Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом в якому вказала, що проживає у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] з 2003 року, який вона придбала за 4 000,00 грн у [PERSON] за усним договором купівлі- продажу будинку. Із позовної заяви вбачається, що протягом всього періоду проживання позивачки у вищевказаному житловому будинку останньою постійно сплачувалися комунальні послуги, проведено газофікацію та ремонтні роботи у будинку. У серпні 2021 ПАТ «Харківгаз» припинив газопостачання у будинку в якому мешкає [PERSON] з причин відсутності у неї правовстановлюючих документів на цей будинок. Оскільки [PERSON] вибула за межі України, а позивач безперервно, добросовісно, відкрито володіє вищевказаним будинком більше 10 років, тому [PERSON] в уточнених позовних вимогах просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] , (загальною площею -56,30 кв. м та житловою площею -30,30 кв. м) з надвірними будівлями: Б- сарай, В- погріб, Г- л. душ, Д- вбиральня. Позивач [PERSON] у підготовче судове засідання не з`явилася, від її представника [PERSON] надійшла телефонограма про розгляд справи без її участі, в якій остання просила суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача - Зачепилівської селищної ради Харківської області Губченко О. у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Згідно вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В силу ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, розглянувши заяви сторін про розгляд справи без їх участі, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Судом із свідоцтва про право на спадщину за законом виданого 05.12.2002 р. державним нотаріусом Зачепилівської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за №773, вбачається, що [PERSON] успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в с. Леб`яже Зачепилівського району Харківської області загальною площею 56,7 кв.м та житловою площею 30,3 кв. м. Відповідно до довідок №142 та № 621 від 30.08.2021 виданих Леб`язьким старостинським округом №3 Зачепилівської селищної ради Харківської області, житловий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] до 2002 р. належав [PERSON] . Після його смерті право власності на будинок у грудні 2002 р. відповідно до свідоцтва про право на спадщину перейшло до його дружини [PERSON] , яка у 2003 році вибула на постійне місце проживання за межі країни. З 2003 р. у вищевказаному житловому будинку зареєстрована та мешкає [PERSON] , 1953 р.н., одна. Судом із довідки №620 від 30.08.2021 виданої Леб`язьким старостинським округом №3 Зачепилівської селищної ради Харківської області встановлено, що адресу житлового будинку в с. Леб`яже Красноградського району Харківської області де мешкає [PERSON] змінено з [ADDRESS] . У судовому засіданні також встановлено, що згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , за вищевказаною адресою знаходяться: А-1 -житловий будинок, Б- сарай, В- погріб, Г- л. душ, Д- вбиральня, Н-огорожа, Н-1-ворота. Згідно висновку про вартість майна наданого Директором КПТІ «Інвентаризатор» Куценко Г.Ю. від 20.10.2021 р. - вартість житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] станом на 20.09.2021 становить 56 700,00 грн. Позивачем як доказ того, що вона перебувала у договірних відносинах з ВАТ «Харківгаз» та постійно сплачувала послуги за спожитий природний газ та за доставку природного газу за адресою: [ADDRESS] , надано договори №451062 від 09.02.06 та №541062 від 20.08.2005 про надання послуг з газопостачання, укладені [PERSON] з ВАТ «Харківгаз» та квитанції ТОВ «ХАРКІВ ЗБУТ» про нарахування та сплату грошових коштів за спожитий природний газ та за його доставку, проте в договорах не зазначено точної адреси споживача [PERSON] - вказано лише с. Леб`яже, а по квитанціях суду неможливо визначити фізичну особу на яку нараховані такі платежі, оскільки на них можна встановити лише особовий рахунок платника, тому суд не може визнати такі докази належними та взяти їх до уваги при винесенні рішення. У Конституції України закріплені основні правові принципи регулювання відносин власності, головним з яких є принцип рівного визнання й захисту рівним чином усіх форм власності (статті 13, 14, 41). Конституційні положення про право власності відображені в нормах діючого законодавства, зокрема в статті 344 ЦК України, якою встановлені правила застосування набувальної давності як одного зі способів набуття права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Частиною 4 ст. 344 ЦК України визначено, що право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України обставинами, які мають значення для справи, і, які повинен довести сам позивач ( ч.1 ст. 81 ЦПК України), є законний об`єкт володіння, добросовісність, відкритість, безперервність володіння та його давність (тобто 10 років і більше). Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав" при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя ст. 344 ЦК України). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст. 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335, 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Враховуючи те, що власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , яка мешкає за межами України, а позивач [PERSON] добросовісно, відкрито, безперервно з 2003 р. володіє вищевказаним будинком з надвірними будівлями, тобто більше 18 років, суд, беручи до уваги визнання позову відповідачем, вважає за необхідне визнати за позивачем право власності за набувальною давністю на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (загальною площею -56,30 кв. м та житловою площею -30,30 кв. м) з надвірними будівлями: Б- сарай, В- погріб, Г- л. душ, Д- вбиральня. На підставі викладеного,

Outcome: approved