Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

В позовній заяві представник позивача зазначає, що 07.10.2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] був укладений кредитний договір згідно якого остання отримала кредит в розмірі 3300 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжні картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Оскільки [PERSON] порушила свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитом, виникла заборгованість, яка відповідно до розрахунку станом на 31.05.2016 року становить 11090 грн.29 коп., з яких: 3296 грн.17 коп. - заборгованість за кредитом; 6689 грн.82 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 504 грн. 30 коп. - штраф (процентна складова); то він звернувся в суд із позовом про стягнення з неї вищезазначену суму боргу та судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1378,0 грн.. В судове засідання сторони заявили про розгляд справи за їх відсутності, позивач просить вимоги задовольнити, відповідач вимоги визнає повністю. Судом визнано за можливе розглянути справу в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України на підставі наявних матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що визнання позову [PERSON] не суперечить закону і не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, що є підставою для його прийняття судом та задоволення вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07.10.2008 року, яка станом на 31.05.2016 р. склала 11090 грн. 29 коп., в т.ч.: 3296грн.17коп. - заборгованість за кредитом; 6689грн.82коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 100 грн. - заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 504 грн.30 коп. - штраф (процентна складова). Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. - видатки по оплаті судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № PROM7BСВ6V від 17.06.2016 року. На підставі наведеного ст. ст. 526, 527, 530, 554, 1049, 1054 ЦК України,

Outcome: approved