Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-01 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача[PERSON], третя особа: [PERSON], про визнання відповідача таким, що втратив право користування 17/100 частинами квартири [ADDRESS] Вказаний позов позивач обґрунтовує тим, що вона та третя особа є власниками в рівних частинах кожна, 17/100 частин квартири [ADDRESS] Власниками частини квартири (кімната №176) позивач та третя особа стали на підставі договору дарування, укладеного 27.10.2011 року між ними та відповідачем. Відповідач є батьком третьої особи по справі та колишнім чоловіком позивача. Спірна квартира є загальною, в цілому, складається з семи кімнат, загальною площею - 154,1 кв.м., житловою площею - 103, 8 кв.м. Частина квартири, а саме 17/100, що були подаровані відповідачу та третій особі становлять 1 кімнату, площею 17,60 кв.м., номер кімнати 176. В договорі дарування не було прописано жодних додаткових умов та вимог до нових власників квартири. Шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано в 2015 році. Згідно довідки комунального концерну «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва від 03.03.2017 року позивач мешкає та прописана в [ADDRESS], кімната 176, де займає житлову площу із 1 кімнати 17,60 кв.м. у загальній квартирі на 5 поверсі, а також вона є власником лицьового рахунку. Крім того, даною довідкою підтверджується факт реєстрації на спірній житловій площі позивача з 11.10.2012 року та відповідача з 31.03.2013 року. У даній частині квартирі фактично проживає позивач. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але разом з позивачем в квартирі не проживає більше року, в утриманні кімнати, сплаті комунальних послуг участі не приймає. Будь-яких відносин сторони не підтримують. Відповідач виїхав із спірної квартири добровільно, ніяких перешкод у користуванні спірним житлом з боку позивача та інших осіб відповідачу не чинилося. Відповідач, не проживаючи в спірній квартири але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачу в користуванні власністю, оскільки в неї виникають ускладнення з розпорядженням майном. Відповідач, який не проживає у квартирі [ADDRESS], втратив право на користування квартирою, внаслідок його відсутності без поважних причин понад один рік. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, якими відповідач не користується, але їх вартість нараховується. Факт не проживання відповідача у зазначеній квартирі підтверджується актом від 18.04.2017 року, затвердженим начальником ЖЕД-302. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позові, просила його задовольнити. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Третя особа: в судове засідання не з"явилась, про розгляд справи судом повідомлялась належним чином та завчасно. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з"явився без поважних причин, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Оскільки від нього не надійшла заява про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи та не повідомлено суд про причини неявки, а представник позивача не заперечувала щодо заочного розгляду справи, це дає підстави суду відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши доводи представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Із матеріалів справи вбачається, що позивач та третя особа є власниками в рівних частинах кожна, 17/100 частин квартири [ADDRESS], що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 08.11.2011 року та витягом з Державного реєстру правочинів від 27.10.2011 року. Власниками частини квартири (кімната №176) позивач та третя особа стали на підставі договору дарування, укладеного 27.10.2011 року між ними та відповідачем. Відповідач по справі є батьком третьої особи та колишнім чоловіком позивача. Спірна квартира є загальною, в цілому, складається з семи кімнат, загальною площею - 154,1 кв.м., житловою площею - 103,8 кв.м. Частина квартири, а саме 17/100, що були подаровані відповідачу та третій особі становлять 1 кімнату, площею 17,60 кв.м., номер кімнати 176. З копії свідоцтва про шлюб вбачається, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 27.05.2015 року. Згідно довідки Комунального концерну «Центр комунального сервісу» Деснянського району м. Києва від 03.03.2017 року позивач мешкає та прописана в [ADDRESS], кімната 176, де займає житлову площу із 1 кімнати 17,60 кв.м. у загальній квартирі на 5 поверсі, а також вона є власником лицьового рахунку. Також, вказаною довідкою підтверджується факт реєстрації на спірній житловій площі позивача з 11.10.2012 року та відповідача з 31.03.2013 року. Факт не проживання відповідача у зазначеній квартирі підтверджується актом від 18.04.2017 року, затвердженими начальником ЖЕД - 302. Відповідно до статті 41 Конституції України та статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів № № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Із вимог частини другої статті 405 ЦК України вбачається, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь - яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. При таких обставинах суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити, визнати відповідача таким, що втратив право користування 17/100 частинами квартири [ADDRESS]

Outcome: approved