Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] на житловий будинок № 5 по вул. Перемоги в с. Бортники Тульчинського району Вінницької області. В ході судового розгляду позивач уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на 1/2 частину житлового будинку № 5 по вул. Перемоги в с. Бортники Тульчинського району після смерті 27.02.2007 року матері [PERSON] та на 1/2 частину цього будинку в порядку спадкування після смерті 18.06.2014 року батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] послалася на те, що станом на квітень 1991 року вказаний будинок відносився до категорії колгоспних дворів, членами якого, крім батька, була також і її мати [PERSON] З огляду на те, що вона спадщину прийняла і після смерті матері, і після смерті батька, однак у видачі свідоцтв про право на спадщину на дане спадкове майно їй нотаріусом відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на будинок, інакше як в судовому порядку захистити своє право вона не в змозі. В судове засідання позивач та її представник не з'явились, від представника позивача до суду надійшла письмова заява з проханням розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не зявився. Від нього до суду надійшла письмова заява, в якій він не заперечує проти позову [PERSON]та просить розглядати справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 288016, виданого 23 червня 2004 року Виконкомом [PERSON] сільської ради Тульчинського району Вінницької області, судом встановлено, що 18 червня 2014 року помер [PERSON] (а.с.5). З копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 060529, виданого 28 лютого 2007 року Виконкомом [PERSON] сільської ради Тульчинського району Вінницької області, судом встановлено, що 27 лютого 2007 року померла [PERSON] (а.с.90). Згідно рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.07.2016 року, встановлено юридичний факт, що [PERSON], який помер 18.06.2014 року, являється батьком [PERSON], [INFO] (а.с.6-7). Згідно відповіді від 09.06.2016 року № 396 КП «Тульчинське МБТІ», адресованої нотаріусу, судом встановлено, що станом на 29.12.2012 року згідно архівних даних право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: вул. Перемоги, 5, с.Бортники, Тульчинський район, Вінницька область, не зареєстровано (а.с. 8). Про відсутність реєстрації права власності на вказаний будинок свідчить наявна в матеріалах справи копія технічного паспорта від 11 червня 2016 року (а.с.11-12). З довідок виконкому [PERSON] сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 03.08.2016 року № 4 та від 15.09.2016 року № 235 житловий будинок № 5 по вул. Перемоги в с. Бортники відносився до категорії колгоспних дворів і був зареєстрований в погосподарській книзі № 9 з 1996 р. по 2000 р. за особовим рахунком 423. До членів цього двору входили [PERSON] та [PERSON]. Право власності на житловий будинок не видавалось, земельна ділянка рахується за покійним [PERSON] (а.с.9, 37). Відповідно до довідки виконкому [PERSON] сільської ради Тульчинського району Вінницької області від 08.06.2016 року № 175 вбачається, що після смерті [PERSON] спадкоємицею за законом залишилась [PERSON], інших спадкоємців немає (а.с.10). Також судом встановлено, що згідно постанов державного нотаріуса Тульчинської держнотконтори від 22.11.2016 року № 05/02-31 та № 806/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку № 5 по вул. Перемоги в с. Бортники після смерті батька [PERSON] та на 1/2 частину даного будинку після смерті матері [PERSON] у зв'язку з відсутністю оформленого права власності на вказаний будинок (а.с. 123-124). З дослідженої в ході судового розгляду копії спадкової справи № 645/2014, відкритої після смерті 18.06.2014 року [PERSON], судом встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті батька прийняла, оскільки звернулася з відповідною заявою до нотаріуса у передбачений законом строк (а.с. 40). 23.08.2016 року [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] на земельну ділянку, розташовану на території [PERSON] сільської ради площею 4,98 га. (а.с. 60). З копії спадкової справи № 306/07, відкритої після смерті 27.02.2007 року [PERSON], судом встановлено, що [PERSON] залишилась єдиним спадкоємцем після смерті матері, спадщину прийняла (а.с. 82) та 23.09.2011 року їй видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку площею 5,07 га на території [PERSON] сільської ради та майновий пай у розмірі 7807 грн., який перебуває у КСП "Бортники" (а.с. 102, 103), 17.01.2017 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на грошові вклади (а.с. 107). При вирішенні даного спору суд розмежовує час і підстави виникнення права власності у спадкодавців, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності, та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. В даному випадку до спадкування підлягають застосуванню норми ЦК України, оскільки судом встановлено, що спадщина після смерті спадкодавців [PERSON] та [PERSON] відкрилась після набуття ним чинності. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. За змістом ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України визначає, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Аналіз даних законодавчих норм дає підстави зробити висновок про те, що умовою переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості, в тому числі житлові будинки, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. За змістом ч. 3 ст. 3 Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим законом за умов, якщо реєстрація була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Виникнення права власності на будинки споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». З досліджених доказів, суд приходить до висновку, що право власності на спірний будинок виникло у спадкодавців до набрання чинності ЦК України, а тому при вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно застосуванню підлягає законодавство, діюче на час виникнення цього права, зокрема положення ЦК УРСР 1963 року, закону України «Про власність», закону України «Про місцеві ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», постанови Ради міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в УРСР», Вказівки по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 року за № 112/5, Вказівки по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджені Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 року № 5-24-26, Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР від 31.01.1966 року, Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами УРСР, затверджена наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року № 45/5. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавались в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. За змістом вказаного нормативного акта, а також Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. Записи у по господарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до ст. 120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Частина 2 ст. 123 ЦК УРСР 1963 року визначала, що розмір частки члена колгоспного двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Отже, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. З огляду на встановлені під час розгляду справи обставини, зокрема на статус будинку, який є спадковим майном, як колгоспного двору, та склад цього двору станом на 15.04.1991 року, до якого входили покійні [PERSON] та [PERSON], виходячи із рівності часток членів колгоспного двору, суд приходить до висновку, що станом на день відкриття спадщини кожному із спадкодавців [PERSON] та [PERSON] належало право власності на 1/2 частину будинку № 5 по вул. Перемоги в с. Бортники. Приймаючи до уваги, що в ході судового розгляду підтверджено факт прийняття позивачем спадщини як після смерті матері [PERSON], так і після смерті батька [PERSON], суд приходить до висновку про обгрунтованість позовних вимог [PERSON] та вважає можливим їх задовольнити. На підставі викладеного та

Outcome: approved