Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-25 00:00:00

В серпні 2015 року [PERSON] звернувся до Корольовського районного суду м. Житомира з позовом до [PERSON], в якому просив стягнути з відповідача борг по договору позики у сумі 10 000 грн., оскільки в добровільному порядку відповідач відмовляється повернути позику. Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що 30.09.2014 року відповідач позичив у позивача під розписку 10 000 грн., які зобовязався повернути протягом декількох місяців після отримання виплат від страхової компанії, однак в обумовлений сторонами строк відповідач зобовязання по договору не виконав. Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не зявився, судові повістки, направлені на його адресу, повернені відділенням поштового звязку з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Відповідно до ч. 2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів в порядку заочного розгляду справи на підставі ст.ст. 224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] отримав від [PERSON] грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. згідно розписки від 30.09.2014 року, які зобовязався повернути в повному обсязі після надходження на його рахунок страхової виплати. Згідно частини 1 статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. За змістом статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. З огляду на викладене, враховуючи невиконання [PERSON] як позичальником свого обовязку щодо повернення [PERSON] позичених у нього грошових коштів, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 10 000 грн. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved