Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулася [PERSON] з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації м. Одеси про визначення місця проживання дитини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 09.11.2007р. перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано Кілійським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис № 161, за шлюбу у них народився син - [PERSON], [INFO], який проживає на даний час з нею. Відповідач офіційно не працевлаштований, веде аморальний спосіб життя, не має достатнього постійного доходу для матеріального забезпечення та необхідних умов проживання їхньої дитини. У позивачки створені всі умови для проживання та розвитку дитини, крім того вона не має наміру перешкоджати відповідачу у здійсненні його прав та обов'язків щодо їхньої дитини. Посилаючись на викладене, позивач просить задовольнити позовні вимоги. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовної заяви позивачки, однак попросив, щоб та не заперечувала йому бачитися з сином. Третя особа в судове засідання не з'явилася, надала висновок про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO]. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так в судовому засіданні встановлено, що [PERSON], [INFO], є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження та не спростовується сторонами під час розгляду справи (а.с. 13). Згідно характеристики, виданої Одеською загальноосвітньою школою № 18 на учня [PERSON], в якій зазначено, що мама [PERSON] звертає велику увагу вихованню та навчанню дитини, систематично навідує школу, спілкується з класним керівником, приймає участь в житті класу, батько [PERSON] успішністю сина не цікавиться, в вихованні і навчанні дитини участі не приймає. (а.с. 43) [PERSON] має постійну роботу та працює на підставі трудового договору № 15141000270 від 01.10.2010р., який укладено між нею та роботодавцем [PERSON] (а.с. 44) Відповідно до договору найму житлового приміщення від 01.08.2015р., [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом із [PERSON]. (а.с. 56-57) 21.10.2015р. складено акт обстеження умов проживання, встановлено, що [PERSON] відведена окрема кімната, створене робоче місце, іграшками та канцтоварами. (а.с. 83) Згідно висновку органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради від 16.01.2016р. про визначення місця проживання малолітнього [PERSON], [INFO], орган опіки та піклування Малиновської райадміністрації виходячи з інтересів дитини вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON], [INFO] разом із матір'ю - [PERSON]. (а.с. 64-65) Відповідно до положень ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов'язані поважати дитину. У Декларації прав дитини зазначено, що "дитина, внаслідок її фізичної і розумової незрілості, потребує спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження". Згідно зі ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ст.161 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У відповідності до роз'яснень п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року №16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (у тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. При вирішенні спору щодо місця проживання сина сторін, суд бере до уваги встановлені у судовому засіданні ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дитини, стан її здоров'я, наявність у батька житла, можливість розвитку додаткових здібностей. Крім того, відповідач з заявленими вимогами погодився в повному обсязі, про що в матеріалах справи знаходиться письмова заява та не спростовується ним в судовому засіданні.

Outcome: approved