Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

В грудні 2018 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу, в якому зазначила, що з 20.01.2001 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини з відповідачем не підтримують, оскільки мають різні погляди на життя при вирішенні соціально-побутових питань, що унеможливлює подальше перебування у шлюбі. Спільного господарства не ведуть, спору про розподіл майна не виникає. Подальше збереження шлюбу та примирення неможливі та суперечать інтересам подружжя, тому у судовому порядку шлюб вона просить розірвати та стягнути з відповідача на її користь судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору.Також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». До підготовчого судового засідання позивач не з'явилась, в позовній заяві просила розглянути справу без її участі. Відповідач до підготовчого судового засідання не прибув, подав заяву, в якій зазначив, що позов визнає повністю, не заперечує проти його задоволення. Щодо стягнення з нього судового збору на користь позивача, зазначив, що він визнає позов на підготовчому засіданні у зв'язку з чим зауважив, що в цьому випадку стягується не вся сума судового збору, а лише 50% судового збору, сплаченого при поданні позову. Також, зазначив, що він є учасником бойових у зв'язку з чим вважає, що він взагалі звільнений від сплати судового збору. У відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 20 січня 2001 року, сторони по справі зареєстрували шлюб 20.01.2001 року у Мелекинській сільській раді Першотравневого району Донецької області, актовий запис № 1 (а.с.4). Від шлюбу мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 15.03.2004 року. Згідно зі ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище «[PERSON]». Крім того, відповідно до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України об ставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо до стовірно сті цих об ставин або добровільно сті їх визнання. Об ставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх пред ставників. Встановивши, що між сторонами втрачено взаєморозуміння та почуття любові, примирення подружжя є неможливим, подальше спільне життя та збереження шлюбу між ними неможливо і не відповідає інтересам подружжя, суд дійшов висновку про те, що збереження сім'ї є неможливим, шлюб між сторонами існує формально і тому може бути розірваним. Таким чином, суд, оцінивши докази в їх сукупності, вважає за необхідне задовольнити позов, розірвавши шлюб між сторонами по справі. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку ст.141 ЦПК України. Щодо звільнення відповідача від сплати судового збору суд зазначає наступне. Відповідно до п.13 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються учасники бойових дій у справах, пов'язаних з порушенням їхніх прав. Отже, згідно вказаної норми Закону учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору коли вони виступають у справах з приводу захисту порушених прав як позивачі. В даному випадку статус відповідача не надає пільг, передбачених учаснику бойових дій вищевказаною нормою Закону. Таким чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, у відповідності зі ст. 142 ЦПК України, позивачу слід повернути судовий збір в сумі 352,40 грн. з державного бюджету та стягнути з відповідача на її користь 352,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved