Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-27 00:00:00

В жовтні 2020 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 07 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області, актовий запис №348. [INFO] від подружнього життя у сторін народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18 січня 2018. [INFO] від подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Позивач зазначає, що з серпня 2020 року вона фактично сама виховує дітей, піклується про стан їх здоров`я та забезпечує дітей усім необхідним для їх повноцінного та гармонійного розвитку. Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають разом з нею за адресою: [ADDRESS] , а також повністю перебувають на її утриманні, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи №334, довідкою №404 та актом обстеження житлово-побутових умов складеним депутатом Білогородської сільської ради 10 вересня 2020 року. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Враховуючи вищенаведене, просила суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення трирічного віку сином - [PERSON] , [INFO] , починаючи з моменту звернення із позовом до суду. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.10.2020 року відкрито спрощене позовне провадження. Визначено відповідачу строк на подання відзиву на позов у порядку, передбаченому ст. 178 ЦПК України, - 15 днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Позивачу роз`яснено право подати до суду відповідь на відзив у порядку, передбаченому ст. 179 ЦПК України, протягом 15 днів з дня отримання відзиву відповідача на позов. 05.11.2020 року відповідач [PERSON] на адресу суду надіслав відзив на позовну заяву, де зазначив, що повністю заперечує проти нього, вважає його не обгрунтованим та безпідставним. Зокрема наголошує, що всі роки подружнього життя був і лишається гідним та вірним чоловіком, намагався стати батьком і дітям позивача від першого шлюбу. Любить дружину і дітей, але старший син позивача [PERSON] не сприймає його як батька. З моменту, як він пішов від позивача, почав сплачувати аліменти на утримання своїх дітей. 14.10.2020 сплатив аліменти за двох дітей на суму 1859 грн. (по 50% мінімального прожиткового мінімуму на одну дитину віком до 6ти років) та буде продовжувати сплату аліментів щомісячно. 22.10.2020 року перерахував кошти в рахунок відшкодування 50% за ліки. Вказує, що постійно надає позивачу допомогу з різних її потреб та потреб спільних дітей, так і її дітей. Так, 20.09.2020 привіз на прохання позивача підгузки для обох дітей та дитяче харчування дитині. 13.10.2020 возив позивача та обох дітей до лікаря окуліста. 14.10.2020 - возив [PERSON] у її справах - придбання телефону для її дочки [PERSON] . 17.09.2020 - на прохання позивача терміново привозив їй ліки з Києва коли вона захворіла та їй було погано. Позивач не надає йому можливості регулярно бачитися з дітьми, шантажує та погрожує. Вимагає перш ніж приїхати до дітей щось купувати додатково, або давати додаткові кошти. Посилаючись на вищевикладене просив суд відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явилась, просила суд проводити розгляд справи за її відсутності. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, врахувавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи‚ оцінивши наявні письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню таких підстав. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 07 липня 2017 р. у виконавчому комітеті Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області (актовий запис № 348), що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . [INFO] від подружнього життя у сторін народилася донька - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , видане Києво-Святошинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області від 18 січня 2018. [INFO] від подружнього життя у сторін народився син - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим виконавчим комітетом Білогородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області. Станом на день розгляду справи, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте, з серпня 2020 р. проживають окремо. Звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дружини, позивач посилається на те, що вони з відповідачем проживають окремо. Діти проживають разом з нею. Добровільної згоди з приводу матеріального утримання дружини між ними не досягнуто. При цьому, позивач не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, в зв`язку з чим позивач звернулася до суду. Положеннями ч. 2 ст. 51 Конституції України закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.ч. 7, 10 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як роз`яснено в п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до положень ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Вирішуючи питання про розмір аліментів, суд враховує вимоги ст.ст. 182, 183 СК України. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, проте, з серпня 2020 проживають окремо. Малолітній син сторін - [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем. Зазначені обставини сторонами не заперечувались. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач є працездатним, та, відповідно до ст. 180 СК України, зобов`язаний утримувати свою дитину. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аналізуючи матеріали справи щодо порядку утримання та способу життя, який склався відносно утримання малолітньої доньки сторін, з врахуванням: віку дитини, стану здоров`я, витрат на забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров`я та відпочинок, а відповідач зобов`язаний утримувати дитину до досягнення повноліття, згідно ст. 180 СК України, і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації життя, суд прийшов до висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини підлягає задоволенню. При цьому, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Відповідач позовні вимоги не визнав, посилаючись на їх необґрунтованість. Відповідно до ч. 4 ст. 75 СК України, один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. 3 ст. 84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років. Згідно ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є не працездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини справи, з урахуванням принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини та можливостей відповідача, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача до досягнення сином - [PERSON] , [INFO] , трьохрічного віку. Частина 6 ст. 141 ЦПК України передбачає, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судовий збір в сумі 840,80 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави, так як позивач при подачі позовної заяви про стягнення аліментів звільнена від його сплати на підставі закону. Рішення про стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць, відповідно до ст. 430 ЦПК України.

Outcome: approved