Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2 500,00 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 07.09.2017 вона уклала шлюб з [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1466. Попередньо позивачка була заміжньою за [PERSON] , рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.05.2017 у справі №569/535/17 цей шлюб було розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Проте, задовго до офіційного розірвання шлюбу, жодних шлюбних відносин з [PERSON] у позивачки не було, в тому числі і до народження доньки - [PERSON] , тобто, шлюб існував лиш формально. Таким чином, позивачка з 2011 року мала стосунки з відповідачем - [PERSON] , від якого завагітніла і народила доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої у свідоцтві про народження дитини автоматично був записаний [PERSON] . [PERSON] не оспорював батьківство, оскільки вважав запис у свідоцтві про народження дитини у графі "батько" формальним. Відповідач, [PERSON] , не бажав займатись визнанням за ним батьківства щодо своєї біологічної доньки [PERSON] , [INFO] , хоч і не заперечував таке батьківство. Таким чином, згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.11.2017 у справі № 569/7950/17 [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до [PERSON] , аліменти на дитину ні з кого не стягувались, оскільки її біологічний батько завжди підтримував позивачку матеріально як під час вагітності, так і після народження доньки. Відповідач 05.09.2019 нотаріально засвідчив заяву, якою визнав, що він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , що зачата під час перебування позивачки у попередньому шлюбі з [PERSON] , крім того, відповідач підтвердив факт проживання з позивачкою однією сім`єю з 2011 року, був з [PERSON] при пологах та народженні доньки [PERSON] та опікувався позивачкою і дитиною і надалі. Ця заява засвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за № 1497, 1498. Тест на батьківство відповідач не робив, позивачка також не ініціювала такого, оскільки обоє впевнені, що вони є біологічними батьками [PERSON] , [INFO] . З появою другої дитини, доньки - [PERSON] , що народилась 2018 року, відповідач змінив своє ставлення до позивачки та дітей, категорично відмовляється утримувати їх, абсолютно ігнорує їх матеріальне забезпечення та виховання. Таким чином, позивачка самостійно займається фактичним утриманням та дозвіллям дітей. Позивачка також вказує, що відповідач переважно не працює, хоча є абсолютно здоровою та працездатною людиною, час від часу їздить за межі України на заробітки, зароблені кошти витрачає у власних інтересах. Оскільки відповідач є біологічним батьком малолітньої [PERSON] , [INFO] , і дитина знає його, як єдиного батька, він зобов`язаний утримувати дитину добровільно, але не бажає цього робити, чим ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. У зв`язку з ігноруванням відповідачем батьківського обов`язку по утриманні дитини, позивачка змушена звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача аліметів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. [PERSON] вважає, що саме 2 500,00 грн. є частково достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, так як нею були проведені певні підрахунки витрат щодо утримання дитини і саме така сума підлягає стягненню з відповідача, тому що це по суті є половиною загальних витрат, які витрачаються на дитину щомісяця. Ухвалою суду від 10.09.2020 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито спрощене позовне провадження, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 05.10.2020. В судове засідання 05.10.2020 [PERSON] не з`явилася, хоч про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відповідач у судове засідання 05.10.2020 року не з`явився. Водночас. від останнього надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, проаналізувавши докази по справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, з огляду на таке. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбних відносинах з 07.09.2017, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, про що зроблено відповідний актовий запис № 1466. Попередньо позивачка була заміжньою за [PERSON] , рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 05.05.2017 у справі №569/535/17 цей шлюб було розірвано та визначено місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю. Проте, задовго до офіційного розірвання шлюбу, жодних шлюбних відносин з [PERSON] у позивачки не було, в тому числі і до народження доньки - [PERSON] , тобто, шлюб існував лиш формально. Таким чином, позивачка з 2011 року мала стосунки з відповідачем - [PERSON] , від якого завагітніла і народила доньку [PERSON] , [INFO] , батьком якої у свідоцтві про народження дитини автоматично був записаний [PERSON] . Згідно з рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20.11.2017 у справі № 569/7950/17 [PERSON] було позбавлено батьківських прав по відношенню до [PERSON] . 05 вересня 2019 року відповідач нотаріально засвідчив заяву, якою визнав, що він є біологічним батьком [PERSON] , [INFO] , що зачата під час перебування позивачки у попередньому шлюбі з [PERSON] , крім того, відповідач підтвердив факт проживання з позивачкою однією сім`єю з 2011 року, був з [PERSON] при пологах та народженні доньки [PERSON] та опікувався позивачкою і дитиною надалі. Ця заява засвідчена приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за № 1497, 1498, копія якої долучена до матеріалів справи. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Дослідивши матеріали справи, враховуючи клопотання відповідача про визнання позовних вимог, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути аліменти на утримання дитини в межах заявлених вимог. За приписами статей 3, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Частино 3 ст. 181, ч. 2 ст. 182 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі; розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача аліментів, може визначити їх розмір у твердій грошовій сумі. Позивач в позовній заяві зазначає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в розмірі 2 500,00 грн. З клопотання, поданого відповідачем, вбачається, що відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на користь позивача в заявленому останньою розмірі. За вказаних вище обставин, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Згідно з ч.1 ст. 430 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню - у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», позивач звільнена від сплати судового збору. У зв`язку з чим, на підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 840, 80 грн. Крім того суд зазначає, що відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved