Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на нерухоме майно - 13/100 частин домоволодіння, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Віце-Адмірала Азарова, 10, належне на праві власності [PERSON], яка 07.02.2013 року померла. Свої вимоги позивачка обґрунтувала наступним. Згідно Свідоцтва про право власності на домоволодіння № 023582, виданого 20.01.2003 року, 8/100 частин домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Віце-адмірала Азарова, 10 належить [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] померла 07 лютого 2013 року, а 18 лютого 2008 року нею було складено заповіт, яким все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом має право, заповіла позивачці. Інших спадкоємців у неї не має. У встановлений термін [PERSON] звернулася до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі цієї заяви була заведена спадкова справа № 420/2013 відносно майна померлої [PERSON] 20 травня 2014 року Шоста одеська державна нотаріальна контора надала позивачу лист № 1357/02-14 де вказала, що є розбіжності в частинах домоволодіння вказаних у Свідоцтві про право власності та в довідці про розрахунок ідеальних часток, також було рекомендовано звернутися із заявою до суду. Таким чином, на даний час нотаріус не має змоги видати свідоцтво про право на спадщину, що унеможливлює набування позивачкою прав як спадкоємця за заповітом після смерті спадкодавця. В судове засідання сторони не зявилися, про час, дату та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, представник позивача надав заяву про розгляд справи в його відсутність, позов підтримує та просить задовольнити, представник відповідача в письмовій заяві просив суд справу розглядати у відсутність відповідача, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що у сторін відсутність спір, відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, позов предявлено до неналежного відповідача та визначення частки у праві спільної власності не є перешкодою для отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Частиною 2 ст. 197 ЦПК України закріплено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється. З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд, на підставі всебічного, повного, об'єктивного і безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, встановив наступне. За правилами ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як випливає з матеріалів справи, 20 січня 2003 року Управлінням житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому було видано Свідоцтво про право власності на домоволодіння № 023582, яке посвідчує що об'єкт 8/100 частин, який розташований в місті Одесі по вулиці Віце-адмірала Азарова за № 10 належить [PERSON] на праві приватної власності. [PERSON] померла 07 лютого 2013 року, про що складено відповідний актовий запис № 1436 відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та видане Свідоцтво про смерть [PERSON] 1-ЖД № 329596. 18 лютого 2008 року [PERSON] склала заповіт, яким все її майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде їй належати і на що вона за законом має право, заповіла позивачці [PERSON]. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно п.4 довідки КП ОМБТІ та РОН від 24.07.2008 року № 30205.95 про розрахунок ідеальних часток домоволодіння за адресою: Віце-адмірала Азарова № 10, Приморський р-н, м. Одеса у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться: - в житловому А2 8-1 коридор пл. 1,2 кв.м, 8-2 житлова пл. 17,1 кв. м., 8-3 коридор пл. 4,6 кв.м., 8-4 кухня пл. 7,9 кв.м, 8-5 санвузол пл. 2,7 кв.м, 8-6 житлова пл. 9,3 кв.м.: - у веранді а6 8-7 кладовка пл. 4,0 кв.м., 8-8 веранда пл. 13,9 кв.м.: - а також 1/4 підвалу, літня кухня з прибудовою «3» - що складає 13/100 частин домоволодіння. Це підтверджується також листом КП БТІ ОМР від 01.10.2013 р. № 3145/02-14. Інших спадкоємців у [PERSON] не має, тому позивачка є єдиним спадкоємцем її майна. Відповідно до цивільного законодавства України ( ст. ст. 1269-1270 ЦК України) у встановлений термін [PERSON] 26 липня 2013 року звернулася до Шостої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. На підставі цієї заяви була заведена спадкова справа № 420/2013 відносно майна померлої [PERSON] 20 травня 2014 року Шоста одеська державна нотаріальна контора надала позивачці лист № 1357/02-14 де вказала, що є розбіжності в частинах домоволодіння вказаних у Свідоцтві про право власності та в довідці про розрахунок ідеальних часток. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № X передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, добросовісний набувач набуває право власності на майно, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України воно не може бути витребуване у нього. Відповідно абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (далі Закон) визначено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Частина 1 ст. 4, ч. 8 ст. 3 Закону передбачають, що речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав підлягають обов'язковій державній реєстрації. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є законними та підлягають задоволенню. На підставі ст. ст. 4, 6, 8, 10-11, 15, 58, 60, 79, 88, 109, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд,

Outcome: approved