Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої доньки в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття та понесені нею судові витрати при зверненні до суду. В обґрунтування позову посилається на те, що матеріальної допомоги на дитину відповідач не надає. Донька проживає з нею та перебуває на її утриманні, всі витрати по матеріальному забезпеченню доньки позивач несе самостійно, а тому просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 31.08.2021 року відкрито провадження у вищевказаній справі за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні. Позивач, в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, щодо задоволення позовних вимог не заперечив. У відповідності до ст. 279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд встановив, що 03.09.2005 року між сторонами було укладено шлюб, про що складено актовий запис № 250 Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції к Київській області, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с.3). [INFO] у позивача та відповідача від цього шлюбу народилась донька [PERSON] , яка проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. 28 травня 2020 року рішенням Обухівського районного суду Київської області по справі №372/3965/19 було розірвано шлюб між позивачем та відповідачем. Суд вважає, що між сторонами виникли спірні сімейні правовідносини щодо сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено при розгляді справи неповнолітня донька сторін проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні та потребує матеріальної допомоги. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. На теперішній час, у зв`язку зі змінами, внесеним до СК України Законом України № 2037-VIII від 17 травня 2017 року, отримувач аліментів на свій розсуд має право визначати спосіб стягнення аліментів. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує той факт, що неповнолітня дитина сторін перебуває на утриманні матері, відповідач є особою працездатного віку, відомостей про незадовільний стан його здоров`я суду та інші аліментні зобов`язання не надано. Згідно зі ст. ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Отже, суд вважає обґрунтованим та доведеним з боку позивачки розмір аліментів в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства обов`язок по утриманню дитини покладено у рівній мірі на обох батьків з урахуванням дотримання балансу відповідних їх прав та обов`язків (ст. 141 СК України). Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, позов підлягає до задоволення в повному обсязі. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує наступне. Згідно ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Як встановлено судом, позивачем надано лише квитанцію до прибуткового касового ордера № 2107 від 21 липня 2021 року про сплату послуг без відмітки банки, згідно договору про надання правової допомоги в сумі 7000,00 грн., але вказаного договору до позовної заяви не надано. Суд приходить до висновку про відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також відсутність розрахунку таких витрат, що є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат на правничу допомогу в сумі 7000,00 грн. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судові витрати слід покласти на відповідача.

Outcome: approved