Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому, посилаючись на те, що ними під час зареєстрованого шлюбу ними було побудовано житловий будинок по [ADDRESS], просила визнати за нею право власності на 1\\2 частку вказаного житлового будинку та на 1\\2 частку земельної ділянки, на якій вказаний будинок розташований, та за відповідачем також право на 1\\2 частку цього будинку та 1\\2 частку земельної ділянки. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з вказаних підстав та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, оглянувши матеріали справи встановив, що сторони з 11.08.1991 року по 19.12.2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження та рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 19.12.2014 про розірвання шлюбу. Відповідно до свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок, виданого 28.04.2000р. Ружинською селищною радою Житомирської області, [PERSON] належить на праві приватної власності житловий будинок та господарські будівлі, розташовані за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з пояснень сторін, а також з технічного паспорта на вказаний житловий будинок, виготовленого станом на 14.0512013р.Бердичівським МБТІ Житомирської області, зазначений житловий будинок та господарські будівлі були побудовані сторонами в 1999 році, тобто під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Оскільки, відповідно до ст. 22, ст.28 КпШС України (чинного на час виникнення правовідносин) майно , нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю, і у разі поділу вказаного майна частки подружжя визнаються рівними, тому суд приходить до впевненості, що житловий будинок та господарські будівлі по [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], так як вказане майно було нажито ними під час перебування в зареєстрованому шлюбі і подружжю належить по 1\\2 частці цього майна. Крім того, судом встановлено, що зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.2447 га, призначеній для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер земельної ділянки №1825255101:05:008:0289, і відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 152669, виданого 11.05.2008р. належить на праві власності [PERSON]. Пленум Верховного Суду України в п.18-2 постанови від 16.04.2004р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (із змінами, внесеними згідно з Постановою пленуму Верховного Суду № 2 від 19.03.2010) роз'яснив, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Проте, якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК України. Відповідно до ст.174 ЦПК України відповідач може визнати позов протягом всього часу судового розгляду. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як вбачається з пояснень відповідача в судовому засіданні, він позовні вимоги визнає повністю. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що визнання [PERSON] позовних вимог [PERSON] не суперечить вимогам законодавства, не порушує прав та охоронюваних законом інтересів ні сторін по справі, ні інших осіб, а тому з вказаних підстав позовні вимоги підлягають повному задоволенню. Відповідно до ст.88 ЙПК України в даному випадку судові витрати по справі покладаються на відповідача. Судовий збір по справі складає 1239 грн. 78 коп.(417502 + 30454,16 :2:100) Позивачкою, як вбачається з квитанції від 12.01.2015р. сплачено при подачі позову до суду судовий збір в сумі 2156 грн., який підлягає стягненню на її користь з відповідача, а решта- в сумі 83 грн.78 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved