Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту належності їй, [PERSON] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , правовстановлюючого документу, а саме: договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №3787 від 27 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., згідно якого вона є власником квартири [ADDRESS] , в якому прізвище та ім`я покупця вказані « [PERSON] ». Свої вимоги мотивує тим, що на момент укладення договору купівлі-продажу квартири її особа посвідчувалась паспортом громадянки Республіка Молдова. Цей паспорт був перекладений з румунської мови, відповідно до якого її ім`я на українську мову було перекладено як « [PERSON] ». Після укладення договору купівлі-продажу квартири від 27 червня 2013 року вона, заявник отримала паспорт громадянки Республіки Молдова. Письмовий переклад тексту документа з румунської мови на українську мову було здійснено із зазначенням її імені українською мовою « [PERSON] ». 14 листопада 2017 року заявник зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на « [PERSON] ». Після реєстрації шлюбу, нею заявником отримано знову новий паспорт громадянки Республіки Молдова, в якому прізвище та ім`я зазначено « [PERSON] ». 24 жовтня 2018 року органом 5101 їй видана Посвідка на тимчасове проживання на території України на її ім`я « [PERSON] ». Таким чином, на даний час, відповідно до паспорту громадянки Молдова та посвідки на тимчасове проживання, її прізвище та ім`я зазначено « [PERSON] », а в правовстановлюючому документі на квартиру зазначено прізвище та ім`я « [PERSON] ». Якщо зміну прізвища вона документально може підтвердити, то ім`я було перекладено з самого початку перекладачем не вірно, а тому наявність цієї помилки в імені вплинуло у подальшому на порушення її прав як власника, оскільки вона не може документально підтвердити зміну імені, якої фактично не було. Зазначене стало приводом для звернення до суду. Заявниця в судове засідання не прибула, про час та місце розгляду справи повідомлялася відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.23). Подала заяву про розгляд справи у її відсутність (а.с.27). Заінтересована особа приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. в судове засідання не прибула, повідомлена належним чином (а.с.23). Подала заяву про розгляд справи у її відсутність згідно з вимогами чинного законодавства. Вимоги за заявою визнала, заперечень не має (а.с.26). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оцінивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, заяви сторін по справі, суд прийшов до висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою і підлягає задоволенню за таких підстав. Відповідно до статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Згідно з частиною першою та пунктом п`ятим частини другої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 частини першої ст.315 ЦПК України визначає, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Зі змісту зазначеної норми права, а також роз`яснень, викладених у пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» випливає, що в порядку окремого провадження суд розглядає справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений або знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; із заяви про встановлення факту не вбачається спору про право; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Отже, у судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки. Судовим розглядом встановлено, що заявник народилася [INFO] в м. Вулканешть Республіка Молдова і від народження іменувалася іменем «[PERSON]». В свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданому 18.12.1979 року Виноградівською сільською радою Вулканештського району Республіки Молдова її ім`я російською мовою зазначено « [PERSON] » (а.с.22). 16.07.2008 року заявнику було видано паспорт громадянки Молдови серії [NUMBER] , органом ОВІР Кишинеу, на ім`я « [PERSON] » (а.с.6-7). Цей паспорт був перекладений з румунської мови на українську перекладачем Мошул М. П . та 07.06.2013 року переклад посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., зареєстровано в реєстрі за № 2981, відповідно до якого ім`я заявника українською мовою перекладено як « [PERSON] » (а.с.8). 27 червня 2013 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено договір купівлі-продажу, зареєстрований в реєстрі за №3787, посвідчений приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., згідно якого заявник є власником квартири [ADDRESS] , в якому прізвище та ім`я покупця вказані « [PERSON] » (а.с.16). Нотаріус, посвідчуючи вказаний договір керувалася паспортом громадянки Молдова [NUMBER] від 16.07.2008 року та його перекладом від 07.06.2013 року на ім`я « [PERSON] ». Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 11.03.2019 року власником квартири за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] (а.с.17). 23.07.2014 року заявник отримала новий паспорт громадянки Молдови [NUMBER] , виданий ОО Кишинів на ім`я « [PERSON] » (а.с.9). Переклад вказаного паспорту на українську мову у подальшому було здійснено перекладачем Арабаджи О .В ., та посвідчено 09.10.2017 року приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області Апреленко Р.І., зареєстровано в реєстрі за №4837, 4838 (а.с.10). Згідно перекладу ім`я заявника « [PERSON] ». 14 листопада 2017 року заявниця зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище на " [PERSON] ". Згідно свідоцтва про шлюб виданим Болградським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області серії [NUMBER] , ім`я нареченої « [PERSON] », прізвище до шлюбу « [PERSON] » (а.с.11). Після реєстрації шлюбу, в зв`язку зі зміною прізвища, заявником отримано новий паспорт громадянки Республіки Молдова, виданий Агентством публічних послуг [NUMBER] від 23.04.2018 року, в якому прізвище та ім`я заявника зазначено « [PERSON] » (а.с.12). Переклад вказаного паспорту з румунської мови на українську здійснено перекладачем Арабаджи О. В ., та посвідчено 06.02.2019 року приватним нотаріусом Ізмаїльського міського нотаріального округу Одеської області Єфимовою Т.І., зареєстровано в реєстрі за №369, 370 (а.с.12). Згідно перекладу ім`я заявника « [PERSON] ». 24 жовтня 2018 року органом 5101 заявниці видано Посвідку на тимчасове проживання на території України [NUMBER] , строком дії до 23.10.2019 року, в якій ім`я заявниці зазначено « [PERSON] » (а.с.15). Таким чином, на даний час відповідно до паспорту громадянки Молдова та Посвідки на тимчасове проживання на території України, прізвище та ім`я заявниці « [PERSON] », тоді як в правовстановлюючому документі на квартиру зазначено прізвище та ім`я « [PERSON] ». Згідно довідки про реєстрацію місця проживання №0973/02-61 від 14.11.2018 року заявника, її ім`я зазначено « [PERSON] », зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.15). Картка платника податків 06.03.2019 року видана на ім`я [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Зазначені обставини свідчать, що заявник дійсно є власником квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу від 27.06.2013 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрованого в реєстрі за № 3787, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., в якому допущено помилку в написанні імені заявника «[PERSON]» згідно невірного перекладу (а.с.16). Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом (ч. 4 ст. 182 ЦК України). Відносини, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно всіх форм власності, їх обмежень та правочинів щодо нерухомості регулює Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004 року N 1952-IV, із змінами і доповненнями. Договір купівлі-продажу квартири був посвідчений приватним нотаріусом, та зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.16-17). Згідно зі ст. 7 Закону України «Про нотаріат», нотаріус, який вчиняє нотаріальну дію, у своїй діяльності керується Законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №196/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. На підставі п.3 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» встановлення особи здійснюється за паспортом або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює). Приватний нотаріус Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. листом від 18.03.2019 року за №548/01.16 відмовила заявниці у внесенні змін до договору купівлі-продажу квартири, оскільки на час укладення цього договору заявницею було надано паспорт громадянки Молдови з перекладом на українську мову, в якому її ім`я зазначено було « [PERSON] », та рекомендовано звернутися до суду (а.с.19). Згідно з листом Верховного Суду України «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 01 січня 2012 року коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 Цивільно-процесуального кодексу України (в попередній редакції) громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. За ст.6 Європейської конвенції з прав людини визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту належності заявнику договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №3787 від 27 червня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І., квартири [ADDRESS] заявнику необхідно для підтвердження своїх прав як власника цього житла. При таких обставинах суд приходить до висновку про те, що вимоги заявниці є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved