Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

В жовтні 2020 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи позовні вимоги тим, що позивачу на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] , який є онуком позивача. Відповідач [PERSON] з 2003 року не проживає у спірній квартирі, участі в оплаті комунальних платежів не бере. Реєстрація місця проживання відповідача в квартирі порушує права позивача як власника, а саме володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, тому позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. Представник позивача [PERSON] - адвокат Каленяк Е.А. до судового засідання не з`явився, однак надав суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити, не заперечив щодо заочного розгляду справи. До судового засідання відповідач [PERSON] не з`явився, хоча про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 223, 280 ЦПК України суд прийшов до висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечила проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 29.05.2000 року Березовською В.С., державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори та зареєстрованого 29.07.2000 року в КП "ВООБТІ" і записано в реєстрову книгу №19, реєстр №54, позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно відомостей Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 22.10.2020 року, які надані на запит суду щодо встановлення зареєстрованого у законному порядку місця проживання відповідача [PERSON] вбачається, що відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 16-17). Також довідкою №2373 від 01.10.2020 року, виданою МКП «Управляюча компанія «Житло-Гарант» підтверджується, що в квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON] та її онук [PERSON] - відповідач по справі (а.с. 4). Відповідно до акту від 10.11.2018 року складеного сусідами позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та акту від 15.10.2019 року складеного сусідами позивача - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] встановлено, що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] зареєстрований, однак не проживає з 20.06.2003 року (а.с.6-7). З письмових пояснень, засвідчених приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. та зареєстрованих в реєстрі за №№186, 187, вбачається, що [PERSON] та [PERSON] стверджують, що громадянин [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2003 року та по сьогоднішній день. Також з письмових пояснень, засвідчених приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Посвятенко Ю.Д. та зареєстрованих в реєстрі за №176, вбачається, що [PERSON] стверджує, що громадянин [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , не проживає з 2003 року та по сьогоднішній день. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтями 321, 391 ЦК України визначено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право користуватися, розпоряджатися та володіти своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За положеннями ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним в будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» судам роз`яснено, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наведене свідчить про те, що при вирішенні питання про втрату права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають термін відсутності такої особи та поважність причини цієї відсутності. Проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позивач надала суду належні та допустимі докази на підтвердження факту, що онук позивачки - відповідач по справі [PERSON] не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин більше року, не сплачує за комунальні послуги. Враховуючи наведене, суд дійшов до висновку про те, що позов слід задовольнити, оскільки відповідач за вказаною адресою не проживає більше року без поважних причин, а наявність реєстрації [PERSON] порушує права та інтереси позивача щодо володіння та розпорядження належною їй власністю. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, тому згідно зі ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 908,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved