Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-14 00:00:00

[PERSON] у вересні 2014 року звернувся з позовом до [PERSON], відкритого акціонерного товариства «Вконтакте» про визнання інформації неправдивою, захист честі, гідності та ділової репутації, зобов»язання спростувати недостовірну інформацію та стягнення завданої моральної шкоди. В обґрунтування якого вказує що 27 липня 2014 року о 22 год.29 хв. в мережі інтернет на сайті «Вконтакте», на особистій сторінці [PERSON] була розміщена стаття під назвою « Я згоден з вашою думкою [PERSON]». В зазначеній статті було розповсюджено цілий ряд недостовірних та наклепницьких відомостей, які порочать честь і гідність позивача, а саме зазначено: «... Не перестаю вражатися з житєвої позиції земляка [PERSON]. Перетворило в руїни Сталінграду Ізюмський оптико-механічний завод (ІОМЗ), поцупило у його працівників 2 000 000 гривень, і досі їздить в автівці з власним водієм по волі...», «... Коли Президеннтом був [PERSON], [PERSON] був в блоці «Наша Україна Народна Самооборона». Президентське крісло захопило [PERSON], [PERSON] з ніг до голови облив брудом екс-міського голову міста [PERSON] Дідика, завдяки якому став депутатом міськради, та і в загалі отримав путівку в життя, і не забарився переметнутися в Партію Регіонів, та стати «сірим кардиналом» одіозного міського голови [PERSON], регіонала та сепаратиста [PERSON]. До речі Вовчику, а тобі уже забулося, я так розумію, фінансування «тітушок» від міста [PERSON] на Київ», «...Ізюмчани! Будьте пильні! До влади рветься бидло причетне до руйнації та роздерибану нашого міста!...» Позивач вважає, що відомості, викладені у статті [PERSON] « Я згоден з вашою думкою [PERSON]», не відповідають дійсності і порочать його честь, гідність та ділову репутацію, з огляду на те, що інформація в даній статті є завідомо неправдивою та наклепницькою а весь її зміст спрямований на приниження честі, гідності та ділової репутації позивача в громадській думці виборців, та взагалі жителів м. Ізюма. , що поширення недостовірної та наклепницької інформації [PERSON] завдав шкоду не тільки діловій репутації позивача а й завдав моральну шкоду. Вказує, що є депутатом Ізюмської міської ради, Харківської області починаючи з 2010 року, на день звернення до суду з позовом був головою постійної депутатської комісії Ізюмської міської ради Харківської області, та головою Ізюмської міської організації політичної партії «УДАР (Український [PERSON] за реформи [PERSON])». На теперішній час безпартійний та є заступником Ізюмського міського голови з гуманітарних питань. За час своєї праці набув певний авторитет як серед своїх підлеглих так і серед мешканців м. Ізюма. В межах діяльності йому доводиться часто зустрічатися як з керівниками підприємств міста та області так і з простими мешканцями міста інтереси яких він представляє в міській раді. Після розповсюдження [PERSON] неправдивої інформації, при зустрічах з мешканцями м. Ізюма, він вимушений виправдовуватись та пояснювати, що не має жодного відношення до розповсюджених відомостей. Просить визнати неправдивою та такою, що ображає його честь, гідність та ділову репутацію наступну інформацію стосовно нього розміщену 27 липня 2014 року на власній сторінці [PERSON] на сайті «Вконтакте», в мережі Інтернет: - що [PERSON] перетворив в руїни Сталінграду Ізюмський оптико-механічний завод та поцупив у його працівників 2 000 000 гривень; - що [PERSON] перебував в політичному блоці «Наша Україна - Народна Самооборона» та політичній партії «Партія регіонів»; - що [PERSON] причетний до фінансування так званих «тітушок», які відправлялися з міста [PERSON] до міста Києва; - що [PERSON] причетний до руйнації та роздерибану міста [PERSON]. Зобов'язати [PERSON] спростувати через Ізюмську міськрайонну масову газету «Обрії Ізюмщини», неправдиву інформацію поширену 27 липня 2014 року о 22 год.29 хв. в мережі інтернет на сайті «Вконтакте», на особистій сторінці [PERSON] стосовно нього та стягнути завдану моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., покласти на відповідача судові витрати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, подав письмові заперечення щодо позову, в який вказує що він не є власником жодних сторінок в соцмережах, та не є автором і не публікував нічого проти позивача, в задоволенні позову просить відмовити. Просить справу розглянути у його відсутності. Представник відкритого акціонерного товариства «Вконтакте» в судове засідання не з»явився, надав до суду пояснення щодо позову в порядку виконання доручення про проведення окремих процесуальних дій. Суд, вислухавши представника позивача, вивчивши надані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Як встановлено судом в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, 27 липня 2014 року о 22 год.29 хв. в мережі Інтернет на сайті «Вконтакте», на особистій сторінці [PERSON] була розміщена стаття під назвою « Я згоден з вашою думкою [PERSON]». У вказаній статті було зазначено (мовою оригіналу): «... Не перестаю вражатися з житєвої позиції земляка [PERSON]. Перетворило в руїни Сталінграду Ізюмський оптико-механічний завод (ІОМЗ), поцупило у його працівників 2 000 000 гривень, і досі їздить в автівці з власним водієм по волі...», «... Коли Президеннтом був [PERSON], [PERSON] був в блоці «Наша Україна Народна Самооборона». Президентське крісло захопило [PERSON], [PERSON] з ніг до голови облив брудом екс-міського голову міста [PERSON] Дідика, завдяки якому став депутатом міськради, та і в загалі отримав путівку в життя, і не забарився переметнутися в Партію Регіонів, та стати «сірим кардиналом» одіозного міського голови [PERSON], регіонала та сепаратиста [PERSON]. До речі Вовчику, а тобі уже забулося, я так розумію, фінансування «тітушок» від міста [PERSON] на Київ», «...Ізюмчани! Будьте пильні! До влади рветься бидло причетне до руйнації та роздерибану нашого міста!...» З матеріалів наданих до справи вбачається , що позивач був головою ліквідаційної комісії Ізюмського оптико-механічного заводу під час проведення процедури ліквідації зазначеного підприємства. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 26 січня 2004 року по справі № 9868/7-24 було затверджено ліквідаційний звіт та ліквідовано юридичну особу Державне підприємство Ізюмський оптико-механчний завод, що підтверджує відсутність будь-яких порушень в роботі голови ліквідаційної комісії. (а.с.10) Позивач [PERSON] з 2012 року і на день подачі позову був членом політичної партії «УДАР (Український [PERSON] за реформи [PERSON])» (а.с.11) Як вказує позивач, жодна кримінальна справа по факту розкрадання або привласнення майна, фінансування так званих тітушок стосовно нього порушена не була. Тому такі висловлювання відповідача [PERSON] викликали справедливе обурення позивача, бо ці неправдиві відомості порочать його честь та гідність, а тому вони повинні бути спростовані у передбаченому законом порядку. При розгляді справи зазначеної категорії суд, окрім норм матеріального та процесуального права, керується розясненнями Пленуму Верховного Суду України, наданими в Постанові від 27.02.2009 р. № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи". Згідно зі ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до КонституцІЇ України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини. Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. Юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної і юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Згідно з положеннями статті 277 ЦК України статті 10 ЦПК України обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права. Позивачем [PERSON] надано докази поширення [PERSON] недостовірної інформації стосовно нього на особистій сторінці в мережі Інтернет на сайті «Вконтакте». Посилання відповідача [PERSON] на те, що він не має стосунку до вказаної інтернет сторінки, спростовується розміщенням саме на ній особистих фото відповідача та викладенням на ній відомостей у вказаній справі. Суд вважає за необхідне спростувати недостовірну інформацію шляхом розміщення відповідачем безпалим Д.О. відповідної статті з спростуванням в черговому номері Ізюмської міськрайонної газети «Обрії Ізюмщини, оскільки позивач [PERSON] є депутатом саме Ізюмської міської ради Харківської області та особливе значення для нього має думка місцевої громади міста [PERSON]. Окрім того суд вважає необхідним з урахуванням вимог п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної /немайнової/ шкоди»/зі змінами, внесеними постановою від 25.05.2001 року № 5/, задовольнити вимоги Позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 5000 гривень. При визначені задоволеного розміру моральної шкоди суд виходить із засад справедливості, добросовісності та розумності та вважає, що визначений розмір грошового відшкодування у сумі 5000 гривень є співмірним із заподіяною позивачеві шкодою. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, дійсно понесла ці судові витрати. Судовий збір в сумі 487,20 грн. підлягає стягненню з відповідача згідно квитанції № к13/N/47 від 23 вересня 2014 року на користь позивача

Outcome: approved