Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій вказує, що 29 грудня 2016 року у виконавчому комітеті Гніванської міської ради Тиврівського району зареєстровано шлюб між нею та відповідачем в даній справі. В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] .. Діти проживають і після розірвання шлюбу також проживатимуть з нею. Їх шлюб фактично розпався, шлюбних відносин вони не підтримують та проживають окремо. Під час їхнього подружнього життя з відповідачем стало зрозуміло, що у них немає спільного майбутнього. У них з відповідачем різні характери, вони не розуміють один одного. У них різні погляди на шлюб та сім`ю, на взаємні права та обов`язки, тому постійно конфліктують. Внаслідок неприязних відносин, які склалися між ними, вони втратили взаємні почуття і вирішили проживати окремо. За таких обставин вважає, що збереження шлюбу з відповідачем суперечить її інтересам та інтересам дітей. Просить розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище " [PERSON] ". В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задоволити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] позов визнав, просить розірвати шлюб. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задоволити з наступних підстав. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що 29.12.2016 року зареєстровано шлюб між сторонами (а.с.3). В шлюбі у них народилося двоє дітей: [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.4, 5). Діти проживають і після розірвання шлюбу також проживатимуть з позивачкою. Шлюб фактично розпався. Сторони проживають окремо, шлюбних відносин не підтримують, втратили взаємні почуття, примирення неможливе, що було підтверджено під час судового розгляду. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому суму сплаченого позивачем при подачі заяви судового збору суд стягує з відповідача.

Outcome: approved