Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 4,6185 га, яка розташована на території Пархомівської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 31 березня 2005 року помер її батько [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,6185 га, розташованої на території Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР F 020407. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина, а мама позивача [PERSON], шляхом проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 25 грудня 2016 року мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,6185 га, розташованої на території Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР F 020407, яку вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] Позивач має намір успадкувати майно після смерті матері [PERSON], оскільки являється спадкоємцем першої черги за законом, в звFязку з чим звернулася до суду з даним позовом та прохає визнати за нею право приватної власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку після смерті матері [PERSON] Також позивач вказала, що окрім неї спадкоємцем майна [PERSON] є її син [PERSON], який спадщину не прийняв та на неї не претендує, про що свідчить його нотаріально посвідчена заява. В судове засідання представник позивача не зFявився, однак надав суду заяву про підтримання позовних вимог [PERSON] та про слухання справи у його відсутність. Представник відповідача - Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської областів судове засідання не зFявився, однак надав суду заяву про слухання справи у його відсутність та проти позову [PERSON] не заперечував. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно зFясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], який помер 31 березня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, копія якого мається в матеріалах справи, відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,6185 га, яка розташована на території Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області, що належала йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР F020407. У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Після смерті [PERSON] спадщину фактично прийняла його дружина [PERSON], проживаючи з ним на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області F 1768 від 13.09.2005 року. Факт, що [PERSON] являлася дружиною [PERSON] підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 F СГ F000869, копія якого мається в матеріалах справи. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 17.04.2019 року, де за параметром запиту: [PERSON] F інформація відсутня. 25 грудня 2016 року [PERSON] померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 4,6185 га, розташованої на території Пархомівської сільської ради Краснокутського району Харківської області згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ХР F 020407, яку вона фактично успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] У відповідності до вимог ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або законом. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування одержують особи, зазначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Згідно ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом має той з подружжя, який його пережив та діти спадкодавця. Факт, що [PERSON] являється донькою [PERSON] підтверджується свідоцтвом про її народження серії ЯУ F424410 та свідоцтвом про одруження серії ІІ F АГ F756080, копії яких маються в матеріалах справи. Також з матеріалів справи вбачається, що окрім позивача спадкоємцем майна [PERSON] є її син [PERSON], який спадщину не прийняв та на неї не претендує, про що свідчить його нотаріально посвідчена заява. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, що підтверджується відповіддю Полтавської районної державної нотаріальної контори від 17.04.2019 року F 02/14, з якої вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилася, а також Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 12.12.2018 року, де за параметром запиту: [PERSON] F інформація відсутня. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Право власності на земельну ділянку відповідно до ст.1225 ЦК України переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельні ділянки виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності, та його державної реєстрації. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст. 152 Земельного Кодексу України. Громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини , як визначено в ст.81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України. Також, як вбачається з ч.1 п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року F7 FПро судову практику у справах про спадкування F відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Право власності [PERSON] на земельну ділянку підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР F020407. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом після померлої [PERSON] та до спадкового майна входить земельна ділянка. Згідно ст. ст. 55, 124 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої УкраїноюЗаконом України F475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції Україниє частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод(1950 р.), ратифікованаЗаконом України від 17 липня 1997 р. F 475/97-ВР, зокрема ст. 1 Протоколу F 1 (1952 р.) передбачає право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускає позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнає право держави на здійснення контролю за використанням власності у відповідності з загальними інтересами або для забезпечення податків, інших зборів чи штрафів. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006року N3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що суди застосовують при розгляді справКонвенцію про захист прав людини і основоположних свобод1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права. Згідно із ч.1 ст.19 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Відповідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, враховуючи ті обставини, що позивач надав суду достатньо доказів, які підтверджують позов, а визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позивач [PERSON], як спадкоємець за законом після смерті матері F [PERSON], має законне право на земельну ділянку в порядку спадкування. На підставі вищевказаного та

Outcome: approved