Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

В липні 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 16 травня 1998 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в Палашівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Від шлюбу у них є повнолітній син. З відповідачем разом не проживають два роки, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки через вживання чоловіком алкогольних напоїв. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, відновити їй дошлюбне прізвище. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] також не з`явився в підготовче судове засідання, надав суду заяву про визнання позову. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 16 травня 1998 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Палашівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Сторони разом не проживають два роки, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень згідно квитанції № N1CH43438M АТ "Райффайзен Банк Аваль" від 15 липня 2020 року, що становить 420 гривень 40 копійок.

Outcome: approved