Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

В березні 2020 року позивачі звернулися до суду з позовною заявою, згідно якої просять суд визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . Свої позовні вимоги обґрунтовують тим, що вони є власниками даної квартири, вказана нерухомість належить їм відповідно до свідоцтва про право власності на житло. Відповідач у зазначеній квартирі був зареєстрований як син [PERSON] , проте не проживає в ній з квітня 2013 року. В добровільному порядку з реєстрації не знімається. Факт реєстрації відповідача в належній їм квартирі заважає повноцінно нею користуватися та розпоряджатися. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 30.03.2020 призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судове засідання сторони не з`явились. Позивач [PERSON] у наданій суду заяві позов підтримав. Просив позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Позивачка [PERSON] у наданій суду заяві позов підтримала. Просила позовні вимоги задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] причин неявки не повідомив. Відзиву на позовну заяву не подав. Суд, за письмовою згодою позивачів, ухвалює заочне рішення при заочному розгляді справи, що не суперечить вимогам ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до Закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як передбачено ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Судом встановлено, що позивачі є власниками житла за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.11.1996 року; договору довічного утримання від 23.03.2007 року укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , яка померла [INFO] ; витягу про реєстрацію права власності (а.с. 12, 13,14-15). Факт не проживання відповідача в квартирі [ADDRESS] підтверджується Актом ОСББ «Єдина родина» від 09.03.2020 року, згідно якого [PERSON] , [INFO] , в даній квартирі зареєстрований, але не проживає з 18 лютого 2016 року (а.с. 20). Конституцією України(ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст.16, 386, 391 ЦК України. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Об`єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Як передбачено ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що відповідач без поважної причини не проживає за місцем своєї реєстрації з 2016 року, а тому він має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved