Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що з 23 серпня 2014 року по 22 липня 2016 року з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. У період перебування у зареєстрованому шлюбі ними 13.05.2015 року за спільні кошти в розмірі 35000 грн. був придбаний автомобіль [NUMBER]. Проте відповідач, після розірвання шлюбу, без її згоди продав належний їм автомобіль, тому вважає, що має право на компенсацію ? частини вартості автомобіля. У звязку з чим просить визнати за нею право власності на ? частину спірного автомобіля, стягнути на її користь з [PERSON] компенсацію ? частки вартості автомобіля в розмірі 24500 грн. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились, надали до суду заяви з проханням справу розглядати за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення в газеті «Вісті Придніпровя» № 78 (1877) від 10.10.2017 року, причину неявки до суду не повідомив, заява про розгляд справи за його відсутності до суду не надходила. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, оскільки відповідач у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час судового розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, не надав заяви про розгляд справи за його відсутності, не скористався правом надання заперечень проти позову, у зв'язку з чим суд за згодою позивача вирішує справу в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з'явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст. 197 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлення такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 23 серпня 2014 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб/а.с.7/, 22 липня 2016 року рішенням Пятихатського районного суду Дніпропетровської області шлюб між ними розірвано/а.с.8/. Під час перебування в шлюбі сторони придбали автомобіль [NUMBER], який був зареєстрований на відповідача [PERSON], про шо свідчить реєстраційна картка транспорного засобу/а.с.11/. 18.08.2016 року автомобіль [NUMBER] перереєстровано на нового власника [PERSON] за догвором купівлі-продажу/а.с.12/. Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. За частиною 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Зі місту ч. 2 ст. 364 ЦК України вбачається, що якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Таким чином, судом встановлено, що автомобіль DAEWOO SENS, 2007 року випуску, номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER] був придбаний сторонами під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю і відповідно до вимог ст. 63 СК України вони мають рівні права на володіння, розпорядження і користування цим майном. Частина 4 ст. 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Оскільки відповідач відчужив спірний автомобіль, який є спільною сумісною власністю подружжя і цінним майном, без письмової згоди позивачки після припинення сторонами подружніх відносин, тому позивачка має право на грошову компенсацію 1/2 частини вартості спірного транспортного засобу. Відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 2 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ст. 60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України). Так, з матеріалів справи вбачається, що DAEWOO SENS, 2007 року випуску, номер двигуна [NUMBER], державний номер [NUMBER] був проданий [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу СГ № 7167/16/000137 від 18.08.2016 року за 49000 грн. Таким чином, суд приходить до висновку, що вартість спірного майна на час розгляду справи становить 49000 грн., а тому вимоги позивача щодо стягнення з відповідача 24500 грн., в рахунок її частки у спільній сумісній власності є законними та обгрунтованими, у звязку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати позивача в сумі 640 грн. та 600 грн. витрат на виклик відповідач через оголошення в пресі підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved