Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, посилаючись на те, що 26 лютого 1997 року помер її батько [PERSON] в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з різного майна, в тому числі з: права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мізяківські Хутори» Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що належало померлому згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0448798 від 11 листопада 1997 року, виданий на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 27 червня 1997 року за № 328, сертифікат зареєстрований 13 листопад 1997 року в Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1283. Тобто, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0448798 від 11 листопада 1997 року, виданий вже після смерті спадкодавця [PERSON], який помер 26 лютого 1997 року. В звязку з цим позивачка не має можливості оформити свої спадкові права в державній нотаріальній конторі. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті 26 лютого 1997 року [PERSON] є: донька померлого - [PERSON], що підтверджується рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2010 року по справі № 2-2138/2010; син померлого [PERSON], який спадщину після смерті батька не прийняв та на неї не претендує, що також встановлено рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 27 грудня 2010 року по справі № 2-2138/2010. 01 лютого 1992 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав на випадок своєї смерті, все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він матиме право своїй дочці [PERSON]. Даний заповіт був посвідчений [PERSON], секретарем виконавчого комітету Мізяківсько-Хутірської сільради Вінницького району Вінницької області 01 лютого 1992 року та зареєстрований в реєстрі за № 12. Дублікат даного заповіту посвідчений [PERSON], секретарем Мізяківсько-Хутірської сільради Вінницького району Вінницької області 03 листопада 2010 року, замість втраченого, та зареєстрований в реєстрі за № 305. Таким чином, позивачка є спадкоємицею за заповітом після смерті 26 лютого 1997 року [PERSON]. Спадщину після смерті 26 лютого 1997 року [PERSON] фактично прийняла [PERSON], так як на момент смерті спадкодавця постійно проживала з ним за однією адресою. Інші особи, які мають право на обовязкову частку у спадщину після смерті 26 лютого 1997 року [PERSON] відсутні. Із вищезазначеного випливає, що спадкоємиць не має змоги оформити своє право на спадкове майно шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В судове засідання сторони не зявилися, надали заяви, якими просять справу слухати в їх відсутність. Представник позивача [PERSON]І адвокат [PERSON] позовні вимоги свого довірителя підтримує повністю, змін та доповнень немає, просить вимоги позову задоволити. Відповідач по справі, представник Мізяківсько-Хутірської сільської ради, в особі голови [PERSON] - при вирішенні справи покладаються на розсуд суду. Третя особа [PERSON], надав суду заяву, за якою не заперечує проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 26 лютого 1997 року помер спадкодавець [PERSON] в с. Мізяківські Хутори Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 377862 від 01.03.1997 року (а.с.5). За життя 01 лютого 1992 року [PERSON] вчинив заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме правозаповів своїй дочці [PERSON], заповіт зареєстровано в реєстрі за № 305. Дублікат даного заповіту посвідчений [PERSON], секретарем Мізяківсько-Хутірської сільради Вінницького району Вінницької області 03 листопада 2010 року, замість втраченого, та зареєстрований в реєстрі за № 305 (а.с.6). 11 грудня 2009 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище з «Тютюнник» на «Збавитель», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-АМ № 080360 від 11.12.2009 року (а.с.8). Факт родинних відносин між позивачкою [PERSON],І та спадкодавцем [PERSON], встановлено 27.12.2010 року за рішенням Вінницького районного суду Вінницької області, справа № 2-2138/2010 (а.с.13). Померлому [PERSON] згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ВН № 0448798 від 11 листопада 1997 року, виданого на підставі рішення Вінницької районної державної адміністрації від 27 червня 1997 року за № 328, сертифікат зареєстрований 13 листопад 1997 року в Книгу реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 1283, належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мізяківські Хутори» Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.11). Відповідно до [PERSON] про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, вартість земельної частки (паю) складає 40\~417 грн. (а.с.12). Факт володіння правом на земельну частку (пай) розміром 1,51 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, померлого [PERSON] підтверджується також довідкою-випискою № 2305 від 18.11.2016 року із членів КСП с. Мізяківські Хутори, правонаступником якого є ТОВ «Мізяківські Хутори», де під порядковим номером № 45 є [PERSON] (а.с.14,17). Відповідно до довідки № 2322 від 24.11.2016 року виданої виконкомом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, [PERSON] на день смерті був зареєстрований і проживав в [INFO] (а.с.16). Як вбачається з Акту обстеження місця проживання від 18.11.2016 року, засвідчено що на момент смерті 26.02.1997 року [PERSON] проживав разом зі своєю дочкою [PERSON] в будинку №4 по пров. Коцюбинського в с. Тютюнники Вінницького району Вінницької області, де після смерті батька остання зробила поточний ремонт (а.с.18). Оформити свої спадкові права [PERSON] не має можливості оформити в нотаріальній конторі, в звязку з тим, що сертифікат на спадкову земельну частку (пай) на [PERSON] був виданий після його смерті, що підтверджується листом нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори від 24.11.2016 року за № 3353/02-17 (а.с.21). Інших спадкоємців немає. Заповіт не оспорювався та не скасовувався. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів в суді можуть бути\~\~визнання права, а тому у даному випадку існують підстави та необхідність для захисту права спадкоємців шляхом визнання в судовому порядку права власності у порядку спадкування за заповітом, оскільки іншим шляхом захистити цивільне право спадкоємиці неможливо. За ст. ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. За ст. 328 ЦК України, відповідно до якої право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку , встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За ст. 1233 ЦК України - заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно п. 24 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 N 7: 24. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розд. X "Перехідні положення" ЗК ). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК ( 435-15 ), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Розглядаючи дану цивільну справу, визначаючись щодо заявлених вимог, суд виходив з того, що відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За даних обставин суд приходить до висновку, що права позивача на спадщину є доведеним, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення.

Outcome: approved