Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. У позові вказала, що відповідно до рішення Лубенського міськрайонного суду на її утримання з її матері [PERSON] на користь її батька [PERSON] було стягнуто аліменти в розмірі ? частини з усіх видів її доходів до повноліття дитини. [INFO] їй виповнилось 18 років. Але, у зв`язку з продовженням навчання в Лубенському фінансово-економічному коледжі Полтавської державної аграрної академії з 1 вересня 2012 року по 30.06.2015 року, а в подальшому в Полтавському педагогічному університеті, де в даний час і продовжує навчання, вона звернулась з відповідним позовом до суду і рішенням Лубенського міськрайонного суду від 30 липня 2014 року на її користь було стягнуто з [PERSON] аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 26.06.2014 року на період навчання але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. Виконавчий лист про стягнення аліментів вона подала за місце проживання відповідача - до Київського ВДВС міста Полтави ГТУЮ у Полтавській області. Станом на 01.07.2019 року заборгованість по аліментах [PERSON] становить 89 784,25 грн. Враховуючи викладене, позивач вважає, що вона має право вимагати стягнення неустойки (пені) яка станом на 01.07.2019 року складає 84 728, 83 грн., які і прохає стягнути з відповідача на її користь. В судове засідання позивач не з`явилася, її представник [PERSON] звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без їх участі, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, хоча відповідно до ст.ст.128 Цивільного процесуального кодексу України, була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини своєї неявки у судове засідання не повідомила, клопотання від відповідача про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. На підставі статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів. Відповідно до статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв`язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі, судом відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, не здійснювалось фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази в порядку заочного провадження суд вважає за необхідне позов задовольнити. Судом встановлено, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 30.07.2014 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку(доходу) щомісячно, починаючи з 26.06.2014 року на період навчання але не більше ніж до досягнення дитиною 23-річного віку. Згідно листа Київського відділу ДВС міста Полтави від 10.07.2019 року за №36774 станом на 01.07.2019 року заборгованість по аліментах [PERSON] становить 89 784, 25 грн.(а.с.7-10). Згідно розрахунків позивача, сума неустойки (пені), яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь станом на 01.07.2019 року складає 84 728 грн. 83 коп. У відповідності до ч.1 ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості (ч.2 ст.195 СК України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (ч.3 ст.195 СК України). Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Разом із тим згідно з ч.3 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Отже, розмір заборгованості зі сплати аліментів визначається державним виконавцем (а не стягувачем, чи боржником). Лише визначивши розмір такої заборгованості, можна обчислювати неустойку. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за № 3 від 15 травня 2006р. - передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України аліменти призначаються та виплачуються /стягуються/ щомісяця, тому за змістом ст.196 СК України, нарахування пені обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено сплати певної суми заборгованості. У відповідності до ч.4 ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Відповідно наданого позивачем розрахунку, пеня за несплату відповідачем аліментів за період з червня 2014 року по 01 липня 2019 року становить 84 728 грн.83 коп. Для визначення розрахунку суми пені судом перевірені вихідні дані, взяті позивачем для розрахунку, та встановлено, що розрахунок зроблено на підставі довідки-розрахунку заборгованості по аліментах, виданої 10.07.2019 року Київським відділом ДВС ГТУЮ міста Полтави та з урахуванням позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у Постанові від 25.04.2018 року (справа №572/1762/15-ц, провадження 14-37цс18), відповідно до якої, правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Вказаний висновок, який викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18), враховується судом в порядку ч.4 ст.263 ЦПК України. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Аналізуючи матеріали справи, враховуючи те, що державним виконавцем суму заборгованості відповідача по аліментам було розраховано у відповідності із вимогами чинного законодавства, про що заперечень відповідача суду не надано. Даний розрахунок відповідачем у встановленому порядку не спростований, також ним не доведено, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, а тому суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги про стягнення неустойки (пені) підлягають задоволенню у повному обсязі. Клопотання сторін про призначення експертизи чи залучення спеціаліста відсутні. Даний розмір неустойки (пені), який не перевищує 100 відсотків заборгованості, підлягає стягненню із відповідача відповідно до положень ст.196 СК України. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. За таких обставин позивач у справі звільнена від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 768 грн. 40 коп. судового збору в дохід держави у розмірі від сплати якого позивач була звільнена станом на час подачі позову у 2019 році. На підставі викладеного,

Outcome: approved