Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Михайлівської об'єднаної територіальної громади Михайлівського району Запорізької області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю, посилаючись на наступні обставини. Вона у 1998 році за побутовим договором придбала житловий будинок [ADDRESS]. 25.10.2007 року зареєструвалась в вище вказаному житловому будинку та почала в ньому мешкати. Вважаючи, що вона є повноправним власником житлового будинку, вона весь час проживає в ньому, опікується будинком, проводить ремонтні роботи, облагороджує будинок та здійснює інші дії по його утриманні. Нещодавно вона дізналась, що юридично вона не являється власником будинку, оскільки в органах реєстрації нерухомості будинок значиться за [PERSON], який помер. З моменту придбання будинку, за надання комунальних послуг, нею регулярно сплачуються кошти, що підтверджується договорами про користування електричною енергією від 11.07.2000 року та довідками про відсутність заборгованості за електроенергію та водопостачання. Право власності за набувальною давністю може бути набутим, як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Оскільки вона більше 10 років відкрито та безперервно володіє та користується житловим будинком, то набула право власності на житловий будинок [ADDRESS] В зв'язку з тим, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду, позивач просить визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] - за набувальною давністю. В судовому засіданні позивач на задоволенні позовних вимог наполягала, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що право власності на житловий будинок, що розташований за адресою [ADDRESS] згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 09.10.2018 року зареєстровано за [PERSON] на підставі рішення Михайлівського районного суду від 27.09.1990 року, справа №2-327. (а.с.8-9). Згідно довідки №440 виданої виконавчим комітетом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, встановлено, що згідно земельно-кадастрової документації за адресою: [ADDRESS] значиться земельна ділянка площею 0,25 га, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Земельна ділянка не приватизована. (а.с.16). Згідно довідки № 404 виданої Михайлівською селищною радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], на території Тимошівського старостинського округу має земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,25 га. (а.с.10). Згідно акт-довідки від 17.10.2018 року виданої депутатом Михайлівської селищної ради Михайлівського району Запорізької області, [PERSON] [INFO], проживає за адресою: [ADDRESS], з 2000 року та обслуговує житловий будинок. (а.с.11) Згідно копії технічного паспорту на садибний житловий будинок [ADDRESS], замовник технічної інвентаризації є [PERSON] (а.с.5-7). Згідно довідки КП «Михайлівський комунгосп» від 11.10.2018 року № 992 інвентаризаційна вартість житлового будинку, що розташований за адресою [ADDRESS] станом на 10.10.2018 року становить 84 650 грн. 00 коп. (а.с.7 на звороті). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що [PERSON] в 1998 році придбала житловий будинок за адресою [ADDRESS] у жінки, яка до того придбала його у власника [PERSON] На теперішній час і ця жінка і [PERSON] померли, в житловому будинку постійно проживає позивач, спочатку з членами своєї сім'ї, а зараз сама, несе витрати з його утримання. Суд не має сумнівів в достовірності та правдивості показань свідків, оскільки повідомлені ними відомості є послідовними, логічними і підтверджуються іншими письмовими доказами у справі. Даних про зацікавленість свідків в результаті розгляду справи судом не встановлено. Згідно довідки №29 КП «Тимошівка» від 12.10.2018 року, [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS], заборгованості за водопостачання перед КП «Тимошівка» станом на 30.09.2018 року не має (а.с.12). Згідно Договору про користування електричною енергією від 11.06.2000 року, він укладений між [PERSON], яка проживала [ADDRESS] ВАТ «Запоріжжяобленерго» в особі начальника Михайлівського РЕМ (а.с.13-15). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON]у 1998 році за усним договором придбала житловий будинок [ADDRESS]. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідно до ч.2 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 0 січня 2004. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01 січня 2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Outcome: approved