Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-01 00:00:00

До суду з даним позовом звернувся представник Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області та просив суд задовольнити позовні вимоги, стягнувши з відповідача по справі на користь позивача шкоду, завдану державному майну у розмірі 11241 грн. 35 коп. та стягнути судові витрати по справі в розмірі 243 грн. 60 коп. Представник Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити. Представник відповідача по справі [PERSON] позов визнав частково, в частині стягнення суми шкоди, завданої державному майну, а позовні вимоги в частині стягнення судового збору не визнав. Суд заслухавши доводи сторін, перевіривши зібрані по справі докази вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 11 жовтня 2013 року між Позивачем та Відповідачем, [PERSON], який обіймав посаду міліціонера водія спеціального взводу груп затримання батальйону міліції охорони Управління Державної служби охорони при УМВС України в Сумській області, було укладено договір №133/224 (копію договору а.с.9-10) на навчання за кошти підрозділу Державної служби охорони з кандидатом на службу в органи внутрішніх справ України, вищим професійним училищем Департаменту ДСО при МВС України та підрозділом Державної служби охорони, згідно умов якого Відповідач в період з 31 жовтня 2013 року по 25 лютого 2014 року пройшов навчання в Рівненському вищому училищі професійної підготовки Департаменту Державної служби охорони при МВС України і отримав свідоцтво охоронника третього розряду (а.с.11). Пунктом 2.3. договору на навчання передбачено, що відповідач [PERSON] зобов'язаний прибути після закінчення навчального закладу на службу до підрозділу УДСО при УМВС України в Сумській області 26 лютого 2014 року і відпрацювати мінімум 3 (три) роки. Пунктом 2.4. цього договору визначено, що при неприбутті за призначенням або відмові стати до роботи відповідно до укладеного договору, відрахуванні з навчання за негативними мотивами, звільненні за власним бажанням до закінчення визначеного договором строку відповідач зобов'язаний в установленому порядку компенсувати всі витрати, що здійснив позивач у зв'язку з виплатою грошового утримання за час навчання, проведення навчання та утримання відповідача в навчальному закладі. За пройдене відповідачем навчання позивачем було сплачено 15564 грн. 94 коп. Указану суму коштів позивачем було перераховано Рівненському вищому училищу професійної підготовки Департаменту Державної служби охорони при МВС України, на підставі наданих останнім рахунків-фактур, копії яких є в справі на а.с. 13-23 та актів прийому-здачі виконаних робіт, копії яких є в справі на а.с. 24-34). Указане підтверджується також копіями платіжних доручень (а.с. 35-37). На підставі наказу №349о/с від 31 грудня 2014 року, копія якого є в справі на а.с.8, відповідач [PERSON] був звільнений з органів МВС у запас (з постановкою на військовий облік) за п. 63 "ж" Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за власним бажанням), на підставі його рапорту від 30 грудня 2014 року (а.с.7). Відповідач звільнився за власним бажанням, відслуживши 10 місяців після закінчення навчання у позивача, і до закінчення встановленого пунктом 2.3. даного договору 3-річного терміну. Невідшкодована позивачу сума витрат, пов'язаних з проходженням [PERSON] навчання на час подання до суду позовної заяви складає 11241 грн. 35 коп., про що свідчить розрахунок компенсації затрат підприємства за підготовку кадрів у зв'язку зі звільненням працівника раніше строку (а.с.12). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 629 Цивільного Кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ч. 1 статті 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Суд приходить до висновку, що позивач довів ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, та позов про стягнення з відповідача на користь позивача коштів в розмірі понесених витрат на навчання в сумі 11241,35 грн. підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтвердженні судові витрати (а.с.6).

Outcome: approved