Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-29 00:00:00

В вересні 2020 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до виконавчого комітету Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області про встанолення факту родинних відносин та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що [INFO] померла його баба по батьківській спадковій лінії [PERSON] , яка проживала у [ADDRESS] . Батько позивача, син [PERSON] - [PERSON] , помер раніше, [INFO] в с. Соколівка Крижопільського району Вінницької області. Після смерті баби [PERSON] позивач прийняв спадщину за заповітом, отримавши 28.04.2004 року в Крижопільській державній нотаріальній конторі Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай) належну спадкодавцю. Як онук за правом представлення, має право на інше майно спадкодавця, а саме належний спадкодавцю житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] . Однак оформити своє право на спадщину на дане спадкове майно не може у зв`язку з тим, що на будинок відсутні належні правовстановлюючі документи на ім`я спадкодавця і будинок не зареєстровано в держаному реєстрі нерухомого майна. Крім того батько помилково записаний в свідоцтві про смерть на ім`я « [PERSON] ». Дані обставини перешкоджають позивачу в отриманні свідоцтва про право на спадщину у нотаріуса. В зв`язку з цим позивач змушений звернутися до суду із позовом про встановлення факту, що являється внуком померлої [INFO] в с. Соколівка Крижопільського району Вінницької області [PERSON] та визнати за ним право власності на спадкове майно: на цілий житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] , до складу якого входять: житловий будинок - «А», житловою площею 28.1 кв. м., загальною - 39.0 кв.м.; сарай -«Б», сарай - «б», сарай - «б-1», гараж - «В», погріб - «Г,» огорожа «1-3». Позивач в судове засідання не з`явився, представник позивача подав до суду заяву про слухання справи у їх відсутність, вимоги позову підтримують. Представник відповідача Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницької області подав до суду клопотання про розгляд справи у відсутності представника, позовні вимоги визнає повністю. Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши наданні докази, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача з наступних підстав. Судом об`єктивно встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 01.05.2002 року виконкомом Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницькій області. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] , виданого 01.03.1996 року виконкомом Соколівської сільської ради Крижопільського району Вінницькій області. Суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне позивачу для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника (Постанова Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення від 31.03.1995 року № 5). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 315 ЦПК України в судовому порядку встановлюються факти родинних відносин між фізичними особами. Про те що [PERSON] є внуком [PERSON] підтвержується наступними документами: копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , де батьком зазаначено - [PERSON] ; копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , де матір`ю вказано [PERSON] ; копією запису акта про народження № 11 від 13.05.1965, наданого Крижопільським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Химельницький), де в розділі відомостей про дитину в графі «прізвище» зроблено виправлення з « [PERSON] » на « [PERSON] » та в графі «по батькові» зроблено виправлення з « [PERSON] » на « [PERSON] », та в розділі відомостей про батьків в графі «батько» зроблено виправлення з « [PERSON] » на « [PERSON] » та графі «мати» зроблено виправлення з « [PERSON] » на « [PERSON] », дані виправлення застережені записом в даному акті про народження. Таким чином, суд вважає, що юридичний факт, що [PERSON] є внуком [PERSON] - підтверджений та необхідний останньому для реалізації спадкових прав. Враховуючи те, що підтвердити вищевказаний факт у позасудовому порядку неможливо, суд дійшов висновку, що вимогу належить задовольнити, оскільки встановлення факту породить для позивачки певні юридичні наслідки та іншого шляху для підтвердження даного факту не існує. Як вбачається з матеріалів справи та з копії спадкової справи № 154 до майна померлої [INFO] [PERSON] , [PERSON] видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну частку (пай). В матеріалах справи наявна заява [PERSON] про те, що вона не прийняла і не бажає приймати спадщину за заповітом, який на нею склала [PERSON] . Не заперечує, щоб право власності на заповідальний їй житловий будинок, оформив її син [PERSON] , який прийняв уже частину спадщини та додала до заяви копію паспорта та оригінал заповіту. Відповідно до довідки № 768 від 30.07.2020 року, виданої виконавчим комітетом Соколівської сільської ради, про те що [PERSON] , яка зареєстрована та проживає в [ADDRESS] здійснювала догляд та поховання свекрухи гр. [PERSON] , [INFO] , та яка померла [INFO] в [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 767 від 30.07.2020 року, виданої виконавчим комітетом Соколівської сільської ради про те, що згідно погосподарської книги № 2, особовий рахунок [NUMBER] , житловий будинок [ADDRESS] відноситься до суспільної групи колгоспників. Станом на 15.04.1991 року, склад двору наступний: [PERSON] , голова двору, 1922 р.н. Позивачем було замовлено та КП "Тульчинське міжрайонне бюро технічної інвентаризації" виготовлено технічний паспорт на будинок за адресою: [ADDRESS] . Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 3.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 роз`яснено, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових праву нотаріальному порядку. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР (що діяла на момент виникнення спірних правовідносин) підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними негосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Проте, незважаючи на внесення записів у погосподарські книги, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували (не оформили). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Відповідно до п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, всі господарсько-побутові будівлі та споруди у домоволодіннях, які належать громадянам і були побудовані до Указу Президії Верховної Ради Української РСР від 22.01.1979 року «Про боротьбу з самовільним будівництвом господарсько-побутових будівель», і під час технічної інвентаризації не були відображені в матеріалах інвентаризації як самовільні, не відносяться до категорії самовільних (самочинних). Запис про право власності на дане нерухоме майно був внесений у погосподарську книгу. Згідно Інструкції з ведення погосподарського обліку роком побудови житлового будинку вважався рік введення в експлуатацію - 1965. На той час виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. [PERSON] бажає оформити право на спадщину на дане спадкове майно. Про те право власності на вказане нерухоме майно не було оформлено. Тому при зверненні до нотаріуса для видачі Свідоцтва про право на спадщину на майно, йому було відмовлено, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Таким чином, відсутність правовстановлюючого документа на нерухоме майно перешкоджає позивачу в оформленні спадщини. Відповідно до ст. 16 ЦК У країни, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Способом захисту цивільного права є визнання права. Статтею 328 ЦК України, встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливав із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом мас право прийняти спадщину або не прийняти її. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Отже, підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] про встановлення факту родинних відносин, а саме що він є внуком померлої [INFO] в с. Соколівка Крижопільського району Вінницької області [PERSON] та про визнання за ним права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: по [ADDRESS] , як спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved