсонської області. Крім того, винесено терміновий заборонний припис серії АА №047160, в якому вказано про заборону протягом 3 діб у будь-який спосіб спілкуватися з постраждалою особою. 24.10.2019 року матеріали перевірки за ЖЄО №29509 списано висновком до справи. - 29.06.2020 року надійшло повідомлення від [PERSON] про те, що [PERSON] вчинив відносно неї домашнє насильство за адресою: [ADDRESS] . Інформацію зареєстровано до журналу єдиного обліку Херсонського ВП ГУНП за №17781, на місце події направлено екіпаж Управління патрульної поліції ДПП НПУ. За результатами проведення перевірки відносно [PERSON] , 29.06.2020 р. складено адміністративний протокол серії ВАБ №275991 за вчинення адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, який направлено на розгляд до Херсонського міського суду. Крім того, винесено терміновий заборонний припис серії АА №137985, в якому вказано про зобов`язання залишити місце проживання, заборону на вхід та перебування в місці проживання постраждалої особи, заборона в будь-який спосіб контактувати з 29.06.2020 18.00.00 по 01.07.2020 18.00.00. 01.07.2020 р. матеріали перевірки за ЖЄО №17781 списано до справи (арк. справи 13). Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 02.12.2019 року провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП щодо [PERSON] закрито у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності. Постанова набрала законної сили 13.12.2019 р. (арк. справи 14-15). Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 02.07.2020 року видано обмежувальний припис відносно [PERSON] , якому визначено тимчасові обмеження його прав та покладено на нього обов`язки, а саме: заборонено перебувати у будинку за адресою: [ADDRESS] , наближатися на визначену безпечну відстань близько 100 метрів до [PERSON] і до місця її проживання за адресою: [ADDRESS] ; заборонено спілкуватися по телефону або в інший спосіб з [PERSON] особисто чи через третіх осіб. Обмежувальний припис видано строком на 3 місяці (арк. справи 17-19). Постановою Херсонського апеляційного суду від 27.08.2020 року рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 02.07.2020 року змінено, виключено з обмежувального припису [PERSON] тимчасове обмеження у вигляді заборони перебувати у будинку за адресою: [ADDRESS] , у частині заборони наближатися на визначену безпечну відстань змінити, зазначивши замість 100 метрів не менше 5 метрів до [PERSON] і до місця її знаходження (арк. справи 46-49). Згідно ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є не порушним. Згідно ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України (далі -ЦК України)). Відповідно до ч. 1ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709цс16, Верховний Суд України вказав, що стаття 391 ЦК України визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно з частиною 4 статті 9 Житлового кодексу УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною 1 статті 109 Житлового кодексу УРСР визначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно до статті 116 Житлового кодексу УРСР якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Частиною третьою статті 116 ЖК УРСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. Частинами першою та другою статті 116 ЖК Української РСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов`язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до вимог ст. 157 ЖК Української РСР членів сім`ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Надані позивачкою докази, покази свідка [PERSON] свідчать про наявність в діях відповідача систематичного порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання виявились безрезультатними. З огляду на вище викладене, суд дійшов висновку про обгрунтованість заявлених позовних вимог, а відтак, вони підлягають задоволенню. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову (заяви) судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складено 23 червня 2021 року.

Outcome: approved