Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому просить визначити частки в праві спільної сумісної власності та визнання права власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку. В обґрунтування позову позивач зазначила, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 20.05.2004 року [PERSON] придбав у власність 19/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами розміщеними на земельній ділянці, яка розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Комсомольська, 86. Спірний житловий будинок перебуває у спільність сумісній власності [PERSON] (4/50 частин), [PERSON] (27/50 частин) та [PERSON] (19/50 частин). Рішенням Височанської селищної ради ХІІ сесії V скликання від 24 січня 2008 року вирішено передати у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] і [PERSON], земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану в селищі Високий по вулиці Комсомольській, 86 (кадастровий номер земельної ділянки 6325156700:00:004:0155). 04 грудня 2014 року [PERSON] помер. Єдиним спадкоємцем після його смерті є [PERSON] його дружина. Державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області було відкрито спадкову справу (номер у спадковому реєстрі №458/2015) та позивачу видано свідоцтво про право на спадщину за законом на 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Високий, вул. Комсомольська, 86. Разом з тим, для вирішення питання щодо оформлення спадкових прав на земельну ділянку, а саме, для визначення ідеальної частки спадкодавця [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку позивачу було рекомендовано звернутися з відповідним позовом до суду. Позивач, [PERSON], належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Надала до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Надала до суду заяву, згідно якої просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач, [PERSON], належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася. Надала до суду заяву, згідно якої проти позову не заперечує, та просить розглядати справи у її відсутність. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про задоволення усіх позовних вимог в повному обсязі, виходячи з наступного. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. [PERSON] до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи. У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає рішення про задоволення позовних вимог, якщо Відповідач визнав позов та за наявністю законних на те підстав. Судом встановлено, що у відповідності до відомостей Харківського районного бюро технічної інвентаризації за вих.№ 32 від 25.02.2016 року, право приватної власності на житловий будинок № 86 по вул. Комсомольській, смт. Високий Харківського району в БТІ зареєстровано: - в 4/50 частині за гр. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право власності, видано Виконкомом Височанської селищної ради 24.02.1993 р. №б/н; - в 27/50 частині за гр. [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину посвідчено Першою державною нотаріальною конторою Харківського району 07.10.1997р. Р / №3-3468; - в 19/50 частині за гр. [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] 20.05.2004р. за реєстром № 1286. [PERSON] помер 04 грудня 2014 року, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 470272, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, на підставі актового запису №17366 від 05.12.2014. [PERSON] ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Так, судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом серії НАО №119562, виданого державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області [PERSON], на підставі статті 1261 Цивільного кодексу України, спадкоємницею майна [PERSON], який помер 04 грудня 2014 року, є його дружина [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку видане свідоцтво складається з 19/50 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, який знаходиться в смт Високий, вулиця Комсомольська, 86, Харківського району, Харківської області. Рішенням Височанської селищної ради ХІІ сесії V скликання від 24 січня 2008 року передано у спільну сумісну власність [PERSON], [PERSON] і [PERSON], земельну ділянку площею 0,1173 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд розташовану в селищі Високий по вулиці Комсомольській, 86. [PERSON] з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 25.05.2016, земельна ділянка площею 0,1173 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки 6325156700:00:004:0155, належить згідно державних актів серії ЯЛ № 206561, серії ЯЛ № 206559 та серії ЯЛ № 206560, на праві власності відповідно - [PERSON], [PERSON] і [PERSON]. Разом з тим, відповідно інформації з Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за вих.№294/02.14 від 12.02.2016, земельна ділянка площею 0,1173 га, що знаходиться на території смт Високий, вул.Комсомольська, №86, Харківського району, Харківської області, належить співвласниками [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності, у звязку з чим в безспірному порядку визначити ідеальну частку спадкодавця [PERSON] не є можливим. [PERSON] ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», згідно статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Частиною 1 статті 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). [PERSON] положень статті 89 ЗК України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Між тим, ч. 1 ст. 369, ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» якщо до вирішення спору між співвласниками житлового будинку розмір часток у спільній власності на земельну ділянку, на якій розташовані будинок, господарські будівлі та споруди, не визначався або вона перебувала у користуванні співвласників і ними не було досягнуто угоди про порядок користування нею, суду при визначенні частини спільної ділянки, право на користування якою має позивач, слід виходити з розміру його частки у вартості будинку, господарських будівель та споруд на час перетворення спільної сумісної власності на спільну часткову чи на час виникнення останньої. В пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. З викладеного вище встановлено, що частка [PERSON] в житловому будинку за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Високий, вул.Комсомольська, 86, на день смерті складала 19/50, виходячи з аналізу вищезазначених правових положень, суд приходить до висновку, що частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1173 га, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Високий, вул.Комсомольська, 86, становить також 19/50 частина. Відтак, суд приходить до висновку про визнання права власності за [PERSON] на 19/50 частин земельної ділянки загальною площею 0,1173 га, розташованої за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Високий, вул.Комсомольська, 86, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] .

Outcome: approved