Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на майно. В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що станом на 1991 року, вони та [PERSON] були членами колгоспного двору господарства, яке розташоване по [ADDRESS]. Кожному з них належало право власності на 1/3 частку вказаного майна. [INFO] року в с. Просіка Глибоцького району Чернівецької області [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина за законом, яку прийняла дружина померлого - [PERSON] До складу спадкового майна входить 1/3 частки нерухомого майна колгоспного двору - житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Вказують на те, що діти померлого - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не приймали та не претендують на неї. Однак, оформи свої спадкові права [PERSON] вона не має можливості, так як за життя [PERSON] вони не оформили право власності на нерухоме майно та не отримали правовстановлюючого документа. Зважаючи на викладене, просять суд позов задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на 2/3 частки вищевказаного майна, а за [PERSON] - на 1/3 частку цього ж майна. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак надіслала до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги вона підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, справу розглянути у її відсутності. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву відповідно до якої позовні вимоги він підтримує у повному обсязі, просить суд позов задовольнити, справу розглянути у його відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, причину неявки в судове засідання не повідомили та не просили суд відкласти розгляд справи, а тому, суд вважає, що справу можна розглянути в їх відсутність. За таких обставин, за згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 статті 112 ЦК УРСР передбачено, що колгоспний двір - це сімейно-трудове об'єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Згідно із частиною другою статті 123 ЦК УРСР ( у редакції, що була чинною на час виникнення правовідносин) розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року, господарство яке розташоване по [ADDRESS] відносилося до суспільної групи колгоспних дворів. Членами даного двору були позивачі [PERSON] і [PERSON] та [PERSON], який помер [INFO] року в с. Просіка Глибоцького району Чернівецької області, кожному з них належало по 1/3 часки майна цього двору. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина за законом. До складу спадкового майна входить 1/3 частки житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS]. Спадкоємцем першої черги за законом, який прийняв спадщину є позивачка [PERSON] Інші спадкоємці, першої черги, які мали право на спадщину [PERSON], [PERSON] та [PERSON] спадщину не приймали. Так, із наданої інформації державного нотаріуса вбачається, що в матеріалах спадкової справи № 47/2000, до майна померлого [PERSON] містяться заява позивачки [PERSON] в якій вона просила видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки прийняла належним чином спадкове майно після смерті свого чоловіка та заява від сина померлого [PERSON] про відмову від спадкового майна після смерті батька. Інших заяв від спадкоємців до нотаріальної контори не надходило. Згідно ст. 529 ЦК УРСР (чинної на час виникнення правовідносин) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Статтями 548-549 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чи у випадку, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Із довідки, виданої Сучевенською сільською радою 26 квітня 2016 року вбачається, що на день смерті спадкодавця [PERSON] разом із ним в одному будинку була зареєстрована та проживала тільки його дружина - позивачка по справі [PERSON] Враховуючи, що на момент смерті діти [PERSON] та [PERSON] не були зареєстровані та не проживали у спадковому будинку разом із [PERSON], заяву про прийняття спадщини після смерті батька не подавали, слід вважати, що вони не прийняли спадщину після смерті батька. Таким чином, після смерті [PERSON] право на спадкування його майна набула його дружина [PERSON], якаій державним нотаріусом 04 лютого 2000 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом на право на земельну частку (пай), а 12 березня 2007 року - на майновий пай. 21 квітня 2016 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, який розташований по [ADDRESS], що підтверджується відповідною постановою за № 158/02-31, у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документа, який би підтверджував належність спадкодавцю права власності на вазане майно. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Враховуючи зазначені вимоги закону, дослідивши доказ по справі, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі та за [PERSON] слід визнати право власності на 2/3 часки спірного майна (1/3 частка, як майно колгоспного двору + 1/3 частка спадкового майна), а за [PERSON] - право власності на 1/3 частку спірного майна, як на майно колгоспного двору. На підставі викладеного, ст. ст. 123, 529, 548-549 ЦК УРСР, ст.ст. 1216-1223,1233-1235, 1268 ЦК України,

Outcome: approved