Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-14 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до відповідача про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на наступне: 13 жовтня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач- позикодавець передав у борг відповідачу- позичальнику гроші в сумі 600 долларів США, які відповідач зобов'язалася повернути 23 жовтня 2013 року. Доказом укладення цього договору була розписка, складена відповідачем особисто. У встановлений договором теримін відповідач борг не повернула, у зв'язку з чим позивач звернувся з вищевказаним позовом до суду. Позивач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити, у разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями та поданим позивачем оголошенням у газеті "Слобідський край", які наявні у матеріалах справи( а.с. 16,23,26). Заяв від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ст. 74 ЦПК України фізичним особам, які не мають статусу підприємців судова повістка надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У відповідності ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого позивач- позикодавець передав у борг відповідачу- позичальнику гроші в сумі 600 долларів США, які відповідачка зобов'язалася повернути 23 жовтня 2013 року, що підтверджується оригіналом розписки від 13.10.2013 року, наявним у матеріалах справи ( а.с. 4). Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до Постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до статті 553 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У відповідності до листа Управління Національного банку України в Харківській області від 22.01.2015 року № 06-131/707, офіційний курс гривні до 100 долларів США: з 14:00 20.01.2015 - 1577, 2208 грн. (а.с. 5) У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що з відповідача повинно бути стягнуто суму боргу за договором позики разом з відсотками. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені позивачем\~\~судові витрати в сумі 243 грн. 60 коп., за сплачений судовий збір. На основі ст.\~526,\~527,\~530,\~1046,\~1048,\~1050,\~1054 ЦК України,

Outcome: approved