Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 06.11.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, відповідно до якого останній передав позивачу позику в розмірі 43 530 грн. 85 коп., що еквівалентно 5 500 дол. США. В забезпечення виконання боржником зобов'язань за договором позики було укладено іпотечний договір, згідно положень якого відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали належну їм на праві спільної часткової власності (по 1/4 частці кожному) [ADDRESS] в іпотеку [PERSON] Проте боржник належним чином свої зобов'язання за договором позики не виконував, в зв'язку з чим утворилась заборгованість. В добровільному порядку погасити заборгованість за договором позики відповідачі відмовляються. Від так, позивач вимушений звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Посилаючись на вищевикладене, позивач просить суд звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 06.11.2010 шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною 250000 грн.; за рахунок коштів отриманих від реалізації предмета іпотеки здійснити часткове погашення заборгованості за договором позики від 06.11.2010 у розмірі 692995 грн. на користь позивача. В судовому засіданні позивач позов підтримав, просив його задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні заперечували проти позову. Вказували на те, що на час розгляду справи відсутня заборгованість за кредитним договором, оскільки позивач невірно проводить розрахунок відносно до курсу долару США, тоді як кредит у гривні та, відповідно, усі платежі повинні обраховуватись у гривні. Крім того, відповідачі просили застосувати строк позовної давності до заявлених вимог. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення сторін, суд встановив таке. 06.11.2010 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений Договір позики, посвідчений ПН ММНО Савченко І.М. Згідно положень даного договору [PERSON] передав [PERSON] в позику грошові кошти в сумі 43 530 грн. 85 коп., що на день передачі грошей відповідачу було еквівалентно 5 500,00 дол. США. Згідно п. 1.1 Договору позичальник зобов'язаний сплачувати проценти в розмірі 6% в місяць від суми позики в гривнях, що є еквівалентом 330 доларів США за курсом НБУ на день сплати відсотків, до дня фактичного повернення позики. У відповідності до п. 2 договору позики остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 06.11.2012 р. в гривнях в еквіваленті 5 500,00 доларів США відповідно до курсу НБУ на день повернення позики. В забезпечення виконання зобов'язань боржника [PERSON] за Договором позики, 06.11.2010 р. між [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було укладено Іпотечний договір, посвідчений ПН ММНО Савченко І.М. Згідно п.п. 1.1 Іпотечного договору іпотекодавці (позивачі), з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язання, що випливає з договору позики, передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в договорі, нерухоме майно. Відповідно до п. 1.2 Іпотечного договору предметом іпотеки за цим Договором є нерухоме майно, а саме: двокімнатна квартира [ADDRESS]. Квартира має загальну площу 43,0 кв. м., житлову площу - 29,1 к. м., зі всіма невід'ємними її при належностями. Право власності іпотекодавців на вищевказану квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням з використання і розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 12.11.2007 р., зареєстрованого в ММБТІ 29.07.2008 р. за реєстраційним номером 24157119, номер запису 18011 в книзі 104. Договірна вартість предмета іпотеки була визначена сторонами в розмірі 250 000 грн. 00 коп. Зі змісту іпотечного договору вбачається, що ПН ММНО Савченко І.М. було накладено заборону відчуження зазначеної в договорі квартири [ADDRESS] до припинення зазначеного іпотечного договору. Заборону було зареєстровано в реєстрі за № 2025/24. Через невиконання відповідачами умов кредитного договору, згідно Претензії [PERSON] від 01.09.2012 року, було запропановано відповідачам виконання умов договору та попереджено про намір звернути стягнення на майно, в рахунок погашення боргу за договором у разі не виконання у строк 30 діб. З огляду на продовження невиконання умов договору відповідачами, у травні 2014 року [PERSON] звернувся до Ленінського райсуду м. Миколаєва з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки. Ухвалою Ленінського райсуду м. Миколаєва від 25.06.2014 року було затверджено мирову угоду, згідно якої відповідачі визнали борг за кредитним договором у розмірі 19 615,51 дол.США , через що за [PERSON] було визнано право власності на квартиру за договором іпотеки та стягнуто з [PERSON] на користь відповідачів різницю між вартістю квартири та розміром боргу. Проте, ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 09.06.2015 року було скасовано ухвалу Ленінського райсуду м. Миколаєва від 25.06.2014 року про затвердження мирової угоди між сторонами та справу повернуто на подальший розгляд. В ході розгляду вищевказаної справи, рішенням Ленінського райсуду м. Миколаєва від 23.12.2016 року було відмовлено у задоволенні позову через невірно обраний спосіб захисту позивачем. 29.12.2016 року до суду надійшла позовна заява від [PERSON] до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка розглядається. Відповідно до статті 256 ЦК позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК). За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина 5 статті 261 ЦК України). При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). Оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами кожного місяця, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань. Відповідно до частин 1, 3 статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (частини 1, 3 статті 264 ЦК ). Загальний строк позовної давності встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). З огляду на вищенаведене, суд вважає, що не підлягає застосуванню строк позовної давності до заявлених вимог, відповідно до заяв відповідачів, оскільки від травня 2014 року триває спір між сторонами про звернення стягнення на нерухоме майно, претензію відносно якого позивачем було направлено відповідачам ще 01.09.2012 року, та не з вини позивача відбувається тривалий судовий розгляд (з травня 2014 року). При цьому протягом усього зазначеного часу позивачем постійно підтверджувався намір звернення стягнення на майно, а відповідачами частками сплачувались кошти на погашення боргу. Відповідно до квитанцій приватного нотаріуса ММНО Димова О.М., на його депозитний рахунок надійшли кошти від [PERSON] - 16.11.2015 р. - 43530,85 грн.; 05.07.2016 р. - 57220,48 грн; 03.04.2017 р. - 2564, 67 грн. При цьому, відповідачі зазначають що вказані кошти в повному обсязі відповідають розміру заборгованості у гривни, відтак заборгованість перед позивачем відсутня. Згідно наданого позивачем розрахунку, станом на 07.11.2016, заборгованість за договором позики складає 692 995 грн. 00 коп., а саме: заборгованість за тілом кредиту - 1 361 дол. США, що еквівалентно 34 801 грн. 00 коп., 20 870 дол. США, що еквівалентно 533 646 грн. 00 коп. - сума нарахованих відсотків 6 % від суми заборгованості, 13 987 грн. 00 коп. - 3 % річних за весь час прострочення зобов'язання 110 561 грн. 00 коп. - інфляційні втрати від суми заборгованості за весь час прострочення зобов'язання. При цьому суд погоджується із твердженнями позивача щодо необхідності виконання розрахунків відносно курсу долару США, як зазначено у кредитному договорі, через що вважає розрахунок відповідачів у гривні помилковим. Відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України). Статтями 610, 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають встановлені договором або законом правові наслідки. У разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя. Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або за процедурою продажу, встановленою статтею 38 цього Закону. Подібна правова позиція викладена Верховним Судом України при розгляді справи № 6-1851цс15. Відповідно до п. 6.3 іпотечного договору, визначений п. 6.2 цього договору спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджають іпотекодержателю застосовувати інші встановлені законодавством способи звернення стягнення на предмет іпотеки, за рішенням суду та виконавчим написом нотаріуса. Згідно з ст. 39 ЗУ «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягаютьсплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. За таких обставин, позивачем вірно обрано спосіб захисту порушеного права, а від так, рахуючи що на сьогоднішній день вимоги за договором позики відповідачем не виконано та існує заборгованість, в силу положень п. 6. 3 іпотечного договору від 06.11.2010 та ст. 39 ЗУ "Про іпотеку" вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору, що були понесені позивачем у справі і документально підтверджені. На підставі та

Outcome: approved