Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень на кожну дитину щомісячно, що є не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого на дитину певного віку, починаючи стягнення з 09.01.2018 та до їх повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач матеріальної допомоги неповнолітнім дітям в добровільному порядку не надає, їх станом здоровя не цікавиться, участі у вихованні не приймає. За таких обставин позивач просить позов задовольнити. У судове засідання позивач не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, де на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату та час судового розгляду справи, у судове засідання не зявився, відзиву на позов та заяви про розгляд справи без його участі не подав, у звязку з чим суд вирішує справу відповідно до ст.ст.280-284 ЦПК України. Відповідно до ст.247 ЦПК України у звязку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням [PERSON] районого суду Сумської області від 20.12.2017 був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO], та доньки [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтв про народження яких (а.с.5,7) в графі «батько» значиться [PERSON]. Сторони проживають окремо, неповнолітні діти знаходяться на матеріальному утриманні матері позивача по справі (а.с.10). Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2); сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3). Відповідно до Протоколу\~№ 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками\~\~ цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. \~\~Згідно зі ст. ст.\~1,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду як джерело права. \~\~Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. \~\~Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька. Згідно з положеннями ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). При цьому, ч.2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей від 6 до 18 років складає з 01.01.2018 1860 гривень. Як вбачається з матеріалів справи та позову, позивач не працює, проживає за рахунок доходів від ведення домашнього господарства та незначних неофіційних доходів громадянського чоловіка, інших джерел доходів не має, тому не має можливості самостійно надавати неповнолітнім дітям належне матеріальне утримання та забезпечувати власні потреби. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи обставини справи, відсутність інформації щодо працевлаштування відповідача, його доходів та складу сімї у звязку з неподанням відзиву на позов та необхідних доказів, приймаючи до уваги приписи ст.184 СК України, суд вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 800 гривень щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення від дня предявлення позову, оскільки навіть відсутність постійного місця роботи та заробітку не звільняє відповідача від аліментного обовязку, покладеного на нього законом, а також стягнути з нього судовий збір на користь держави відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180,181,182,184,191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved