Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 28 листопада 1999 року вона уклала шлюб з відповідачем в даній справі. [INFO] в них народився син [PERSON] , який вже досяг повноліття, а [INFO] в них народилась донька, [PERSON] , яка після розірвання шлюбу проживатиме з нею. Спільне майно вони з відповідачем поділять добровільно. Фактично шлюб розпався, вони з відповідачем протягом двох останніх років не підтримують шлюбних відносин, втратили взаємні почуття один до одного, тому немає ніякого сенсу в продовженні та збереженні шлюбу. Причиною розірвання відносин стало те, що вони не могли знайти взаєморозуміння стосовно багатьох важливих питань щодо спільного проживання. У них різні характери та погляди на життя і різні плани щодо майбутнього. Примирення уже неможливе. Вважає, що за таких обставин збереження даного шлюбу немає сенсу і не відповідає її інтересам. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище " [PERSON] ". В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав, просить розірвати шлюб. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 28 листопада 1999 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.3). Шлюб фактично розпався. Сторони протягом двох останніх років проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе, що було підтверджено під час судового розгляду. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved