Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

В липні 2021 року позивач звернувся до Центрального районного суду м. Миколаєва з позовом про визнання договору купівлі - продажу нерухомого майна дійсним та визнання права власності. В обґрунтування вимог посилається на те, що вона 25.02.1994 року уклала шлюб з [PERSON] 06.03.1997 року її чоловік [PERSON] обміняв квартиру [ADDRESS] на належний [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] . [INFO] її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді вищевказаного житлового будинку. Вона та її донька [PERSON] є спадкоємцями після його смерті. При зверненні до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, позивачу постановою 05.03.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії. Ухвалою від 02.09.2020 року відкрито загальне провадження по справі. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачка [PERSON] надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи повідомлявся судом належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив суду не надав. Ухвалою суду справу розглянуто за відсутності сторін, оскільки у достатньо даних про права та взаємини сторін. Вивчивши доводи позову, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини. [INFO] народилася [PERSON] , батьками якої є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER] . 25 лютого 1994 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] . 05 березня 1994 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до договору №463 міни нерухомого майна від 06 березня 1997 року, [PERSON] обміняв належну йому квартиру [ADDRESS] на належний [PERSON] житловий будинок по [ADDRESS] , який належить [PERSON] на підставі «Свідоцтва про право спадкування за законом», виданого Першою Миколаївською державною нотаріальною контрою за р. №6-1446 від 17.03.1984 р., зареєстрована в БТІ за реєстр. №10952 від 30.03.1984 р. Договір №463 міни нерухомого майна був зареєстрований на Універсальній товарній біржі «Віконт-Т» у «Журналі реєстрації біржових угод» за №463, зареєстрованого БТІ 17.03.1997 року за р. №10952. 25 червня 2002 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №79. 03 березня 2017 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №01. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . При зверненні до приватного нотаріуса ММНО Філіпенко В.В., позивачу постановою від 05.03.2020 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, оскільки до нотаріального провадження не можуть прийматися біржові угоди, де предметом договору є житловий будинок. Позивачка є єдиною спадкоємицею після смерті [PERSON] , оскільки звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 регламентовано, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Враховуючи, що вказаний договір купівлі-продажу вчинено у лютому 2000 року, спірні відносини, як і права та обов`язки, виникли у сторін з моменту укладення договору, то до спірних правовідносин підлягають застосуванню положенняЦивільного кодексу Української РСР 1963 року, чинного на момент укладення договору і реєстрації права власності. Згідност. 241 ЦК(в редакції 1963 року) за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Як передбаченост. 242 ЦК(в редакції 1963 року) до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. Статтею 227 ЦК(в редакції 1963 року) передбачено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. В той же час, відповідно до ст. 15 Закону України "Про товарну біржу" (в редакції від 10.12.1991, що діяла і на момент укладення договору купівлі-продажу) біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню та вважаються укладеними з моменту їх реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 року), якщо одна із сторін повністю, або частково виконала угоду, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір сплачено позивачем при подачі позову до суду.

Outcome: approved