Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-12 00:00:00

В квітні 2016 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що 05.05.1995 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час навчається на другому курсі факультету математики та інформатики Чернівецького національного університету ім.. [PERSON]. Вказувала на те, що спільне життя з відповідачем не склалось, у звязку з чим вони проживають окремо, а їх спільний син з 2009 року перебуває на її утриманні, оскільки відповідач не бере участі в його вихованні та матеріальному забезпеченні. Зазначала, що вона не має змоги самостійно забезпечувати належний рівень життя своєму сину, оскільки ніде не працює, а відповідач інших дітей та непрацездатних осіб на своєму утриманні немає та повинен приймати участь в утриманні сина, який проживає разом з матірю. На підставі викладеного, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх спільного сина в твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 25.04.2016 року і до закінчення [PERSON] навчання. В судовому засіданні позивач зменшені позовні вимоги підтримала та просила щомісячного стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання їх спільного сина, який продовжує навчання в сумі 500 грн. щомісячно. Відповідач в судовому засіданні зменшенні позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення. Будучи допитаним в якості свідка, [PERSON] в судовому засіданні показав, що проживає разом з матірю та періодично підтримує зв'язок з батьком, проте йому не вистачає грошей на заняття з репетиторами, а тому виникла необхідність в отриманні матеріальної допомоги також від батька у вигляді аліментів на навчання. У відповідності до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що заяву відповідача про визнання позову слід прийняти та позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 05.05.1995 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб під час якого у них народився син [PERSON], [INFO] (а/с 4, 7). У відповідності до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з розяснень, які містяться п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідно до довідки Чернівецького національного університету №216 від 08.02.2016 року, [PERSON] навчається на денній формі навчання в Чернівецькому національному університеті ім. Ю.Федьковича, на другому курсі факультету математики та інформатики, термін навчання становить з 01.09.2014 року по 30.06.2018 року (а/с 8,34). Відповідно до норм ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований та проживає разом з позивачем (а/с 9). Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Судом встановлено, що відповідач працює на посаді муляра ВКФ «Буковина» та його дохід за період з 09.02.2016 року по 30.04.2016 року становив 5270 грн. (а/с 26). Таким чином, враховуючи матеріальний стан сторін, інтереси повнолітнього сина, який продовжує навчання, дохід відповідача, суд вважає, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх повнолітнього сина на період його навчання в розмірі 500 грн., але не довше ніж до досягнення ним 23 років. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір від сплати якого звільняється позивач, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved