Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-11 00:00:00

До Межівського районного суду Дніпропетровської області звернувся [PERSON] з позовом до об`єднаної територіальної громади Межівської селищної ради Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 19 січня 1995 року КСП «ім.[PERSON]» видано Державний акт на право колективної власності на землю. При паюванні земель і передачі їх у колективну власність КСП «ім.Шевченка» позивач працював зварником з 1993 року по лютий 1997 рік. На підставі відомостей, які містяться у трудовій книзі, згідно протоколу №6 від 02 червня 1992 року [PERSON] прийнято в члени АТ [PERSON] Межівського району. Архівною довідкою архівного відділу Межівської РДА Дніпропетровської області №М-346 від 27 грудня 2019 року підтверджується, що згідно протоколу загальних зборів членів колгоспу ім.Шевченка від 02 лютого 1993 року №1 затверджено рішення про прийняття позивача до членів колгоспу. Після звернення [PERSON] 19 листопада 2019 року із заявою до відділу у Межівському районі ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області йому стало відомо про відсутність позивача у списку громадян членів КСП, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до вище вказаного державного акту. Таким чином згідно Указу Президента України №720/95 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" [PERSON] має право на земельну частку (пай), не дивлячись на те, що з невідомих причин його не внесено до вказаного вище списку. Позивач просить суд визнати за ним право на земельну частку (пай) в розмірі 5,32 умовних кадастрових гектар для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території об`єднаної Межівської селищної ради Межівського району Дніпропетровської області, який встановлений для члена колективного сільськогосподарського підприємства колишнього АТ «ім.Шевченка» Межівського району Дніпропетровської області. У судове засідання позивач не з`явився, надано заяву про розгляд справи без його участі. На задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача об`єднаної територіальна громада Межівської селищної ради Дніпропетровської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи без їх участі. Суд, оцінивши зібрані у справі докази, з`ясувавши обставини справи та надавши їм відповідну оцінку, приходить до наступних висновків. Згідно трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 01 січня 1984 року, [PERSON] , [INFO] прийнята в члени АТ [PERSON] Межівського району Дніпропетровської області згідно протоколу №6 від 02 червня 1992 року. Архівною довідкою архівного відділу Межівської РДА Дніпропетровської області №М-346 від 27 грудня 2019 року затверджено рішення правління колгоспу ім.Шевченка про прийом в члени [PERSON] . Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області №181/1427/19 від 22 листопада 2019 року встановлено факт належності [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , трудової книжки серії [NUMBER] , заповненої 01 січня 1984 року. Рішення набрало законної сили 24 грудня 2019 року. Архівна довідка відділу трудового архіву Межівської районної ради Дніпропетровської області №М-474-19 від 12 грудня 2019 року свідчить про стаж роботи [PERSON] в колгоспі ім.[PERSON], який реорганізовано в аграрно-виробниче акціонерне товариство «[PERSON]», правонаступником якого є ТОВ «[PERSON]» в період з січня 1993 року по січень 1997 рік. Інформаційним листом відділу Держгеокадастру в Межівському районі Дніпропетровської області №М-135/0-0.31-132/139-19 від 22 листопада 2019 року підтверджується, що в списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП Мж №004, виданого КСП «ім.Шевченка» с.Українка, Межівського району Дніпропетровської області 19 січня 1995 року [PERSON] не значиться. П.2 Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» передбачено що, право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Абзацом 2 частини 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16 квітня 2004 року передбачено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта. Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Згідно зі ст.ст.1,2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай) мають: громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай). Право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Позивач, вважаючи себе членом АТ [PERSON], не намагався реалізувати своє майнове право в речове протягом всього часу з моменту розпаювання, [PERSON] не був позбавлений речового права на земельну частку (пай), та ніким це право не оспорювалося. У справах Євросуду зазначено: «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії», заява №44277/98, від 24 червня 2003 року, самі по собі допущені органами влади порушення при передачі майна у власність особи не можуть бути безумовною підставою для повернення цього майна державі, якщо вони не допущені внаслідок винної, протиправної поведінки самого набувача майна; «Рисовський проти України», заява №29979/04, від 20 жовтня 2011 року - ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються (див., серед інших джерел, mutatis mutandis, зазначене вище рішення у справі «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», n. 58, а також рішення у справі «Ґаші проти Хорватії», заява №32457/05, п. 40, від 13 грудня 2007 року, та у справі «Трґо проти Хорватії» (заява №35298/04, п.67, від 11 червня 2009 року). У контексті скасування помилково наданого права на майно принцип «належного урядування» може не лише покладати на державні органи обов`язок діяти невідкладно, виправляючи свою помилку (див., наприклад, рішення у справі «Москаль проти Польщі», п. 69), а й потребувати виплати відповідної компенсації чи іншого виду належного відшкодування колишньому добросовісному власникові (див. зазначені вище рішення у справах «Пінкова та Пінк проти Чеської Республіки», п.53, та «Тошкуце та інші проти Румунії», п. 38). По-перше, видається, що ця процедура дозволяє державним органам ретроспективно позбавляти особистих прав, наданих помилково, без будь-якого відшкодування добросовісним правовласникам. По-друге, видається, що вона надає державним органам можливість позбавляти таких прав за власним бажанням, у будь-який час і без залучення сторін, чиї інтереси зачіпаються. Суд зазначає, що можливість заінтересованих сторін оскаржити таке позбавлення до суду звичайно зменшує ймовірність свавільного тлумачення застосовних норм матеріального права державними органами, які стверджують, що помилилися. З іншого боку, те, що їх повноваження з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, не обмежено жодними часовими рамками, має суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу». Статтею 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на вищевикладене з урахуванням того, що документально підтверджено факт трудових відносин позивача з АТ [PERSON] в період розпаювання земель, перебування його в членах вказаного підприємства, суд вважає доведеним факт членства позивача та наявність права на земельну частку (пай), яке набув згідно Указу Президента № 720/95 від 08 серпня 1995 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», а тому є всі підстави задовольнити вимоги позивача. Судові витрати розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved