Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

В травні 2016 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом в якому зазначила, що на підставі договору дарування від 11.07.2002р. вона набула у власність житловий будинок за адресою: Житомирська область, Ружинський район, с.Жовтневе, вул.Молодіжна, 5, який до цього належав її матері [PERSON], яка померла 16.01.2015р. Право власності на земельну ділянку, на якій розташований вказаний житловий будинок, за покійною [PERSON] посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю серії ЖТ 05-22 №000239. На даний час позивачка бажає оформити за собою право власності на вказану земельну ділянку, однак зробити цього не може, оскільки у вказаному Державному акті зазначена площа земельної ділянки в розмірі 0.2322 га, а в дійсності, як вбачається з технічної документації, - ця площа складає 0.2024 га. Зважаючи на те, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), а тому [PERSON] просить суд визнати частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю та визнати її власником земельної ділянки, площею 0.2024 га, на якій розташований належний їй житловий будинок. В суд сторони не з'явились, подали заяви, в яких просять справу слухати у їх відсутність, позивачка позовні вимоги підтримує, а відповідач - визнає повністю. 2 Представник відділу Держгеокадастру у Ружинському районі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений, заперечень відносно задоволення позову до суду не подав. Суд, дослідивши письмові докази , встановив наступне. [PERSON] на підставі договору дарування від 11 липня 2002 року, посвідченого державним нотаріусом Ружинської державної нотаріальної контори та зареєстрованим в реєстрі за №1471 набула у власність житловий будинок за адресою: Житомирська область, Ружинський район, с.Жовтневе, вул. Молодіжна, 5 ( на даний час нумерація змінена на №6), який до цього належав [PERSON]. Зазначене право власності за позивачкою зареєстровано 02.10.2002р. в Бердичівському МБТІ. Вказаним договором передбачено, що разом із житловим будинком [PERSON] було подаровано земельну ділянку, на якій він розташований, яка відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЖТ 05-22 №000239, належить [PERSON], має площу 0.2322 га та призначена для обслуговування житлового будинку. Проте, як вбачається з технічної документації із землеустрою, виготовленої Ружинським районним виробничим підрозділом Житомирської регіональної філії ДП "Центр ДЗК" відповідно до договору від 29.06.2015р., дійсна площа вказаної земельної ділянки складає 0.2024 га. Внести виправлення у правовстановлюючий документ, в якому допущено помилку, а саме у Державний акт на право приватної власності на землю серії ЖТ 05-22 №000239, на даний час неможливо, оскільки особа, на ім'я якої він виданий, - [PERSON] померла 15.01.2015р.. Як вбачається зі спадкової справи №550, заведеної Ружинською державною нотаріальною конторою відносно її майна, єдиним спадковоємцем за законом першої черги, який у встановлений строк прийняв її спадщину, є [PERSON] - позивачка по справі. Таким чином, на даний час право власності щодо земельної ділянки, на якій розташований належний позивачці житловий будинок, зареєстроване за колишнім власником будинку - [PERSON], яка на даний час померла. Згідно статті 120 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди. Як вбачається з правової позиції, викладеної ВС України у справі за № 6-253цс13 від 13.04.2016р., зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак обєкта права власності. 3 Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на будівлю чи споруду стає власником земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. Вказаний висновок Верховного Суду України в силу вимог ч. 1 ст.360-7 УЦПК України підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. За встановлених обставин суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими, а тому вони підлягають задоволенню. При цьому суд також враховує те, що відповідач -Жовтнева сільська рада Ружинського району Житомирської області, позовні вимоги визнала повністю, що відповідно до ст.174 ЦПК України також є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки вказане визнання позову не суперечить вимогам законодавства та не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб.

Outcome: approved