Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

Заявник [PERSON] 22 травня 2015 року подала до суду заяву про встановлення факту прийняття спадщини та мотивує її тим, що 12 липня 1994 року померла [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про смерть 12 липня 1994 року зроблено запис за № 364. [PERSON] залишила заповіт, який 31 березня 1986 року посвідчений [PERSON], нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № Д-234, яким все своє майно, яке належатиме їй на день смерті, де б воно не було із чого б воно не складалося заповіла [PERSON] та онукові [PERSON]. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина по вищезазначеному заповіту на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що знаходяться за адресою м. Коломия вул. Родини Кузьми, 10 а, Іввно-Франківської області, що належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 1986 року, посвідченого [PERSON], нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № Д-228. [PERSON] у встановлений законом термін заяву про прийняття спадщини не подав та не проживав з померлою за однією адресою. Після смерті [PERSON], [PERSON] звернулася до Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у прийнятті спадщини їй було відмовлено, оскільки вона в установлений законом термін не звернулася з заявою про прийняття спадщини та не проживала з померлою за одною адресою. Заявник в судове засідання зявилася, пояснила, що після смерті матері фактично вступила в управління спадковим майном, вимоги заяви просила задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] в судовому засіданні підтримав заявлені вимоги повністю, вказав, що на спадщину не претендує. Дослідивши зібрані в справі докази, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги слід задовольнити, з наступних підстав. Оскільки право на спадкування виникло до набрання чинності Цивільного кодексу в редакції 2004 року, то до даних правовідносин слід застосувати ст.ст. 548, 549 ЦК в редакції 1963 року. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК в редакції 1963 року спадкоємець є таким, що прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В порядку ст. 548 ЦК в редакції 1963 року [PERSON] вступила в управління спадковим майном. Оскільки її мати [PERSON] довший час хворіла а вона проживала з нею, здійснювала за нею догляд. Після її смерті здійснила її поховання, управляла спадковим майном. Також після смерті [PERSON] вона ще деякий час продовжувала проживати в даному будинку, однак без реєстрації, до сьогоднішнього дня здійснює догляд за будинковолодінням в м. Коломия по вул. Родини Кузьми, 10 а. Ці обставини були підтверджені в судовому засідання свідками [PERSON] та [PERSON], які суду пояснили, що заявниця фактично вступила в управління спадковим майном. Згідно із ч.2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 16 ППВСУ № 5 від 31 березня 1995 року " Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", при вирішенні вимог про встановлення факту прийняття спадщини і місця її відкриття суд має виходити з положень статей 526 і 549 ЦК, згідно з яким місце відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно невідоме місце знаходження майна або його основної частини. Діями ж, що свідчать про прийняття спадщини, є фактичний вступ заявника в управління чи володіння спадковим майном у межах шестимісячного строку з дня відкриття спадщини або подача ним протягом цього строку до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяви про її прийняття. Судом встановлено, що [PERSON] залишила заповіт, який 31 березня 1986 року посвідчений [PERSON], нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № Д-234, яким все своє майно, яке належатиме їй на день смерті, де б воно не було із чого б воно не складалося заповіла [PERSON] та онукові [PERSON]. Після смерті [PERSON], відкрилась спадщина по вищезазначеному заповіту на жтловий будинок, господарскі будівлі та споруди, що знаходяться за адресою м. Коломия вул. Родини Кузьми, 10 а, Івано-Франківської області, що належали померлій на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 1986 року, посвідченого [PERSON], нотаріусом Коломийської державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № Д-228. [PERSON] у встановлений законом термін заяву про прийняття спадщини не подав та не проживав з померлою за однією адресою. Після смерті [PERSON] [PERSON] [PERSON] звернулася до Коломийської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Проте у прийнятті спадщини їй було відмовлено оскільки вона в установлений законом термін не звернулася з заявою про прийняття спадщини та не проживала з померлою за одною адресою. Враховуючи вищевикладене суд, вважає, заявлені вимоги належно обгрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню. На підставі наведеного та ст.ст. 548, 549 ЦК в редакції 1963 року, ст.ст. 256, 257, 259 ЦПК України

Outcome: approved