Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

В серпні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 26 листопада 2015 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського міськрайонного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 308. Від шлюбу в них є малолітня дочка [PERSON], [INFO]. Протягом останнього року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Відповідач постійно нехтує сімейними цінностями, такими як повага до жінки, створення доброзичливої сприятливої морально-психологічної атмосфери, з його ініціативи постійно виникають сварки. На даний час спільного господарства вони не ведуть. [PERSON] прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу, дитину просить залишити проживати з нею, відновити їй дошлюбне прізвище [PERSON], а також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про слухання справи без його участі, позов визнає, миритись не бажає. Суд, вислухавши пояснення позивачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 26 листопада 2015 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського міськрайонного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис № 308. Від спільного подружнього життя в них є дочка [PERSON], [INFO]. На даний час сторони фактично припинили шлюбні відносини, не ведуть спільне господарство і проживають окремо. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Малолітню дочку сторін суд залишає проживати з матір'ю. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 гривень.

Outcome: approved