Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-14 00:00:00

[PERSON] позов мотивувала тим, що з 08.08.2011 року працювала в Державному підприємстві «Державна картографічна фабрика» в м. Вінниці, що по вул. 600-річчя, 19 в м. Вінниці. Наказом Державного агентства земельних ресурсів України від 09.01.2013 року № 5 вирішено реорганізувати ДП «Державна картографічна фабрика» шляхом приєднання до ДП «Центр Державного земельного кадастру» та створено на його базі структурний відокремлений підрозділ - Вінницький відокремлений підрозділ Центру ДЗК. Установлено, що Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обовязків ДП «Державна картографічна фабрика». У звязку з реорганізацією та перереєстрацією підприємства, 17.06.2013 року [PERSON] була переведена у виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика ДП «Центр Державного земельного кадастру». На день припинення трудових відносин з Державним підприємством «Державна картографічна фабрика» за роботодавцем рахувалась заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в сумі 1228,69 грн. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2016 року № 127/25008/15-ц заборгованість по заробітній платі в сумі 1228,69 грн. була стягнута на користь позивача, але фактичний розрахунок був проведений відповідачем лише 27.04.2016 року, про що свідчить виписка ПАТ КБ «ПриватБанк». Згідно довідки Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 08.06.2016 року № 179, середньомісячний заробіток [PERSON] за останні два місяці перед датою припинення трудових відносин з ДП «Державна картографічна фабрика» - 17.06.2013 року складає 1523,40 грн., середньоденна 112,84 грн. Посилаючись на норми ст.ст. 116, 117 КЗпП, п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, ст. 27 Закону України «Про оплату праці», п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року № 100, позивач просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку за період з 18.06.2013 року по 27.04.2016 року (722 робочих дні) в сумі 81\~470,48 грн. (722 роб. дні х 112,84 грн. = 81\~470,48 грн.). В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, просили його задоволити в повному обсязі. Надали письмові пояснення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 62-64). Наголошували, що сума середнього заробітку визначена позивачем на підставі довідки відповідача про середньоденну заробітну плату з урахуванням кількості робочих днів затримки розрахунку, а саме з 18.06.2013 року наступного дня після припинення трудових відносин з ДП «Державна картографічна фабрика» і по 27.04.2016 року дня фактичного розрахунку по заробітній платі. Представник просила врахувати, що 17.06.2013 року відбулось звільнення [PERSON] з ДП «Державна картографічна фабрика» відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 КЗпП, тому саме ця дата є днем припинення трудового договору. В судовому засіданні позивач [PERSON] також додала, що наказу про звільнення з ДП «Державна картографічна фабрика» не було, а на підставі її заяви вона була переведена до іншої юридичної особи - ДП «Центр державного земельного кадастру» і звільнена 31.03.2015 року. Представник відповідача [PERSON], яка брала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов не визнала, надала письмові заперечення, які приєднані до матеріалів справи (а.с. 78-82). Зауважила, що останнім місцем роботи позивача була посада економіста з праці І категорії Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Центру ДЗК, останні два повні місяці роботи січень 2015 року із нарахованою зарплатою за 6 днів 562,11 грн. та лютий 2015 року із нарахованою зарплатою за 5 днів 421,76 грн. Тобто, щоденна заробітна плата позивача за останнім місцем роботи складає 89,44 грн. (562,11 грн. + 421,76 грн. = 983,87 грн. : 11 (6+5 днів) = 89,44 грн.). Позивач 31.03.2015 року була звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України, однак через заборгованість по виплаті заробітної плати була вимушена звернутись до суду, який задоволив її позов і стягнув з ДП «Центр ДЗК» на користь [PERSON] заборгованість у розмірі 1\~228,69 грн. та компенсацію за затримку заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 478,78 грн. Дані кошти надійшли на картковий рахунок позивача 27.04.2016 року. Тобто, часом затримки розрахунку при звільненні є період з 01 квітня 2015 року по 27 квітня 2016 року, який складається з 270 робочих днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в даному випадку становить 24\~148,80 грн. Разом з тим, представник відповідача просила відмовити в задоволенні позову, оскільки [PERSON] пропустила тримісячний строк позовної давності Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Із записів, зроблених в трудовій книжці позивача [PERSON] вбачається, що 08.08.2011 року вона була прийнята на роботу в Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» заступником начальника планово-економічного відділу. 03.05.2012 року переведена на 0,5 ставки заступника начальника планово-економічного відділу. На підставі наказу Державного агентства земельних ресурсів України № 05 від 09.01.2013 року Державне підприємство «Державна картографічна фабрика» реорганізоване шляхом приєднання до ДП «Центр державного земельного кадастру», а на його базі створено структурний відокремлений підрозділ Вінницький виробничий підрозділ Центру ДЗК (а.с. 13-15). Установлено, що Центр ДЗК є правонаступником всіх прав і обов`язків ДП «Державна картографічна фабрика» (а.с. 13). Відповідно до довідки з ЄДРПОУ виробнича філія «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» була створена 16.04.2013 року без права юридичної особи (а.с. 66). 17.06.2013 року [PERSON] переведена з посади заступника начальника планово-економічного відділу ДП «Державна картографічна фабрика» у виробничу філію «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр ДЗК» на 0,5 ставки економіста з праці 1 категорії планово-економічного відділу із збереженням попереднього режиму роботи. Згідно наказу № 02-к від 17.06.2013 року переведення було здійснене на підставі заяви [PERSON] від 17.06.2013 року (а.с. 73). 31.03.2015 року [PERSON] звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України в звязку з виходом на пенсію (а.с. 7-8). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12.01.2016 року у справі № 127/25008/15-ц стягнуто з ДП «Центр ДЗК» (код ЄДРПОУ 21616582) на користь [PERSON] заборгованість із заробітної плати у розмірі 1\~228,69 грн. та компенсацію за затримку заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 478,78 грн. (а.с. 9-10). Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.07.2016 року сплата заборгованості на платіжну картку [PERSON] в сумі 1\~698,93 грн. надійшла 27.04.2016 року (а.с. 11). Таким чином, правовідносини, що виникли між сторонами, є трудовими і регулюються КЗпП України, а саме главою VІІ в частині, що регулює оплату праці при звільненні працівника та відповідальності підприємства за затримку розрахунку при звільненні. Відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України у разі зміни власника підприємства, а також у разі його реорганізації (злиття, приєднання, поділу, виділення, перетворення) дія трудового договору працівника продовжується. Відповідні роз`яснення містяться в листі Міністерства соціальної політики України від 10.05.2012 року № 75/06/186-12. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату працю", установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. В п. 21 вищевказаної постанови зазначено, що при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Відповідно до п. 2 зазначеного Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Пунктом 3 вказаного Порядку встановлюється, що при обчисленні середньої заробітної плати в усіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад тощо). Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно із п. п. 5, 8 вищевказаного Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, проводяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період. Згідно довідки Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» від 08.11.2016 року № 364 [PERSON], яка працювала на ВФ «Вінницька картографічна фабрика» ДП «Центр Державного земельного кадастру» на посаді економіста з праці 1 категорії, за січень 2015 року за 6 відпрацьованих робочих днів (при нормі 20 робочих днів) була нарахована заробітна плата в сумі 562,11 грн.; за лютий 2015 року за 5 відпрацьованих робочих днів (при нормі 20 робочих днів), нарахована заробітна плата 421,76 грн. (а.с. 87). Тобто, щоденна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи, що передували звільненню (січень 2015 року 6 робочих днів, лютий 2015 року 5), складає 89,44 грн. (562,11 грн. + 421,76 грн. = 983,87 грн. : 11 (6+5 днів) = 89,44 грн.). Як зазначалось вище, позивач 31.03.2015 року була звільнена з роботи за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України в звязку з виходом на пенсію. Однак, через заборгованість по виплаті заробітної плати була вимушена звернутись до суду, який задоволив її позов і стягнув з ДП «Центр ДЗК» на її користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 1\~228,69 грн. та компенсацію за затримку заробітної плати з урахуванням індексу інфляції в розмірі 478,78 грн. Згідно повідомлення ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.07.2016 року сплата заборгованості згідно виконавчого провадження № 50712735 на платіжну картку [PERSON] в сумі 1\~698,93 грн. надійшла 27.04.2016 року (а.с. 11). Тобто, часом затримки розрахунку при звільненні є період з 01 квітня 2015 року по 27 квітня 2016 року, кількість робочих днів 270 (квітень 2015 року мав 21 робочий день, травень 2015 року 18 днів, червень 2015 20 днів, липень 2015 23 дні, серпень 2015 20 днів, вересень 2015 22 дні, жовтень 2015 22 дні, листопад 2015 21 день, грудень 2015 23 дні, січень 2016 18 днів, лютий 2016 21 день, березень 2016 22 дні, квітень 2016 19 днів). Представником відповідача [PERSON] наданий відповідний розрахунок заробітної плати і суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також в письмових поясненнях і в судовому засіданні представником зазначено, що середній заробіток за час затримки розрахунку за цей період становить 24 148,80 грн. Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що з ДП «Центр державного земельного кадастру» на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 24\~148,80 грн. (270 днів х 89,44 грн. = 24\~148,80 грн.), тому позов підлягає частковому задоволенню. Обґрунтовуючи позовні вимоги [PERSON] зазначила, що період нарахування середнього заробітку слід визначити з 18.06.2013 року по 27.04.2016 року, оскільки 17.06.2013 року між нею та ДП «Державна картографічна фабрика» припинились трудові відносини, а згідно довідки Виробничої філії «Вінницька картографічна фабрика» Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» від 08.06.2016 року № 179 середньомісячний заробіток [PERSON] за останні два місяці перед датою звільнення складає 1\~523,40 грн., середньоденна заробітна плата 112,84 грн., тому сума, що підлягає до стягнення 81470,48 грн. Суд вважає, що твердження позивача про припинення трудових відносин з відповідачем саме 17.06.2013 року, є необґрунтованим, оскільки запис про її звільнення в трудовій книжці відсутній, в цей день вона була переведена у ВФ «Вінницька картографічна фабрика» ДП Центр ДЗК» в зв`язку з реорганізацією підприємства на підставі заяви із збереженням попереднього режиму роботи і дія трудового договору не припинилась, а продовжилась відповідно до ч. 4 ст. 36 КЗпП України. Запис в трудовій книжці і наказ від 17.06.2013 року позивач не оскаржувала. Також суд вважає безпідставною заяву представника відповідача про застосування позовної давності до вимог [PERSON], оскільки про порушення свого права позивач дізналась після проведеного повного розрахунку 27.04.2016 року і звернулась до суду не порушивши тримісячний строк - 22.07.2016 року, про що свідчить штамп вхідної кореспонденції. Суд приймає до уваги, що згідно з рішенням Конституційного Суду України від 22.02.2012 року № 4-рп/2012 в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237 1цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судові витрати позивача становлять 3314,70 грн. (814,70 грн. судовий збір (а.с. 59) та 2500 грн. витрати на правову допомогу). Оскільки позов задоволено частково (на 29,6%) відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог, в сумі 981,15 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved