Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Костопільського районного суду від 09 грудня 2013 року розірвано. Під час шлюбу придбане майно, що належить їм на праві спільної сумісної власності: шафа 2-х дверна вартістю 2000 грн., кухня вартістю 5000 грн., ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., телевізор кольоровий вартістю 3000 грн., пральна машина BOSH вартістю 2000 грн., морозильна камера вартістю 2500 грн., електром'ясорубка вартістю 1000 грн.,стінка меблева вартістю 3000 грн., холодильник вартістю 2000 грн., мікрохвильова піч вартістю 500 грн., хлібопіч електрична вартістю 500 грн., комп'ютер вартістю 1000 грн., прихожа (шафа купе) вартістю 3000 грн., дві шафи дитячих, два ліжка дитячих та тумбу під телевізор загальною вартістю 8 500 грн., земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0.10 га . За період перебування у шлюбі розпочато та завершено будівництво будинку [ADDRESS]. На даний час будівництво будинку закінчено, будинок придатний для проживання, однак не введений в експлуатацію. Посилаючись на те, що спірний будинок є спільною власністю подружжя, в якій частки майна дружини та чоловіка є рівними, [PERSON] просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS], 1/2 частину земельної ділянки, наданої для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0.10 га та виділити їй у власність із спільного майна подружжя: шафу 2-х дверну вартістю 2000 грн., кухню вартістю 5000 грн., ліжко двоспальне вартістю 2000 грн., пральну машину BOSH вартістю 2000 грн., електром'ясорубку вартістю 1000 грн., хлібопіч електричну вартістю 500 грн., комп'ютер вартістю 1000 грн., дві шафи дитячих, два ліжка дитячих та тумбу під телевізор загальною вартістю 8 500 грн. В ході розгляду справ позивач збільшила позовні вимоги подавши 26 грудня 2014 року заяву про збільшення позовних вимог вказавши, що при поділі спільного майна подружжя ( житлового будинку та земельної ділянки), вона просить суд збільшити її частку в майні враховуючи інтереси дітей, які залишаються проживати з нею, а саме визнати за нею право власності на 2/3 частки в спірному нерухомому майні. В судовому засіданні позивач та її представник адвокат [PERSON] збільшені позовні вимоги підтримали повністю, покликаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач позов визнав частково, проти поділу рухомого майна не заперечував. Вважає, що будинок та земельна ділянка підлягають поділу в рівних частках. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов визнав частково, мотивуючи тим, що оскільки житловий будинок не введений в експлуатацію, то він не підлягає поділу. Крім того, зазначив, що відсутні підстави для застосування ч.3 ст.70 СК України при поділі майна, оскільки позивачем необгрунтовано який розмір аліментів буде достатнім для забезпечення потреб дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Костопільського районного суду від 09 грудня 2013 року розірвано. Від подружнього життя сторони мають трьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO]., сина [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які проживають разом з позивачкою. Рішенням Костопільського районного суду від 14 серпня 2013 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/2 його заробітку (доходу). Рішенням Костопільського районного суду від 22 грудня 2014 року змінено розмір аліментів та стягнуто з відповідача [PERSON] аліменти в розмірі по 350 грн. в місяць на кожну дитину. В судовому засіданні відповідач визнав не заперечував проти поділу майна, яке було набуте за час шлюбу - меблів та побутової техніки. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне прийняти визнання відповідачем позову в частині поділу меблів та побутової техніки. Крім того, у період перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, ними було придбано земельну ділянку по [ADDRESS], що стверджується державним актом на право власності серії ЯГ №070564, на якій розпочато та завершене будівництво будинку, який не здано в експлуатацію. Відповідно до технічного паспорту загальна площа будинку становить 115,4 кв.м., житлова 72,6 кв.м., рік побудови 2007. Суд приходить до висновку, що спірний будинок був набутий в період шлюбу і являється спільною сумісною власністю, відповідно ст.60 СК України. Виходячи із положень статей 60, 69, 70 СК України, частини третьої статті 368 ЦК України, суд рахує, що незавершений будівництвом будинок, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток. Така ж сама правова позиція Верховного Суду України, яка викладена у справі №6-37цс13, постанова від 15 травня 2013 року. Суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання житлового будинку з надвірними будівлями об'єктом спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток, ґрунтуються на законі і підлягають до задоволення. Сімейний Кодекс України (ч.1 ст.70) визначає, що розмір часток при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, є рівними. Відповідно до ч.3 ст.70 СК України за рішенням суду частка майна дружини або чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. В судовому засіданні встановлено, що малолітні діти проживають разом з позивачкою, вона опікується дітьми і несе основний тягар їх утримання після розлучення. Разом з тим, відповідач не вчиняє ніяких дій щоб належним чином забезпечити утримання своїх дітей, оскільки після визначеного розміру аліментів у частці від заробітку, відповідно до рішення Костопільського районного суду від 14 серпня 2013 року, він звільнився з постійного місця роботи за власним бажанням, що підтверджується записом в трудовій книжці та звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Рішенням Костопільського районного суду від 22 грудня 2014 року з відповідача [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 350 грн. на кожну дитину, що є менше ніж мінімальний розмір аліментів на одну дитину - 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд рахує, що розмір аліментів, які одержує позивач, недостатній для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування трьох дітей, що стверджується Актом обстеження житлових умов від 16 грудня 2014 року. Крім того, найстарший син [PERSON], 2005 року народження, є інвалідом з дитинства та має статус "дитина-інвалід", потребує постійного лікування, обстеження, санаторно-курортне лікування, що стверджується медичними довідками. Суд вважає, що дані обставини є підставами для застосування ч.3 ст.70 СК України і збільшення частки одного з подружжя в майні. В зв'язку з цим, суд відступає від засад рівності часток подружжя та визнає за позивачем право власності на 2/3 частини земельної ділянки площею 0,10 га та житлового будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved