Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

До суду звернулася позивачка з даними позовом до Української сільської ради та зазначає , що спадкодавець [PERSON] помер 05 листопада 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії 1-КИ № 396124 виданим виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про що в Книзі реєстрації смертей 07.11.2001 року було зроблено актовий запис № 29. На час відкриття спадщини ( час смерті спадкодавця ) [PERSON] належала земельна ділянка (пай № 685 ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 11,070 гектари, що підтверджено було державним актом на право приватної власності на землю виданого громадянину України серії ІІІ-ДП № 093072 виданого 28.12.2001 року Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області на підставі рішення 20 сесії 23 скликання № 150а від 27.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 5852. За життя [PERSON] склав заповіт згідно до якого розпорядився на випадок смерті передати земельну ділянку площею 10,84 гектари, належну йому згідно сертифікату серії ДП № 0265169 виданого 26.04.1997 року виданого Української сільською радою, на користь його сина [PERSON]. Такий заповіт було посвідчено 03.09.2001 року секретарем виконкому Української сільської ради та був чинний на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]. За життя на користь [PERSON] на підставі вищенаведеного сертифікату було виділено в натурі земельну ділянку, але державний акт на неї серії ІІІ-ДП № 093072 виготовлено було вже після його смерті. Отримав такий правовстановлюючий документ його син [PERSON] та відповідно земельною ділянкою розпоряджався саме він, - здавав її в оренду третім особам, отримував орендну плату за її користування, тобто вступив в управління нею. [PERSON] після смерті батька отримав державний акт на спадкову земельну ділянку , одноосібно отримував в послідуючому орендну плату за її користування, тобто вступив в управління спадщиною після смерті батька. Згідно до довідки сільської ради разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті 05.11.2001 року зареєстрована за місцем проживання була його дружина та мати [PERSON] [PERSON] ,тобто можна вважати і її також , що прийняла спадщину після смерті чоловіка у вигляді обовязкової долі. Але виділяти окремо на її користь частини спадщини на цей час є недоцільним, адже 04.06.2004 року вона також померла та єдиним її сином є [PERSON]. 25 січня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть про що 27 січня 2016 року виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району було зроблено актовий запис № 5. На день відкриття спадщини [PERSON] належали домоволодіння , земельна ділянка та інші обєкти рухомого , нерухомого майна, а також вищенаведена земельна ділянка , що була ним прийнята у спадок після смерті батька [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину на перехід якої до нього він за життя не оформив належним чином. Як було зазначено вище , батьки [PERSON] померли , також 22.10.2001 року помер його єдиний син [PERSON] Володимирович.Єдиним спадкоємцем першої черги залишається його дружина [PERSON]. Вона належним чином звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та на частку спадкового майна вона вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом . Щодо земельної ділянки, яку її чоловік фактично прийняв у спадок після смерті батька, то на таке звернення приватний нотаріус надала позивач постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Просить суд визнати за нею, [PERSON], [INFO] і.п.н2091021448, в порядку спадкування за законом право власності на земельну ділянку( пай № 685) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва , площею 11,070 га , що належить [PERSON], померлому 05.11.2001 року , на підставі державного акту на право приватної власності на землю виданого громадянину України серії ІІІ ДП№ 093072 виданого 28.12.2001 року Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської оласті на підставі рішення 20 сесії 23 скликання № 150 а від 27.12.2001 року та зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп№ 5852. В судове засідання представник позивачки не зявився , надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги повністю підтримують та просять задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не зявився , надав суду заяву щодо розгляду справи без участі представника, просить надати копію рішення. Суд , вивчивши матеріали справи , заяви сторін , вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що 05 листопада 2001 року,помер [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про його смерть серії 1-КИ № 396124 виданим виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області про що в Книзі реєстрації смертей 07.11.2001 року було зроблено актовий запис № 29. На час відкриття спадщини ( час смерті спадкодавця ) [PERSON] належала земельна ділянка (пай № 685 ) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею - 11,070 гектари, що підтверджено було державним актом на право приватної власності на землю виданого громадянину України серії ІІІ-ДП № 093072 виданого 28.12.2001 року Українською сільською радою Петропавлівського району Дніпропетровської області на підставі рішення 20 сесії 23 скликання № 150а від 27.12.2001 року та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за Пп № 5852. За життя [PERSON] склав заповіт згідно до якого розпорядився на випадок смерті передати земельну ділянку площею 10,84 гектари, належну йому згідно сертифікату серії ДП № 0265169 виданого 26.04.1997 року виданого Української сільською радою, на користь його сина [PERSON]. Такий заповіт було посвідчено 03.09.2001 року секретарем виконкому Української сільської ради та був чинний на час відкриття спадщини після смерті [PERSON]. За життя на користь [PERSON] на підставі вищенаведеного сертифікату було виділено в натурі земельну ділянку, але державний акт на неї серії ІІІ-ДП № 093072 виготовлено було вже після його смерті. Отримав такий правовстановлюючий документ його син [PERSON] та відповідно земельною ділянкою розпоряджався саме він, - здавав її в оренду третім особам, отримував орендну плату за її користування, тобто вступив в управління нею. Згідно п. 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 суди по різному тлумачать пункти 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та необґрунтовано застосовують правила книги шостої ЦК до спадкових правовідносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, та не враховують роз'яснення, які містяться в абз. 3 п. 1 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7. Слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини). Отже, норми п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР. При вирішенні спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилась і була прийнята до 1 січня 2004 року, не допускається застосування судами норм ЦК 2003 року, а застосуванню підлягають норми законодавства, чинного на час відкриття спадщини, зокрема ЦК УРСР.У випадку, коли особи прийняли спадщину шляхом фактичних дій (вступ в управління та володіння спадковим майном), але не оформили права на спадщину, обґрунтованою є відмова суду в задоволенні позову про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки в цьому випадку підстави для пред'явлення позову та спір з приводу спадщини відсутні. Отже враховуючи вищенаведений лист суду касаційної інстанції спадкування після смерті [PERSON] повинно відбуватись за правилами Цивільного Кодексу УРСР. Згідно п. 2 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 при вирішенні спорів про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини судам слід звертати увагу на час відкриття спадщини та дію актів цивільного законодавства відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.Судам необхідно розмежовувати пропуск строку для прийняття спадщини, прийняття спадщини особами, які постійно проживали зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадщина відкрилась після 1 січня 2004 року, суди не повинні задовольняти вимоги про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном або задовольняти позови про визнання права власності на спадкове майно із зазначених підстав. Суди також не повинні задовольняти позови про визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавців, які померли до 1 січня 2004 року, і спадщина прийнята кимось із спадкоємців, у тому числі шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК УРСР) або перейшла до держави на підставі ст. 555 ЦК УРСР. Передбачений ст. 549 ЦК УРСР шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. У разі продовження зазначеного строку суд одночасно вирішує питання про визнання за позивачем права на належне йому майно, що збереглося в натурі, або на грошові суми, коли воно реалізоване. Така практика узгоджується із роз'ясненнями, що містяться в пунктах 3, 4 ППВСУ від 24 червня 1983 року № 4 "Про практику розгляду судами України справ про спадкування". Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Згідно ч. 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкування за законом має місце, коли та наскільки воно не змінено заповітом. Згідно ч. 1 ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на час смерті спадкодавця. Згідно ч. 1 ст. 529 Цивільного Кодексу УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР в редакції від 18.07.1963 року для набуття спадщини необхідно щоб спадкоємець її прийняв, а прийнята спадщина визнається належною спадкоємцю з моменту відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст. 549 ЦК УРСР від 18.07.1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном та якщо він подав до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п. 113 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, яка була чинною на час відкриття спадщини після смерті [PERSON], доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої держадміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Враховуючи , що [PERSON] після смерті батька отримав державний акт на спадкову земельну ділянку , одноосібно отримував в послідуючому орендну плату за її користування, тобто вступив в управління спадщиною після смерті батька його можна вважати таким , що належним чином прийняв спадщину згідно ч.1 ст. 549 ЦК РСР від 18.07.1963 року. Згідно до довідки сільської ради разом із спадкодавцем [PERSON] на день його смерті 05.11.2001 року зареєстрована за місцем проживання була його дружина та мати [PERSON] [PERSON] ,тобто можна вважати і її також , що прийняла спадщину після смерті чоловіка у вигляді обовязкової долі. Але виділяти окремо на її користь частини спадщини на цей час є недоцільним, адже 04.06.2004 року вона також померла та єдиним її сином є [PERSON]. 25 січня 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть про що 27 січня 2016 року виконкомом Української сільської ради Петропавлівського району було зроблено актовий запис № 5. На день відкриття спадщини [PERSON] належали домоволодіння , земельна ділянка та інші обєкти рухомого , нерухомого майна, а також вищенаведена земельна ділянка , що була ним прийнята у спадок після смерті батька [PERSON], але свідоцтво про право на спадщину на перехід якої до нього він за життя не оформив належним чином. Як було зазначено вище , батьки [PERSON] померли , також 22.10.2001 року помер його єдиний син [PERSON] Володимирович.Єдиним спадкоємцем першої черги залишається його дружина [PERSON]. [PERSON] належним чином звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського нотаріального округу Дніпропетровської області про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON] та на частку спадкового майна вона вже отримала свідоцтво про право на спадщину за законом . Щодо земельної ділянки, яку її чоловік фактично прийняв у спадок після смерті батька, то на таке звернення приватний нотаріус надала позивач постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у позивача оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно. Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 1 ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Згідно ч. 1 ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За життя [PERSON] заповіт не складав, а отже спадкування після його смерті здійснюється за законом. Відповідно до ч. 1ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за закоом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки Відповідно до абзацу 12 Розяснення Міністерства Юстиції України державним та приватним нотаріусам від 15.04.2010 року у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і, як наслідок, правовстановлюючий документ відсутній, питання належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Аналогічної думки дотримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справа, який в п. 4 лист про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 : якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК України, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, а відповідно до ч. 2 право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності не визнається представниками державних органів в звязку з відсутністю у позивача правовстановлюючого документу на таке майно, що і призвело до подання цього позову до суду. Щодо пропущення позивачем строку для прийняття спадщини суд вважає недоцільним розглядати це питання окремою вимогою, адже вирішення цього питання не надасть позивачу підстав для оформлення спадщини в звязку з відсутністю у неї правовстановлюючого документу про належність спадкового права спадкодавцю, а так як наданими до цього позову належними доказами доведено належність такого права спадкодавцю, то відповідно є всі підстави для визнання такого права за позивачем, як спадкоємцем другої черги. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved