Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-04 00:00:00

В жовтні місяці 2018 року [PERSON] звернулася до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до [PERSON], третя особа: Четверта дніпровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, [INFO] року помер її батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 20 грудня 1976, актовий запис №2179, виданого Індустріальним ЗАГС м. Дніпропетровська. Після якого відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Позивач звернулася до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], проте постановою державного нотаріуса від 27.04.2018 року позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на те, що [PERSON] не надано правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця, а також державна реєстрація права власності на спадкове майно не проводилась. Позивач вказує, що на підставі акту від 29.07.1949 року про відвід земельної ділянки під забудову житлового будинку та огороду, її батькові було виділено земельну ділянку по [ADDRESS]) та затверджено план будівництва житлового будинку. В 1950 році [PERSON], на відведеній йому земельній ділянці, було побудовано житловий будинок, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., з повним дотриманням вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся № 699 від 17.10.1980 року, домоволодінню [ADDRESS] Проте за час свого життя батько позивача не звернувся за свідоцтвом про право власності на вищезазначений житловий будинок, хоча і був його власником з моменту завершення його будівництва. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його дочка, позивач по справі [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.04.1949 року, актовий запис №57 та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 13 березня 1985 року, актовий запис 264, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, а також син, відповідач по справі, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26.12.1961 року. Враховуючи викладене, позивач просить визнати за нею [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] року. Не погодившись з позовними вимогами, відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій посилався на те, [INFO] року помер його батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 20 грудня 1976, актовий запис №2179, виданого Індустріальним ЗАГС м. Дніпропетровська. Після якого відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] звернувся до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], проте постановою державного нотаріуса від 27.04.2018 року відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на те, що [PERSON] не надано правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця, а також державна реєстрація права власності на спадкове майно не проводилась. [PERSON] вказує, що батькові на підставі акту від 29.07.1949 року про відвід земельної ділянки під забудову житлового будинку та огороду було виділено земельну ділянку по [ADDRESS]) та затверджено план будівництва житлового будинку. В 1950 році [PERSON], на відведеній йому земельній ділянці, було побудовано житловий будинок, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., з повним дотриманням вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся № 699 від 17.10.1980 року, домоволодінню [ADDRESS] Проте за час свого життя батько не звернувся за свідоцтвом про право власності на вищезазначений житловий будинок, хоча і був його власником з моменту завершення його будівництва. Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його дочка, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.04.1949 року, актовий запис №57 та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 13 березня 1985 року, актовий запис 264, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, а також син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26.12.1961 року. Враховуючи викладене, позивач за зустрічним позовом просить визнати за ним [PERSON] право власності на 1/2 частину будинку [ADDRESS], загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO] року. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила задовольнити. Позовні вимоги зустрічної позовної заяви визнала та проти їх задоволення не заперечувала. В судове засідання відповідач не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, первісний позов визнав та проти його задоволення не заперечував. Позовні вимоги зустрічної позовної заяви підтримав та наполягав на їх задоволенні. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 20 грудня 1976, актовий запис №2179, виданого Індустріальним ЗАГС м. Дніпропетровська. Після якого відкрилась спадщина, до складу якої входить домоволодіння, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Спадкоємцем першої черги після померлого [PERSON] є його дочка, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 16.04.1949 року, актовий запис №57 та свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] від 13 березня 1985 року, актовий запис 264, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом ЗАГС м. Дніпропетровська, а також син, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] від 26.12.1961 року. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. В листі ВССУ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року зазначається: «судам слід звернути увагу, що на час відкриття спадщини в період чинності ЦК УРСР його нормами було передбачено певні дії, які свідчили про прийняття спадщини, у тому числі прийняття спадщини шляхом вступу у володіння та управління спадковим майном (фактичне прийняття спадщини).» Відповідно до ч. 1,2 ст. 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину, адже вступили у володіння спадковим будинком у якому вони постійно проживали та постійно зареєстровані, як на час відкриття спадщини так і по сьогоднішній день. Зазначена обставина підтверджується довідкою голови квартального комітету та копією домової книги. Сторони звернулися до Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON], проте постановою державного нотаріуса від 27.04.2018 року сторонам відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з посиланням на те, що ними не надано правовстановлюючого документа на ім'я спадкодавця, а також державна реєстрація права власності на спадкове майно не проводилась. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі акту від 29.07.1949 року про відвід земельної ділянки під забудову житлового будинку та огороду було виділено земельну ділянку по [ADDRESS]) та затверджено план будівництва житлового будинку. В 1950 році [PERSON], на відведеній йому земельній ділянці було побудовано житловий будинок, загальною площею 47,1 кв.м., житловою площею 33,5 кв.м., з повним дотриманням вимог чинного на той час законодавства. Відповідно до повідомлення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів трудящихся № 699 від 17.10.1980 року, домоволодінню [ADDRESS] За час свого життя [PERSON] не звернувся за отриманням свідоцтва про право власності на вищезазначений житловий будинок, хоча і був його власником з моменту завершення його будівництва, що підтверджується відповідю КП «ДМБТІ» від 20.04.2018 року № 5426 станом на 31.12.2012 року інвентаризація та реєстрація права власності нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] КП «ДМБТІ» ДОР не проводилася. Відповідно до п. 3.1 Інформаційного листа ВССУ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»: «Відповідно до ч. 3. ст. З Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. З зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.» Таким чином, у [PERSON] виникло право власності на вищезазначене домоволодіння відповідно до чинного на той час законодавства, а тому таке право переходить й до його спадкоємців. Статтею 18 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" визначений перелік випадків, у яких видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності. Відповідно до пункту 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 24.06.2011 N 91, зареєстрованим в Міністерстві юстиції 11.07.2011 за N 830/19568, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05.08.92 індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Враховуючи наведене, для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно, збудоване до 05.08.92. документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.» Відповідно до п.п. 42.43 чинного на теперішній час «Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 р. № 1127 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 серпня 2016 р. № 553): «п. 42. Для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р.. подаються: 1) технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна: 2) документ, що підтверджує присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси. п.43. Для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на території сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення господарського обліку, замість документів, передбачених пунктом 42 цього Порядку, можуть бути подані: 1) документ, що посвідчує речове право на земельну ділянку, на якій розташований об'єкт нерухомого майна, у тому числі рішення відповідної ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність чи відомості про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність з господарської книги: 2) виписка з господарської книги, надана виконавчим органом сільської ради (якщо такий орган не створений, - сільським головою), селищної, міської ради або відповідною архівною установою.» Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Так, як в іншому порядку, крім судового, сторони позбавлені можливості захистити свої спадкові права, суд вважає, що позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічним підлягають задоволенню.

Outcome: approved