Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] (надалі - позивач) звернулася до суду с позовною заявою до [PERSON] (надалі - відповідач), про визнання права власності на домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS] Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що з 1993 року мешкає за зазначеною адресою, вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] до його смерті [INFO] р. Після його смерті, вона успадкувала 7/9 часток домоволодіння, його мати успадкувала 2/9 частки домоволодіння. Після прийняття спадщини мати чоловіка виїхала з будинку в Черкаську область, м. Звенигородка, де й мешкала до своєї смерті [INFO] р. Дотепер вона безперервно та відкрито користується цим житловим приміщенням, доглядає за будинком, здійснює ремонт, сплачує комунальні послуги, тобто ставиться до спірного майна як до свого, інше житло у неї відсутнє. Тому просить суд визнати за нею право власності на 2/9 часток спірного домоволодіння за набувальною давністю. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлену позовну підтримали повністю, просили її задовольнити. [PERSON] надала до суду заяву, в якій не заперечувала проти заявлених позовних вимог та просила суд розглянути справу без її участі. Треті особи надали до суду заяви про розгляд справ без їх участі. Суд, вислухавши позивача, вивчивши письмові докази по справі, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлені наступні обставини справи. [INFO] р. помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Після його смерті відкрилася спадщина, яка складалася з будинку за адресою: [ADDRESS], яку за заповітом отримала [PERSON] в розмірі 7/9 часток, та [PERSON] в розмірі 2/9 часток. Право власності на будинок за адресою: [ADDRESS], зареєстровано в ОКП "Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації" за [PERSON] в розмірі 7/9 часток, та [PERSON] в розмірі 2/9 часток. [INFO] р. померла [PERSON]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, спадкоємцем спадкового майна, а саме, земельної ділянки (пай) стала [PERSON]. Частка нерухомого майна, а саме 2/9 частки будинку за адресою: [ADDRESS], не була охоплена заповітом. Свідки [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні підтвердили факт того, що [PERSON] безперервно відкрито володіє і користується зазначеним нерухомим майном, утримує його в належному стані, сплачує за комунальні послуги. Отже, встановлено, що позивач 15 років постійно проживає в будинку за вищевказаною адресою, претензій щодо законності його вселення та володіння житлом юридичні чи фізичні особи за цей час не пред'явили. Зі змісту ст. 344 Цивільного кодексу України випливає, що у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним. Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років. Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Тому встановлення добросовісності залежить від підстав набуття майна. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України набувачеві достатньо володіти чужим майном із дотриманням вимог, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Підстави набуття права власності визначені Главою 24 Цивільного кодексу України. Відповідно до норм ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 344 Цивільного кодексу України встановлено, що однією з підстав набуття права власності є набувальна давність. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим кодексом - з 1 січня 2001 року. Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року та відповідно приписи ст. 344 Цивільного кодексу України поширюються лише на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Враховуючи те, що позивачка користується, володіє часткою домоволодіння з 1999 року, то зі спливом десяти років, вона набула право звернутись до суду із позовом про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відповідно до ст. 344 Цивільного кодексу України. Таким чином як поясненнями свідків так і матеріалами справи встановлено факт тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння позивачем домоволодінням більш як десять років, як своїм власним майном, без певного юридичного титулу. Визнання за позивачем права власності на будинок за адресою [ADDRESS] за набувальною давністю не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. На підставі викладеного та

Outcome: approved