Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-06 00:00:00

До суду з названим позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що з 19.11.2016 року вона є власником будинку [ADDRESS] Також в будинку зареєстрований [PERSON], який не проживає в даному будинку тривалий час, не сплачує комунальні платежі, не отримує коресподенцію за даною адресою, особистих речей його в будинку не має і, взагалі будинком він не цікавиться. Відповідач не має заперечень, щодо втрати права користування вищезазначеним житловим приміщенням, про що свідчить довіреність від 16.12.2016 року, видана на її ім'я. Однак, органом реєстрації відмовив зняти з реєстрації відповідача. Позивач просить суд визнати відповідача, таким, що втратив право користування вищевказаним житловим будинком, оскільки він в ньому не проживає більше шести місяців. В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, викладені в позові позивачем, додатково пояснив, що відповідач син попереднього власника будинку, на час придбання позивачем будинку за договором купівлі-продажу та після цього в будинку не проживав. Відповідач в судове засідання не прибув, із заявою про розгляд справи в його відсутність до суду не звертався. Відповідно до ст. 225 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в житловому будинку в [ADDRESS] Позивачу [PERSON] належить вказаний житловий будинок на підставі договору купівлі-продажу від 19.11.2016 року, що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с. 5-6) та копією договору купівлі - продажу від 19 листопада 2016 року (а.с. 33-35). Відповідач не перебуває з позивачем в родинних стосунках, з часу придбання позивачем даного будинку не проживає в ньому з 2008 року, що підтверджується довідками Ясенівської сільської ради (а.с. 4, 37). Довіреністю від 16 грудня 2016 року відповідач уповноважив позивача зняти його з реєстраційного обліку з вищевказаного житлового будинку (а.с. 7). Частиною 1 ст. 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 2, ч. 1 ст. 6, ч. 1 ст. 7 Закону "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження. Громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Таким чином, враховуючи вищевикладене, беручи до уваги, що відповідач не перебуває з позивачем в родинних стосунках, з часу придбання 19 листопада 2016 р. позивачем даного будинку не проживає в ньому, - суд приходить до висновку, що відповідача слід визнати таким, що втратив право користування вказаним житловим будинком.

Outcome: approved