Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-25 00:00:00

\~ \~ \~ \~В липні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 25 липня 2008 року в Оришківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №4. В шлюбі народилася дитина: син [PERSON], [INFO]. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та скандали, відповідачка відмовляється проживати з ним, слухала порад своїх батьків та часто проживала в них в [INFO]. В них відсутні взаєморозуміння та повага, тому просить розірвати шлюб. \~ \~ \~ \~Позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] позовні вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Просить після розірвання шлюбу їй залишити прізвище "Курій", сина [PERSON], [INFO], просить залишити проживати з нею, про що подала заяву. \~ \~ \~ \~Вислухавши позивача, відповідачку, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. \~ \~ \~ \~Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Гермак) [PERSON] уклали шлюб 25 липня 2008 року, який зареєстрували в Оришківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №4, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі 06 грудня 2008 року народилися дитина - син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження. Протягом останнього періоду відносини між сторонами погіршали. З будь-якого питання сімейного життя в них почали виникати різні непорозуміння, сварки, взаємні образи. Подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, спільно не проживають. Вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved