Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. В обгрунтування позову посилалась на те, що вона з відповідачем проживала разом у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2006 року. До цієї дати приблизно три роки вони проживали разом у цивільному шлюбі, вели спільне господарство. Від шлюбу мають двох дітей. З 2014 року відповідач мешкає в Російській Федерації та повертатися не має наміру. В період цивільного шлюбу вона разом з відповідачем на спільні кошти придбали житловий будинок № 14 по другому Приморському провулку в м.Маріуполі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.12.2004 року. Власником зазначеного будинку є відповідач. Придбання вказаного будинку було повязано з народженням доньки [PERSON]. Зазначає, що у неї та їх двох дітей на даний час немає іншого житла. З 2014 року відповідач перестав вкладати кошти на утримання будинку. Для повноцінного розвитку дітям необхідно дотримуватися санітарно-гігієнічних норм. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку зі всіма спорудами № 14 по Другому Приморському провулку в місті Маріуполі Донецької [PERSON] звернулася до суду з позовними вимогами до [PERSON] про розподіл сумісного майна подружжя. В обгрунтування позову посилалась на те, що вона з відповідачем проживала разом у зареєстрованому шлюбі з 05.09.2006 року. До цієї дати приблизно три роки вони проживали разом у цивільному шлюбі, вели спільне господарство. Від шлюбу мають двох дітей. З 2014 року відповідач мешкає в Російській Федерації та повертатися не має наміру. В період цивільного шлюбу вона разом з відповідачем на спільні кошти придбали житловий будинок № 14 по другому Приморському провулку в м.Маріуполі, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.12.2004 року. Власником зазначеного будинку є відповідач. Придбання вказаного будинку було повязано з народженням доньки [PERSON]. Зазначає, що у неї та їх двох дітей на даний час немає іншого житла. З 2014 року відповідач перестав вкладати кошти на утримання будинку. Для повноцінного розвитку дітям необхідно дотримуватися санітарно-гігієнічних норм. На підставі викладеного просить визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку зі всіма спорудами № 14 по Другому Приморському провулку в місті Маріуполі Донецької області. Позивач у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовну заяву просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, від його представника за довіреністю [PERSON] надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнав в повному обсязі. Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за наступних підстав.. Судом встановлено, що [PERSON] (дошлюбне прізвище Борунова) та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 05 вересня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб І-НО № 054148, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 05.09.2006 року. З 2003 року до 05.09.2006 року сторони проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу, що не заперечується відповідачем по справі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. У період спільного проживання подружжям було придбано житловий будинок з усіма будівлями та спорудами № 14, загальна площа 90,9 кв.м, житлова площа 42,5 кв.м., по провулку Приморському другому в місті Маріуполі Донецької області, що підтверджується договором купівлі-продажу від 22.12.2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На підставі ч.1,3 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно ч.1 ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. В керівних розясненнях п. п.20, 23, 24, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" зазначено, що При застосуванні ст. 74 СК ( 2947-14 ), що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). З урахуванням вищенаведених норм права та керівних розяснень Пленуму Верховного Суду України, враховуючи визнання відповідачем позовних вимоги, суд приходить до висновку, що житловий будинок з усіма будівлями та спорудами № 14 по провулку Приморському другому в місті Маріуполі Донецької області є обєктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки був придбаний під час спільного проживання позивачки та відповідача однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, та судом не встановлено, що сторони під час придбання спірного будинку перебували в будь-якому іншому шлюбі, тому суд враховуючи позицію відповідача, який з урахуванням інтересів дружини та двох неповнолітніх дітей не заперечував проти визнання за позивачкою право власності на 2\\3 частини будинку, визнає за [PERSON] право власності на 2/3 частини житлового будинку з усіма будівлями та спорудами № 14, загальна площа 90,9 кв.м, житлова площа 42,5 кв.м., по провулку Приморському другому в місті Маріуполі Донецької області.

Outcome: approved