Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві зазначено, що з 26.09.1987 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2012 року. У 1992 році [PERSON] приватизувала квартиру [ADDRESS]. 08.07.2002 року вона отримала свідоцтво про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку, відповідно до якого їй належить 49/100 частки квартири [ADDRESS]. 14.09.2002 року відповідно до договору дарування [PERSON] подарувала [PERSON] 51/100 частки квартири [ADDRESS]. 09.09.1998 року, перебуваючи у шлюбі, відповідно до договору купівлі-продажу [PERSON] придбала земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 0510136600:02:002:0170, в межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS]. 02.10.2008 року вона отримала державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. Відповідно до рішення сесії Вінницької міської ради № 2281 від 28.07.2009 року відповідачу [PERSON] було надано земельну ділянку площею 0,100 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS]. 13.03.2010 року відповідач отримав державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. З огляду на викладене вище позивач вважає, що вищевказана квартира є її особистою власністю на підставі ст. 57 СК України, згідно якої особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Земельні ділянки, що придбані сторонами в період шлюбу, є їхнім спільним майном, яке полягає поділу між ними. Оскільки відповідач не погоджується в добровільному порядку розділити майно, яке було придбано під час шлюбу, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою, в якій просила поділити спільне майно сторін, залишивши у власності позивача квартиру [ADDRESS] та земельну ділянку загальною площею 0,080 га, розташовану в [ADDRESS], та залишити [PERSON] на праві власності земельну ділянку площею 0,100 га, що розташована в [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не заявився, однак від нього надійшла заява, в якій він просить розглянути справу за його відсутності, позов визнає в повному обсязі. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 26.09.1987 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2012 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про право власності на квартиру в багатоквартирному будинку від 08.07.2002 року № 219, виданого виконкомом Вінницької міської ради на підставі рішення від 27.06.2002 року № 1008, позивачу [PERSON] належить на праві власності 49/100 частки квартири [ADDRESS]. Решта 51/100 частки даної квартири належить [PERSON] (а.с. 10). Право власності на квартиру зареєстроване в КП «ВООБТІ» 17.07.2002 року, про що записано в реєстрову книгу № 248 за реєстровим № 1437/21240. 14.09.2002 року відповідно до договору дарування, який нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2344, [PERSON] подарувала [PERSON] 51/100 частки квартири [ADDRESS] (а.с. 11). Зазначена 51/100 частки квартири зареєстрована за [PERSON] в КП «ВООБТІ» 08.10.2002 року, про що записано в реєстрову книгу № 248 за реєстровим № 1437/21240. 09.09.1998 року відповідно до договору купівлі-продажу, який посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 2398, [PERSON] придбала у [PERSON] земельну ділянку площею 0,0800 га, кадастровий номер 0510136600:02:002:0170, в межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS] - а.с. 7. Даний договір купівлі-продажу зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 09.09.2008 року (а.с. 8). 02.10.2008 року [PERSON] отримала державний акт на право власності на зазначену вище земельну ділянку (а.с. 9). Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №775487 від 13.03.2010 року, відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,100 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по [ADDRESS], яка йому надана на підставі рішення Вінницької міської ради № 2281 від 28.07.2009 року (а.с. 17). Згідно наданих витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Єдиного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна відсутні обтяження на вказане майно. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як вбачається зі ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч.ч. 1, 2 ст. 71 СК України). Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права та інтереси інших сторін. На підставі викладеного та

Outcome: approved