Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

В лютому 2018 року орган опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах дитини [PERSON], [INFO], звернувся до суду з позовом до [PERSON], третя особа - КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів», про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні її сина [PERSON] та стягнути з відповідачки на користь опікуна або дитячого закладу, в якому буде перебувати дитина, на утримання [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набуття чинності рішення Ізмаїлььского міськрайонного суду Одеської області до досягнення дитиною повноліття, тобто до 23.09.2025 року. В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідачка, яка є матір'ю дитини [PERSON], [INFO], зловживає спиртними напоями, веде асоціальний спосіб життя, не працює та не бажає займатися вихованням та утриманням дитини. Відомості про батька дитини [PERSON] внесені згідно з ч.1 ст.135 СК України. Відповідно до заяви матері [PERSON], 21.11.2011 року малолітня дитина була влаштована до Ізмаїльського міського притулку для дітей. На підставі згоди на повернення дитини з дитячого закладу в родину від 10.02.2012 року [PERSON] було повернено в сім'ю матері. На підставі Постанови про влаштування неповнолітнього до КУ «ІМЦСПРД» від 06.05.2013 року [PERSON] знову був влаштований до ДЗ через бродяжництво. На підставі заяви матері від 28.05.2014 року дитину було повернено у сім'ю, яка мешкала за адресою: м.Ізмаїл Одеської області, [ADDRESS]. На підставі Постанови про влаштування малолітнього до КЗ «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 10.07.2016 року малолітнього [PERSON] втретє було влаштовано до державного закладу. Згідно заяви матері [PERSON] від 01.03.2017 року малолітня дитина була переведена із КЗ «ІМЦСПРД» до КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів», де перебуває на теперішній час. З березня 2017 року [PERSON] повністю ухилилась від виконання своїх батьківських прав, не цікавилась здоров'ям, навчанням, розвитком свого сина. Станом на 01.02.2018 року мати не створила умов та не виявила бажання повернути дитину в сім'ю. Представник позивача у судове засідання не з'явилась, сповіщена про дату та місце судового засідання належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник третьої особи КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином, про причину неявки суд не повідомила, тому суд відповідно до ч.1 ст.280, ч.4 ст.223 ЦПК України ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у зв'язку з відсутністю заперечень проти такого вирішення справи представника позивача. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 19.10.2007 року [PERSON] є матір'ю неповнолітнього [PERSON]., [INFO] (а.с.6). Відповідно до листа Відділу ДРАЦС по м.Ізмаїл від 03.12.2011 року №4995/02-2.18 в актовому записі про народження [PERSON], [INFO], складеного відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Ізмаїл Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області відомості про батька внесені згідно ч.1 ст.135 СК України (за вказівкою матері) (а.с.7). Як вбачається з довідки Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області № 44/3-552 від 24.08.2018 року повідомлено, що у відношенні [PERSON], [INFO], були складені адміністративні протоколи від 28.08.2004 року за ч.1 ст.184 КУпАП, від 28.08.2004 року за ч.1 ст.184 КУпАП, від 20.03.2008 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП, від 14.05.2010 року за ч.1 ст.184 КУпАП, від 23.05.2011 року за ч.1 ст.184 КУпАП, від 21.11.2011 року за ч.2 ст.184 КУпАП, від 23.08.2012 року за ч.1 ст.173-2 КУпАП, від 28.11.2012 року за ч.1 ст.184 КУпАП, від 07.05.2013 року за ч.ч.1,2 ст.184 КУпАП, від 29.03.2014 року за ч.ч.1,2 ст.184 КУпАП, від 02.08.2014 року за ч.ч.1,2 ст.184 КУпАП, від 16.03.2015 року за ч.ч.1,2 ст.184 КУпАП, до кримінальної відповідальності не притягувалася (а.с.9). Відповідно до відповіді КП «Ізмаїльського МБТІ» від 25.11.2011 року №3033 [PERSON], [PERSON], [PERSON] в числі зареєстрованих власників в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі не значаться. Власниками домоволодіння, розташованого по [ADDRESS] є [PERSON] - ? та [PERSON] - ? (а.с.10). Згідно довідки КУ «Ізмаїльська міська центральна лікарня» № 04/01-04-226 від 29.01.2018 року, [PERSON], [INFO], на обліку у лікарів-спеціалістів КУ «ІМЦЛ» та лікарів загальної практики сімейної медицини КУ «ІМЦПМСП» не перебуває, за медичною допомогою не зверталася (а.с.11). В заяві від 21.11.2011 року [PERSON] просила влаштувати дитину в Ізмаїльський міський притулок для дітей (а.с.12). На підставі згоди на повернення дитини з дитячого закладу в родину від 10.02.2012 року [PERSON] було повернено в сім'ю матері (а.с.13). Відповідно до постанови про влаштування неповнолітнього до КУ «ІМЦСПРД» від 06.05.2013 року [PERSON] був влаштований до КУ «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» служби по справам дітей Ізмаїльської міської ради через бродяжництво (а.с.14). Згідно відомостей Ізмаїльського міського центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді від 03.06.2013 року №491 сім'я [PERSON] знаходиться в складних життєвих обставинах, склад сім'ї мати [PERSON], [INFO], син [PERSON], 230.9.2007 року народження, син [PERSON], [INFO]. Спеціалістами Ізмаїльського міського центру соціальних служб для сімей, дітей та молоді було проведено соціальне інспектування (акт №820 від 22.05.2013 року). Комісія вважає за необхідне повернути дитину у сім'ю у зв'язку із тим, що всі рекомендації спеціалістів центру були виконані (а.с.15). Направленням про влаштування дитини в «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 21.10.2013 року №856/1 вирішено направити [PERSON] до КЗ Служби у справах дітей Ізмаїльської міської ради «Ізмаїльський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» для проходження соціально-психологічної реабілітації (а.с.18). На підставі заяви матері від 28.05.2014 року дитину було повернено у сім'ю, яка мешкала за адресою: м.Ізмаїл Одеської області, [ADDRESS] (а.с.19). Відповідно до Постанови про влаштування малолітнього до КЗ «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» від 10.07.2016 року малолітнього [PERSON] влаштовано до КУ «Ізмаїльський міський центр соціально-психологічної реабілітації дітей» (а.с.20). Згідно заяви матері [PERSON] від 01.03.2017 року малолітня дитина була переведена із КЗ «ІМЦСПРД» до КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» (а.с.22). Як вбачається з довідки КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» №28 від 06.03.2017 року [PERSON] дійсно навчається в Кілійській спеціальній школі-інтернаті і не знаходиться на повному державному забезпечені (а.с.23). Відповідно до клопотання КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» від 20.09.2017 року №39 [PERSON] повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Не цікавиться здоров'ям свого сина, навчанням, розвитком. Жодного разу не забирала на вихідні, світкові дні та канікули. З березня 2017 року не відвідувала сина, не допомагала матеріально (а.с.24). Згідно витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 09.03.2017 року №31 у [PERSON], 23.09.2007 року, системне порушення розумової діяльності у формі легкої розумової відсталості, яке проявляється у недостатності складних форм пізнавальної діяльності. Недостатньо розвинені найбільш складні форми пізнавальної діяльності, пов'язані з узагальненням та абстрагуванням, спостерігаються характерні труднощі в сприйнятті простору і часу. Уява поверхова, концентрація уваги нестійка, відсутня цілеспрямована пізнавальна діяльність. В мові спостерігається фонетичні спотворення, обмеженість лексикону, порушена граматична будова мовлення. Емоційно-вольова сфера та особистість відносно збережені. Рекомендовано: корекційне навчання за спеціальною загальноосвітньою програмою для розумово відсталих дітей. (а.с.25). Довідковою запискою від 20.07.2017 року вихователем КЗ «Кілійська спеціальна загальноосвітня школа-інтернат І-ІІ ступенів» повідомлено директора закладу про те, що з моменту прибуття до школи, 01.03.2017 року, [PERSON], учня 5 класу, до теперішнього часу його не відвідували батьки, родичі, знайомі. Дитиною не цікавилися, не приймали участь в навчанні і вихованні дитини, не телефонували, не листувалися (а.с.27). Згідно із актом обстеження умов проживання №20 від 23.02.2017 року, [PERSON] тимчасово проживає за адресою: [ADDRESS], м.Ізмаїл Одеської області, до будинку не пустила, оскільки був відсутній господар будинку (а.с.28). Висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради встановлено, що позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітньої дитини [PERSON], [INFO], є доцільним та відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. Частиною 2 ст.150 СК України передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для застосування до винної особи такого виду відповідальності, як позбавлення батьківських прав. Згідно ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Відповідно до п.2, п.3 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п.2), жорстоко поводяться з дитиною (п.3). В пунктах 15, 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, судам роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Частинами 4,5 ст.19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВП № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що поданий Органом опіки та піклування висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав є достатньо обґрунтованим. Позивачем було надано суду переконливі докази того, що відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Враховуючи, що відповідачка не виконує обов'язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] у відношенні його сина [PERSON] Що стосується позовної вимоги стягнення з відповідачки аліментів на утримання дитини, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.121 Сімейного кодексу України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому ст.ст.122, 125 цього Кодексу. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до п.15 ч.3 ст.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров?я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у останнього інших малолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи викладене вище та наведені обставини, суд вважає за можливе покласти на відповідачку такий обов'язок як сплата аліментів. Виходячи з принципу балансу інтересів, суд приходить до висновку, що відповідачка повинна сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), а тому позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню, та суд вважає за можливе стягувати з відповідачки на утримання сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з набуття чинності рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області до досягнення дитиною повноліття, тобто до 23.09.2025 року. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року та ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Стаття 76 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13, 78, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Враховуючи, що відповідачка не виконує обов'язки по вихованню та утриманню дитини, не цікавиться її здоров'ям, фізичним, духовним та моральним розвитком, матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, суд вважає за необхідне позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради в інтересах [PERSON] задовольнити у повному обсязі.

Outcome: approved