Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, надання дозволу на виїзд дитини, яка не досягла 16-ти річного віку без згоди та супроводу батька звернулась [PERSON] у якому просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошові сумі 1800,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття; надати дозвіл на виїзд з України малолітній дитині [PERSON], [INFO] у супроводі її матері [PERSON], [INFO], здійснювати виїзди за межі території України без дозволу (згоди) та супроводу батька [PERSON], строком на три роки та стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по справі. В судове засідання позивач не з'явилась, від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивача та представника позивача, позовні вимоги зазначені у позовній заяві [PERSON] підтримують у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимог визнав частково. Не заперечив проти задоволення позовних вимог в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки в розмірі по 1800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги в частині надання дозволу на виїзд дитини, яка не досягла 16-ти річного віку без згоди та супроводу батька не визнав та просить суд відмовити у їх задоволенні посилаючись на ті обставини, що він у добровільному порядку надавав позивачу згоду на тимчасові поїздки малолітньої доньки [PERSON] за кордон, що підтверджується нотаріально посвідченими заявами. Тому з цих підстав, просить суд у задоволенні позовних вимог в цій частині позивачу відмовити. Та просить суд відмовити в частині позовних вимог позивача про стягнення з нього судових витрат. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження (повторне) серії [NUMBER] виданим 11 червня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Рівне, про що складено відповідний актовий запис №1266. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Рівненського міського суду від 20 лютого 2012 року по справі №2-7245/11 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу позовні вимоги позивача задоволено. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано; неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а також те, що в судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 1800,00 грн. щомісячно визнав повністю, тому суд вважає, що в цій частині позов підлягає до повного задоволення. Що стосується позовних вимог позивача про надання дозволу на виїзд дитини, яка не досягла 16-ти річного віку без згоди та супроводу батька суд вважає, що в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно принципів 4 та 7 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Відповідно до п.3 ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. У своїй позовній заяві позивач просить суд надати дозвіл на виїзд з України малолітньої доньки [PERSON] та здійснювати виїзд за межі території України без дозволу (згоди) та супроводу батька - відповідача по справі посилаючись на ті обставини, що відповідач не надає передбачений законом дозвіл на виїзд дитини за кордон. Однак, дані твердження суд не приймає до уваги та розцінює їх, як намагання позивача ввести суд в оману виходячи з наступного. З дослідженої в судовому засіданні заяви, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинець В.П. 11 травня 2016 року та зареєстрованої в реєстрі за №753 вбачається, що [PERSON], батько, дає свою згоду на відкриття та виготовлення візи, виготовлення всіх необхідних проїзних документів, оформлення страхового поліса та тимчасову поїздку його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] за кордон до Туреччини в період з 01 червня 2016 року по 20 червня 2016 року з метою відпочинку та оздоровлення у супроводі матері [PERSON], яка несе повну відповідальність за життя, здоров'я його доньки в дорозі та за кордоном, забезпечує своєчасне повернення її на Україну, а також приймає всі необхідні рішення стосовно їхньої дитини. Підстав, передбачених ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», які б обмежували право виїзду їхньої дитини за кордон, немає. З дослідженої в судовому засіданні заяви, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинець В.П. 23 травня 2017 року та зареєстрованої в реєстрі за №969 вбачається, що [PERSON], батько, дає свою згоду на відкриття та виготовлення візи, виготовлення всіх необхідних проїзних документів, оформлення страхового поліса та тимчасову поїздку його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] за кордон до Туреччини в період з 10 червня 2017 року по 25 червня 2017 року з метою відпочинку та оздоровлення у супроводі матері [PERSON], яка несе повну відповідальність за життя, здоров'я його доньки в дорозі та за кордоном, зобов'язується вжити всіх необхідних заходів для безпечного перебування її за кордоном і по закінченню строку перебування в цій країні забезпечить своєчасне повернення їхньої дитини в Україну. З дослідженої в судовому засіданні заяви, посвідченої приватним нотаріусом Рівненського районного нотаріального округу Олинець В.П. 15 травня 2018 року та зареєстрованої в реєстрі за №652 вбачається, що [PERSON], батько, дає свою згоду на відкриття та виготовлення візи, виготовлення всіх необхідних проїзних документів, оформлення страхового поліса та тимчасові поїздки його малолітньої доньки [PERSON], [INFO] за кордон до Республіки Польща та інших країн Шенгенської угоди (Австрія, Бельгія, Греція, Данія, Естонія, Ісландія, Королівсьво Іспанія, Італія, Латвія, Ліхтенштейн, Литва, Люксембург, Мальта, Нідерланди, Німеччина, Норвегія, Португалія, Словаччина, Словенія, Угорщина, Фінляндія, Франція, Чеська Республіка, Швеція, Швейцарія), а також до Турецької Республіки, Грузії в період з 22 травня 2018 року по 22 травня 2019 року з метою відпочинку та оздоровлення у супроводі її матері, [PERSON], яка несе повну відповідальність за життя, здоров'я його доньки в дорозі та за кордоном, зобов'язується вжити всіх необхідних заходів для безпечного перебування її за кордоном і по закінченню строку перебування в цих країнах забезпечить своєчасне повернення їхньої дитини в Україну. З даних заяв вбачається, що відповідач у добровільному порядку надає позивачу згоду на відкриття та виготовлення візи, всіх необхідних проїзних документів, оформлення страхового поліса та тимчасові поїздки їх з позивачкою малолітньої дитини [PERSON] [INFO]. Будь-яких письмових доказів на спростування даних заяв ні позивач ні її представник суду не надали. Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності суд вважає, що в цій частині позовних вимог позивачу слід відмовити за їх недоведеністю. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду в частині стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави. Що стосується позовних вимог про стягнення судових витрат за подання позовної заяви до суду в частині надання дозволу на виїзд дитини, яка не досягла 16-ти річного віку без згоди та супроводу батька, які позивач сплатила при подачі позову до суду в розмірі 704,80 грн., суд вважає, що оскільки у задоволенні позовних вимог в цій частині було відмовлено, тому і не підлягають до задоволення і позовні вимоги в частині стягнення судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved