Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. В обґрунтування заяви вказала, що 10.04.2009 року помер її батько [PERSON], який на день смерті був зареєстрований [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина. На день смерті батька проживала разом з ним без реєстрації, тому після смерті батька вона прийняла спадщину в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 1268 ЦК України і не подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. В грудні 2015 року, з метою оформлення права на спадщину, вона звернулася до Шепетівської районної державної нотаріальної контори, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки строк для прийняття спадщини, передбачений ст. 1270 ЦК України сплив, а факт постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини нею не підтверджено. У судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримала повністю з підстав, викладених у заяві. Представник Судилківської сільської ради у судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ст.ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини у шестимісячний термін з часу відкриття спадщини. Ст. 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні"передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що 10 квітня 2009 року помер батько заявника [PERSON], який був зареєстрований та постійно проживав [INFO]. Після його смерті відкрилась спадщина на будинок. Відповідно до довідки Шепетівської районної державної нотаріальної контори №2751/01-16 від 22 грудня 2015 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з пропуском встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини. Інших спадкоємців немає. Судилківська сільська рада із заявою про визнання спадщини відумерлою після смерті [PERSON] до суду не зверталась. За змістом п. 3.22 розділу 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого 22 лютого 2012 року за № 282/20595, у разі відсутності у паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті проживав разом із спадкодавцем. З довідки Судилківської сільської ради № 1048 від 21.04.2009 року та свідчення односельчан слідує, що [PERSON], яка зареєстрована [INFO], фактично проживає [INFO], здійснила поховання свого батька [PERSON], який помер 10.04.2009 року. З урахуванням віку [PERSON] слід прийти до висновку, що він потребував догляду та допомоги і не міг проживати самостійно в сільській місцевості, в зв'язку з цим і проживав разом із заявницею по вул. Леніна, 21 в с. Білокриниччя Шепетівського району. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] також підтвердили, що [PERSON] за півроку до смерті її батька [PERSON] проживала разом з ним по вул. Леніна, 21 в с. Білокриниччя Шепетівського району Хмельницької області, де доглядала за ним. Визнання факту постійного проживання зі спадкодавцем заявнику необхідно для оформлення спадкових на спадкове майно, що залишилося після смерті [PERSON] Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] на час його смерті та відкриття спадщини, по вул. Леніна, 21 в с. Білокриниччя знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. [PERSON], будучи єдиною спадкоємицею після смерті батька [PERSON], на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем, у шестимісячний термін не заявила про відмову від спадщини, а тому відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що заяву належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для заявника певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Відповідно до ч. 7 ст. 235 ЦПК України судові витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved