Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-19 00:00:00

В вересні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом про встановлення порядку користування земельною ділянкою. В позові зазначала,що їй на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.03.2006 р.на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] в м.Запоріжжі,право власності зареєстровано в ОП ЗМБТІ. Відповідачці [PERSON]на праві власності належить інша 1/2 частина цього ж житлового будинку. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 519,25 кв.м.,яка закріплена за житловим будинком на підставі договору про надання у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку від 11.11.1957 р. Згоди між нею та відповідачкою як співвласниками житлового будинку про порядок користування земельною ділянкою пропорційно часткам у житловому будинку не досягнуто,це питання провокує конфлікти,спільне користування землею неможливе. Позивач з підстав,передбачених ст.120 ЗК України,ст.377 ЦК України просить суд визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до часток співвласників. В судовому засіданні представник позивача за довіреністю [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив,що сторони є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS] в м.Запоріжжі,де кожній із сторін на праві власності належить 1/2 частина. Питання користування земельною ділянкою між сторонами не вирішено,а спільне користування є неможливим через конфлікти. З урахуванням наявних на земельній ділянці споруд та її конфігурації,вважає найбільш прийнятним для сторін ІІ варіант,запропонований висновком судової будівельно-технічної експертизи,оскільки він є зручним,площа земельної ділянки,яка виділяється в користування кожної із сторін,відповідає їх часткам у спільній власності. Відповідачка [PERSON].в судове засідання не з*явилась,подала заяву провідкладення розгляду справи через зайнятість її представника адвоката [PERSON].в іншій справі. Згідно п.2 ч.1 ст. 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених ст. 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Зі справи видно, що на час ухвалення рішення суду передбачений ст. 157 ЦПК України двохмісячний строк розгляду справи вже був перевищений, а тому суд не має можливості задовольнити клопотання з дотриманням вимог ЦПК України щодо відкладення розгляду справи в межах вказаного строку. Крім того,безпосередньо відповідач була належно та своєчасно повідомлена про час і місце розгляду справи,причин своєї неявки суду не повідомила,тому відсутні підстави вважати їх поважними. Участь у справі представника відповідача ,як і поважність причин його неявки до суду в день судового засідання, матеріалами справи не підтверджується. Відповідно до ст.169 ЦПК України суд,з урахуванням цих обставин,розглянув справу без участі відповідача. Всебічно вивчивши обставини справи,заслухавши представника позивача,дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Судом встановлено та перевірено доказами,що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 29.03.2006 р.[PERSON]на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] в м.Запоріжжі,право власності було зареєстровано в ОП ЗМБТІ 24.05.2006 р.(а.с.9-10) На підставі договору дарування від 05.12.1991 р.,[PERSON] на праві власності належить 1/2 частина житлового будинку по [ADDRESS] в м.Запоріжжі(а.с.56-57) Відповідно до договору від 11.11.1957 р.про будівництво житлового будинку та безстрокове користування земельною ділянкою,забудовнику за адресою м.Запоріжжя,[ADDRESS](після перейменування [ADDRESS])була виділена земельна ділянка площею 519 кв.м.(а.с.40-43) Згідно до топографічного плану земельної ділянки,її загальна площа складає 519,25 кв.м.(а.с.37) З технічного паспорту житлового будинку станом на 24.05.2006 р.встановлено,що житловий будинок складається з двох окремих квартир:№1 знаходиться у користуванні [PERSON],№2 знаходиться у користуванні [PERSON].(а.с.82-84) На 1/2 ідеальну частку [PERSON]та [PERSON] припадає земельна ділянка площею по 259,625 кв.м.(з розрахунку 519,25 кв.м.:2) З урахуванням наявних на земельній ділянці споруд та згідно фактичного користування земельною ділянкою сторонами,висновком експерта № 2023 від 27.01.2015 р.за результатами проведення будівельно-технічної експертизи запропоновані два варіанти порядку користування земельною ділянкою між сторонами(а.с.75-80) При вирішенні справи ,суд виходить з наступного. Громадяни зберігають право на земельні ділянки (пункт 7 розд. X "Перехідні положення" ЗК України), одержані ними до 1 січня 2002 р. у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством. Згідно ст. 42 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року № 561-XII громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовують і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Наступні зміни в розмірі часток у спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі, що сталися у зв'язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін установленого порядку використання та розпорядження земельною ділянкою. Угода про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою є обов'язковою для особи, яка згодом придбала відповідну частку в спільній власності на жилий будинок і господарські будівлі. Якщо згоди на використання та розпорядження спільною земельною ділянкою не досягнуто, спір вирішується судом. Пленум Верховного Суду України в п. 18 п.п. ґ), п. 19 постанови від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз'яснив, що, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. У справах за позовом учасників спільної власності на землю про встановлення порядку володіння й користування спільною земельною ділянкою, на якій розташовані належні їм жилий будинок, господарські будівлі та споруди, суд з'ясовує і враховує можливість нормального користування будинком і здійснення догляду за ним, розташування господарських будівель, споруд, необхідність зведення будівель, розташування плодово-ягідних насаджень співвласників, можливість проходу з вулиці на подвір'я тощо. Враховуються також вимоги санітарних правил і правил протипожежної безпеки. При пред'явленні вимог кожним з учасників спільної власності про встановлення порядку користування спільною земельною ділянкою суд може залишити в спільному користуванні лише ділянки, роздільне користування якими встановити неможливо. Виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Якщо до вирішення судом спору між співвласниками жилого будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач (позивачі), слід виходити з розміру його (їх) частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої (п. 21 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року) За змістом ст.377 ЦК України, ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. В судовому засіданні представником позивача ставиться питання про визначення порядку користування земельною ділянкою за ІІ варіантом,запропонованим експертом у вказаному вище висновку судової будівельно-технічної експертизи. За цим варіантом пропонується виділити [PERSON].в особисте користування земельну ділянку S-5 площею 238,7 кв.м.,виділити [PERSON].в особисте користування земельну ділянку S-2 площею 77,76 кв.м., S-3 площею 27,53 кв.м., S-4 площею 133,41 кв.м.,частину земельної ділянки S-1 площею 41,85 кв.м.залишити в спільному користуванні співвласників(а.с.80). Цей варіант максимально враховує порядок користування наявними на земельній ділянці спорудами,не порушує взаємних майнових прав співвласників,площа земельної ділянки,яка виділяється кожній із сторін,відповідає належній на 1/2 частку,дає можливість доступу до будівель і споруд через земельну ділянку спільного користування. З урахуванням наведеного суд дійшов до висновку, що встановлення порядку користування земельною ділянкою відповідно до ІІ варіанту, визначеного судовою експертизою, є найбільш доцільним і прийнятним для сторін, найбільше враховує інтереси як позивача, так і відповідача, виключає підґрунтям для подальших конфліктів між сторонами. Згідно ст.103 ЗК України,власники або землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення,при яких землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей,та зобов*язані співпрацювати при вчиненні дій,спрямованих на забезпечення прав на землю кожного із них. За таких обставин позов є ґрунтованим на законі та доведений доказами і підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст.88 ЦПК України,стороні,на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. В зв*язку із задоволенням позовних вимог в повному обсязі, суд присуджує з відповідачки на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору 243 гр.60коп.та 2200 гр.по оплаті експертизи в повному розмірі. На підставі ст.ст.377 ЦК України,ст.103,120 ЗК України,ст.3,10,11,57,60,79,88,212-215, 218,224-225 ЦПК України,суд-

Outcome: approved