Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. В обґрунтування позовних вимог, вказує, що є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить їй на праві приватної власності, в якому крім неї зареєстрований також відповідач [PERSON] , але останній в зазначеному будинку не проживав та проживає на сьогодні, також не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, в даному будинку не має його особистих речей і взагалі житлом він не цікавиться. В зв`язку з вищевикладеним, виникають проблеми із оформленням субсидії, чим порушуються її права, тому змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право на користування житлом. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04 березня 2021 року провадження у справі відкрито та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом сторін. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 31 березня 2021 року здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 14 квітня 2021 року закрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до суду надійшла заява про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити (а.с. 30,35). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про дату, час та місце розгляду повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомлення про вручення судової повістки від 27.04.2021 року (а.с.42) та розписками про вручення судової повістки від 16.04.2021 року (а.с.44), від 22.04.2021 року (а.с.48). До суду від відповідача заяв - клопотань не надійшло. Також не надходило відзиву на позов. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується заочним рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 13.04.2010 року у справі №2-90/2010р. Дане рішення набрало законної сили 24.04.2010 року, про що мається відмітка (а.с.5). Згідно витягу про державну реєстрацію прав ОКП «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» Бобринецька дільниця №29497823 від 31.03.2011 року за [PERSON] зареєстрований на праві приватної власності будинок за адресою [ADDRESS] , реєстраційний номер 33289796, номер запису в книзі 7 (а.с.9). З копії домової книги житлового будинку за адресою: [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою зареєстрований [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Суд зазначає, що поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, частина 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі №6-57цс11, у разі будь яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник, згідно вимог ст. ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі, і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців та у відповідності до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку. Згідно з ст. 109 ЖК України виселення з займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 346 ЦК України право власності може буди припинене в інших випадках, встановлених законом. Згідно з ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного суду України №209/2642/18 від 09 грудня 2020 року. Оскільки судом встановлено, що відповідач понад один рік без поважних причин не проживає в житловій квартирі, із заявами до уповноважених органів про причини своєї відсутності не звертався, обов`язок щодо сплати комунальних послуг не ніс, відтак останній як зареєстрований мешканець у будинку втратив право користуватися цим житлом. Поважні причини відсутності відповідача в спірній квартирі понад встановлені строки судом не встановлені. Факт перебування на реєстраційному обліку відповідача в домоволодінні позивача позбавляє останнього можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності будинком. Відповідно до вимог статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. На основі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази та оцінюючи їх в сукупності, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування житлом за місцем проживання, що належить позивачеві, адже його реєстрація перешкоджає позивачці належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням, чим порушує її права, як власника. За таких обставин, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 04.03.2021 року про відкриття провадження у справі позивачці було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Враховуючи, що судом задоволено позовні вимоги, тому з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved