Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-20 00:00:00

В вересні 2019 року позивач в особі свого представника - Адвоката Ковези А.І. пред`явив позов до відповідачів про визнання договору купівлі -продажу квартири [ADDRESS] недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.06.2015 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі продажу на вищевказану квартиру. В свою чергу [PERSON] 08.06.2016 уклав договір купівлі продажу з [PERSON] , а остання в свою чергу 20.06.2019 уклала договір дарування квартири з [PERSON] . Надалі, постановою Київського апеляційного суду від 16.09.2019 року було скасовано рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2019 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 04.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Людмилою Ігорівною; договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 08.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною. Таким чином, дії щодо укладення договору дарування спірної квартири є фіктивними, оскільки направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно з метою приховати це майно від виконання за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі якого державним виконавцем було відкрито виконавче провадження, що зумовило позивача на звернення з вказаним позовом. Ухвалою суді Деснянського районного суду м.Києва від 08.10.2019 було відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в підготовчому засіданні. Ухвалою Деснянського районного суду м.Києва від 27.05.2020 року було зупинено провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маковецька Оксана Петрівна, про визнання договору дарування недійсним до розгляду Верховним Судом цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання договорів недійсними. Ухвалою судді від 18 серпня 2020 року було поновлено провадження у справі, призначено підготовче засідання. Ухвалою, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 03.11.2020 року закрито підготовчий розгляд справи та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засідання. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги позовної заяви підтримали, просили задовольнити, надаючи пояснення посилався на обставини, що викладені в позовній заяві. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] заперечував, щодо вимог позовної заяви, посилаючись на зміст поданого відзиву, зокрема та те, що відповідачем жодним чином не обґрунтовано та не підтверджено доказами твердження про введення в оману сторін договору щодо фактичних обставин правочину, дійсних намірів учасників, свідомий намір невиконання зобов`язань. Зобов`язання за договором дарування від 20.06.2019 виконано в повному обсязі, відповідач [PERSON] набула право власності на квартиру у встановленому законом порядку та здійснила фактичне заселення у набуте на підставі договору дарування житло. Відповідач [PERSON] та її представник у судове засідання не з`явились, про розгляд справи сповіщені належним чином. Представник третьої особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маковецька Оксана Петрівна у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи сповіщена належним чином. Суд, заслухавши вступне слово - пояснення, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до наступного висновку. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.09.2014 року задоволено позовні вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] за договором позики від 25.10.2011 року грошові кошти у розмірі 568 620, 00 грн. та судові витрати. На виконання судового рішення був виданий виконавчий лист, на підставі якого державним виконавцем 28.05.2015 року було відкрито виконавче провадження. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 08.06.2015 року постановою головного державного виконавця ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві Черухи О.М. від 08.06.2015 року накладено арешт на все майно [PERSON] у межах суми звернення стягнення - 572 274, 00 грн. 09.06.2015 року державним реєстратором зареєстровано обтяження нерухомого майна належного [PERSON] .. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав від 15.06.2015 року, 04.06.2015 року обтяження (арешт) на квартиру [ADDRESS] було припинено із зазначенням вчинення такої дії приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Донченко О.О. на підставі ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 02.06.2015 року у справі № 478/1898/15-ц. За повідомленням Деснянського районного суду міста Києва справа № 478/1898/15-ц в провадження суду не надходила і судом не розглядалась, а ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 02.06.2015 року не постановлювалась. 04 червня 2015 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , за що покупець сплатив продавцю 1 029 148 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Л.І. Право власності [PERSON] зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.06.2015 року та технічним паспортом на квартиру [ADDRESS] . 08 червня 2016 року [PERSON] продав [PERSON] квартиру [ADDRESS] , за що покупець сплатив продавцю 789 698, 00 грн. Договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Т.В. Вказані обставини встановлені Київським апеляційним судом у своїй постанові від 16 вересня 2019 року, справа № 22-ц/824/9167/2019 (754/2450/18). Цією ж постановою рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.04.2019 року та визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 04.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Людмилою Ігорівною; договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 08.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною. 20.06.2019 року між дарувальником [PERSON] та обдарованою [PERSON] , було укладено договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маковецькою О.П., зареєстрованого в реєстрі № 563, про те, що дарувальник передає безоплатно у власність обдарованій квартиру [ADDRESS] . Постановою Верховного суду від 14.07.2020 року, постанову Київського апеляційного суду м. Києва від 16 вересня 2019 року, залишено без змін. Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Відповідно до статті 717 цього Кодексу за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. За змістом частини п`ятої статті 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно з ч.ч. 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Фіктивний правочин характеризується тим, що сторони, вчиняючи його, знають, що він не буде виконаним. Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. Вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків, які встановлені законом цього виду правочину. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 19.10.2016 р. у справі № 6-1873цс16 для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно. Отже основними ознаками фіктивного правочину є: введення в оману (до або в момент укладення угоди) іншого учасника або третьої особи щодо фактичних обставин правочину або дійсних намірів учасників; свідомий намір невиконання зобов`язань договору; приховування справжніх намірів учасників правочину. В постанові Верховного суду від 05.07.2018 р. по справі № 922/2878/17, значено, що установивши, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, суди повинні були перевірити, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник володіти та користуватися цим майном. Таким чином ухилення від виконання судових рішень протирічить інтересам держави суспільства, підриває основи правосуддя і не сприяє захисту цивільних прав учасників судового процесу, про що зроблено висновок в Постанові Верховного суду від 16.04.2018 по №910/11908/16. Необхідно враховувати, що Позивач, який звертається до суду з позовом і про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки. Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14. Аналогічний висновок зазначений в постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року по справі № 642/4737/16-ц, провадження № 61-36403св18 (ЄДРСРУ № 80396084). У цьому аспекті суд касаційної інстанції вважає за необхідне зазначити, що і відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини право на суд, захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі "Горнсбі проти Греції" (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п. 40, Reports of Judgments and Decisions 1997-ІІ). Відповідно до ст.ст. 12, 81ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору ( ст. 95 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Таким чином, на підставі наданих доказів та встановлених в ході судового розгляду обставин, суд дійшов висновку до висновку, що договір дарування, укладений між [PERSON] та [PERSON] є недійсним, оскільки дії сторін під час його укладання були направлені не на реальне настання правових наслідків, обумовлених договором дарування, та встановив наявність умислу на укладення договору дарування майна між близькими родичами з метою приховання цього майна від виконання в майбутньому за його рахунок грошових зобов`язань, шляхом звернення стягнення на це майно. Крім того, [PERSON] брала участь у якості відповідача в межах розгляду цивільної справи про визнання договорів купівлі -продажу квартири [ADDRESS] , недійсними, при цьому в той час коли Київським апеляційним судом від 16.09.2019 року було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 04.06.2015 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голій Людмилою Ігорівною; договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , укладений 08.06.2016 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Змисловською Тетяною Василівною. 20.06.2019 року [PERSON] та [PERSON] укладають договір дарування, а тому встановивши ланцюг послідовного переходу права власності на спірну квартиру, суд дійшов висновку, що відповідачі уклали договір дарування умисно, а дії, щодо укладення договору, вчинені без наміру створення правових наслідків. Доказів на спростування викладених вище обставин, стороною відповідачів суду не надано. За викладених вище обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання договору дарування недійсним підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved