Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягнути із нього аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі ? заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 30.10.2018 і до повноліття дитини. В обґрунтування позову посилається на наступне. З 07.09.1991 по 21.03.2018 сторони перебували у шлюбі. [INFO] в них народився син [PERSON]. Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Вказує, що відповідач у добровільному порядку коштів на утримання дитини їй не надає та не приймає участі в утриманні дитини. Відповідач інших осіб на утриманні не має. Він працездатний, має транспортний засіб, а тому може сплачувати аліменти на рівні 1/4 частини з усіх видів заробітку. Сторони про дату, час та місце судових засідань повідомлялися своєчасно судовими повістками про виклик, але в судове засідання не з'явилися. Сторони надали до суду заяви, в якій просять справу розглядати без їх участі, позивач на позові наполягає, відповідач позовні вимоги визнає повністю, але зазначає, що раніше добровільно надавав грошову допомогу синові, долучив фотокопії відповідних квитанцій. Згідно з ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. На підставі письмових заяв сторін судове засідання проведене за їх відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вивчивши заяви сторін, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, які є належними, допустимими і достовірними, суд приходить до висновку про необхідність позов задовольнити, виходячи із наступного. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. [PERSON] є громадянкою України, про що свідчить фотокопія її паспорту(а.с.3-4). [INFO] народився [PERSON], батьками якого я [PERSON] та [PERSON], про що свідчить фотокопія його свідоцтва про народження(а.с.7). Рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 21.03.2018, по справі №612/687/17, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано(а.с.6). Із довідки, наданої виконавчим комітетом Близнюківської селищної ради Близнюківського району Харківської області, вбачається що позивач проживає разом зі своїми дітьми(а.с.8). До матеріалів справи долучена фотокопія декларації про доходи відповідача, яка підтверджує його майновий стан. Так за 2017 рік відповідач отримав заробітну плату у розмірі 202630 грн. Крім того, 24295 грн. пенсії. Має задекларовані грошові активи - 200 тис. грн.(а.с.9-13) Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35-36, п. 90)0, і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Згідно ч.2 ст.182 цього ж Кодексу, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у ч.1 ст. 182 СК України які мають істотне значення. Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а оскільки позов було направлено до суду 30.10. 2018 року, то вони і мають бути присудженими з цього дня. Наведене і дає можливість суду дійти висновку про необхідність задоволення позову повністю. Відповідно до п.3 ч.1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" позивач звільнена від сплати судового збору. На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір у сумі 704 грн. 80 коп. стягується із відповідача на користь держави.

Outcome: approved