Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~В травні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом, у якому вказують на недійсність укладеного між відповідачами 21.05.2008 року договору іпотеки , за яким в іпотеку банку передано квартиру [ADDRESS](далі по тексту квартира) . Вказують, що позивачі на момент укладення договору іпотеки були неповнолітніми , зареєстровані та проживали в квартирі . При укладенні договору дозвіл органу опіки і піклування не витребовувався , укладений договір іпотеки є недійсним(нікчемним) в силу ст.ст. 203,215 ЦК України, ст.177 Сімейного Кодексу України, ст.12Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримала повністю.Вказала, що позивачка про порушення своїх прав дізналась з листа банку в квітні 2015 року щодо наявності боргу та можливого звернення стягнення на предмет іпотеки. Позивачка на даний час повнолітня, з моменту отримання паспорта вона зареєстрована в квартирі по облікам адресного бюро, однак до досягнення 16-річного віку проживала і була зареєстрована за місцем проживання своїх батьків. Законний представник [PERSON] подав заяву про розгляд справи без його участі,позовні вимоги підтримав. Представник відповідача [PERSON]заявлені вимоги до його довірителя [PERSON] подала письмову заяву про визнання позову. Представник відповідача „[PERSON] Аваль при розгляді справи проти позову заперечував.Вказав,що позивачами не доведено недійсність правочину з підстав, передбачених ЦК України. Позивач підписувала договір іпотеки у нотаріуса,який встановив на підставі документів відсутність прав малолітніх дітей на користування будинком,фальшивість документів не доведена . Представник органу опіки і піклування просить врахувати інтереси дітей та права неповнолітніх на користування житлом.Орган опіки і піклування дозволу на вчинення правочину не надавав. Суд, заслухавши доводи учасників судового розгляду, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, прийшов до висновку про задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що 21 травня 2008 року між відповідачами по справі був укладений договір іпотеки , за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку квартиру (а.с.5-6).12.05.2008 року ОСББ „Ковчег видало довідку № 44 про те,що в квартирі малолітніх дітей не зареєстровано(а.с.37). Згідно листа ОСББ від 26.11.2015 року (а.с.132-133)в квартирі з 31.07.2001 року були зареєстровані і проживають [PERSON],[PERSON] ,[PERSON], з 7.09.2003 року в квартирі зареєстрований [PERSON] .Діти внесені в карту обліку прописаних в квартирі з моменту їх вселення на житлову площу батьків , по даній картці була підготовлена довідка № 43 від 22.04.2015 року.Довідка № 44 від 12.05.2008 року готувалась по даних адресного бюро. Позивачі є дітьми відповідачки [PERSON] та [PERSON]Ф.(а.с.7,8 зворот), на момент укладення договору іпотеки вони були неповнолітніми. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновителів) або одного з них, з ким вона проживає. За даними картки обліку зареєстрованих в квартирі, актом про встановлення факту проживання, (а.с.134-135),довідками Бердичівського міського ліцею № 15, медичною карткою дитини (а.с.8,45,46,90) позивачі зареєстровані в квартирі саме з 31.07.2001 року([PERSON]) та 7.09.2003 року([PERSON]) Отже, судом встановлено, що на момент укладення договору іпотеки місцем постійного проживання неповнолітніх дітей позивачів по справі була квартира, вони мали беззаперечне право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Дійсні обставини справи свідчать, що видана 12.05.2008 року ОСББ „Ковчег довідка № 44 про те ,що в квартирі малолітніх дітей немає, містить недостовірні відомості .Вказані в ній відомості спростовані дослідженими судом доказами про проживання місце дітей , що наведені вище , а сама по собі довідка не може бути визнана судом єдиним і беззаперечним доказом відсутності права дітей позивача на користування житлом . При вчиненні нотаріальних дій, де беруть участь неповнолітні особи, чи від імені малолітніх вчиняють дії батьки чи опікуни, згідно з п.13 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 р. № 20/5 нотаріуси за паспортом встановлюють особу учасників цивільних відносин, які особисто звернулися за вчиненням нотаріальних дій.Нотаріус за паспортом також з»ясовує наявність у осіб неповнолітніх дітей, та зареєстроване місце проживання цих осіб. Ні нотаріус , ні відповідач представник банку не з'ясували, де саме проживає позичальник та її діти, чи не будуть порушені їх права щодо користування житлом у випадку стягнення боргу на іпотечне майно. Для здійснення належного захисту майнових прав малолітнього від зловживань з боку його батьків, сам факт наявності у іпотекодавця дітей віком до десяти років([PERSON]) зобов»язував нотаріуса, який посвідчував вказану угоду та реєстрував обтяження щодо нерухомого майна, витребувати у відчужувача дозвіл на укладення такого договору від територіального органу опіки та піклування незалежно від місця реєстрації дітей. Відсутність вимог третіх осіб, як про це вказано в п.14.7 договору , не була встановлена належним чином . Згідно із ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. \~Відповідно до частини другої та третьої ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члена сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчужені жилих приміщень, та купівлі нового житла. В пункті 44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено ,що згідно зі статтею 32 ЦК України, статтею 177 СК України та статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. У зв'язку із наведеним суди повинні виходити із того, чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Відповідно до ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Положення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яке вимагає попередньої згоди органу опіки і піклування для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право користування яким мають діти, чинне з 01 січня 2006 року і на договори, укладені до цієї дати, не поширюються (стаття 58 Конституції України).Наведене свідчить про недотримання сторонами на час укладення договору іпотеки від 21.05.2008 року вимог законодавства щодо надання згоди у встановленому законом порядку органом опіки та піклування на передачу в іпотеку будинку , право користування яким мали двоє дітей. Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).\~Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.Недодержання в момент вчинення правочину стороною цих вимог є підставою його недійсності (ч. 1 ст. 215 ЦК України). Суд встановив, що спірний договір іпотеки є недійсним через недотримання при його укладенні вимог ч.2 ст.177 СК України, і ст. 12 Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей". В правовій позиції Верховного Суду України в справі 6-396цс15 від 1.07.2015 року зазначено наступне.Відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Судові витрати позивачів по сплаті судового збору суд на підставі ст.88 ЦПК України стягує на їх користь з відповідачів.

Outcome: approved