Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю відповідачки та відповідно бабусею малолітнього [PERSON] . Онук з народження проживає разом з позивачкою у належному їй на праві приватної власності житловому будинку, у якому створені всі належні умови для його проживання та навчання. Відповідачка також зареєстрована у цьому будинку, але регулярно вибуває з місця реєстрації у невідомому напрямку на тривалий період, завчасно не попереджає про час і напрямок вибуття, свою поведінку не узгоджує з наявністю у неї сина. [PERSON] є учнем Прилуцької ЗОШ І-ІІІ ступенів №2. Участь у шкільному житті дитини матір не бере, його навчанням не цікавиться, з педагогічним колективом жодних зв`язків не підтримує. Протягом п`яти років позивачка самостійно займається утриманням, вихованням та навчанням [PERSON] , самостійно забезпечує умови для його своєчасного обстеження та лікування, адже йому встановлено діагноз «Криптогенна генералізована епілепсія». Відповідачка протягом тривалого часу свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, фактично самоусунувшись від них, не реалізує своїх прав щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, не дбає про фізичний та розумовий розвиток сина, не цікавиться його оточенням, не надає йому ні матеріальної, ані моральної допомоги. 27.07.2020 року вона написала нотаріально посвідчену заяву про згоду на позбавлення її батьківських прав щодо сина [PERSON] та визнала невиконання нею материнських обов`язків відносно нього. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте завчасно подали заяви до суду, згідно з якими позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд розглянути справу за відсутності сторони позивача (а.с.53,55). Відповідачка у судове засідання не з`явилася також, проте завчасно подала заяву до суду, відповідно до змісту якої позовні вимоги визнала в повному обсязі та просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с.36). Представник третьої особи у судове засідання теж не з`явилася, проте завчасно подала заяву до суду, в якій просила суд розглянути справу за її відсутності (а.с.38). Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наявні у справі докази, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.10.2007 року, [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.п.5). Згідно з заявою [PERSON] від 27.07.2020 року, посвідченою приватним нотаріусом Ігнатовим Д.Є., [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батьківських прав щодо її малолітнього сина [PERSON] , так як вона не виконує своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини (а.п.7). Згідно з копією довідки №167 від 28.07.2020 року, виданої директором Прилуцької ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 Прилуцької міської ради Чернігівської області, [PERSON] сама виховує онука [PERSON] , [INFO] , учня 6 класу Прилуцької ЗОШ І-ІІІ ступенів №2, а мама учня навчанням сина не цікавиться, батьківські збори не відвідує, з класним керівником та вчителями не спілкується, у вихованні дитини участі не приймає (а.п.6). Із копії довідки №553 від 03.08.2020 року, виданої в.о. директора КНП «Прилуцька міська дитяча лікарня», вбачається, що [PERSON] , [INFO] , який проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2016 року знаходиться на диспансерному обліку в дитячій поліклініці у лікаря-невролога [PERSON] з діагнозом: криптогенна генералізована епілепсія. Зі слів бабусі, судом не має з жовтня 2018 року. Протягом останніх 10 місяців п/судомної терапії не отримує. На прийом до лікаря педіатра дитина з`являється з бабусею [PERSON] . Протягом останнього року до лікря-педіатра мати не зверталась (а.п.8). Згідно з копіями договорів купівлі-продажу від 05.08.2006 року та дарування від 15.07.1998 року, житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , належить [PERSON] , що підтверджується також копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.п.11, 12, 14). Відповідно до копії домової книги на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , за вказаною адресою зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (а.п.9). Відповідно до висновку органу опіки та піклування Прилуцької міської ради за №02-16/4429 від 21.10.2020 року позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , є доцільним та відповідатиме інтересам дитини (а.п.40). Згідно з копією акта обстеження житлово-побутових умов, затвердженого 19.10.2020 року, у будинку за адресою: [ADDRESS] , створені всі умови для виховання та розвитку дитини (а.п.41). Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Право дитини на належне батьківське виховання забезпечується системою державного контролю, що встановлено законом (ч.1 ст.152 СК України). При цьому, відповідно до ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Зокрема, згідно зі ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу. Таким чином, відповідно до ст.164, 170 СК України батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст.165 СК України). При цьому, особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною (ст.166 СК України). Пленум Верховного Суду України в п.15, 16 постанови №3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України від 23.02.2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі «Мамчур проти України» (заява №10383/09) від 16.07.2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. При цьому основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до положень ч.1 ст.3 Конвенції «Про права дитини», ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватися максимальним забезпеченням інтересів дітей, зважаючи саме на які суд прийшов до твердого переконання про те, що [PERSON] , [INFO] , беззаперечно має бути позбавлена батьківських прав відносно свого малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , від виховання якого вона свідомо ухиляється, не піклується про фізичний і духовний розвиток свого сина, не утримує його матеріально, не спілкується з ним, не цікавиться його життям та навчанням, у зв`язку з чим суд і прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог [PERSON] та позбавлення [PERSON] батьківських прав. На підставі наведеного та ст.7, 150, 152, 155, 164-165, 170 СК України, ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», ст.3 Конвенції «Про права дитини», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,

Outcome: approved