Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] , третя особа - орган опіки і піклування Снятинської райдержадміністрації про визначення місця проживання дитини. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона із [PERSON] являються батьками неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , хоча в шлюбі не перебували.На сьогоднішній день, між нею та відповідачем все частіше виникають суперечки щодо визначення місця проживання дитини. Положення ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (ратифікована Україною 27.02.91 р., дата набуття чинності для України 27.09.91 р.) передбачено: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також положення ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України містить: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини...». Відповідно до правового висновку ВСУ у справі № 6-2445цс16, дитина завжди залишається з матір`ю, тільки якщо батько не доведе у суді виняткових обставин неможливості цього та визначення місця проживання дитини разом з ним. На даний час, вона проживає та працює в Італії в м. Бергамо, а їхній син є учнем початкової школи ім. Папи Івана XXIII, у місті Бергамо, де планує навчатись і в майбутньому. На сьогоднішній день, у неї немає проблем із роботою та житлом, вона має змогу оплачувати навчання свого сина та забезпечувати його всім необхідним. Однак відповідач не бажає надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, у передбачений законом порядок, обґрунтовуючи це тим, що він не зможе спілкуватись із сином. У зв`язку із цим, вона подала позов до суду про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька і 19.06.2019 р. рішенням Снятинського районного суду такий дозвіл їй було надано. Під час перебування за кордоном, разом із сином, у неї з`явилась можливість влаштувати дитину на навчання до початкової школи, що вона і зробила, діючи виключно в інтересах дитини. Вона жодним чином не перешкоджає відповідачеві, брати участь у вихованні їхнього спільного сина, та готова відправляти його до батька на канікули. Також, не заперечує проти того, щоб відповідач провідував сина і в Італії. Але вважає, що навчання дитини за кордоном, піде йому тільки на користь, сприятиме розширенню світогляду, добре позначиться на його духовному та інтелектуальному розвитку, як особистості, фізично та морально зміцнить його, пристосує до комунікабельності, вивченню язиків, розширить кругозір. Просила визначити місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] з його матір`ю - [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Представник позивачки подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задоволити. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, просив позов задоволити. Представник служби у справах дітей Снятинської РДА в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Суд, дослідивши та перевіривши зібрані докази в їх сукупності, а саме: - свідоцтво про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 11.01.2012р.; - довідку про зачислення на навчання та відвідування занять учнем [PERSON] , який проживає у м. Бергамо, перекладену з італійської мови на українську мову; - довідку ТОВ «БПР» від 25.09.2019р. стосовно працевлаштування [PERSON] в компанії протягом останніх 3 років, перекладену з італійської мови на українську мову; - трудовий договір, укладений між ТОВ «Логіка» та Турянською 03.05.2016р. на невизначений термін, перекладений з італійської мови на українську мову; - договір оренди житла, укладений з [PERSON] та підтвердження реєстрації договору оренди житлової нерухомості, перекладені з італійської мови на українську мову; - відповідь органу опіки та піклування Снятинської РДА від 27.05.2020р. щодо неможливості надання висновку щодо визначення місця проживання малолітної дитини, до повернення матері [PERSON] разом із малолітнім сином [PERSON] на територію України, - вважає, що позов підставний та підлягає до задоволення, з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей. Згідно ст.160 ч.2 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов"язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров"я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст.161 ч.2 СК України, суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, від 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості повинна, коли це можливо, рости під опікою та відповідальністю своїх батьків, і в будь - якому випадку в атмосфері любові, моральної підтримки та матеріального забезпечення. Аналіз вищенаведених доказів та обставин, а також визнання відповідачем позову, дає суду підстави прийти до переконання про те, що проживання малолітнього [PERSON] із своєю матір`ю [PERSON] буде найбільше відповідати інтересам цієї дитини. При цьому суд відмічає, що таке рішення суду не позбавляє можливості та обов`язку кожного з батьків, приймати участь у вихованні, спілкуванні та матеріальному утриманні дитини. На підставі ст.ст.18,19, 141,161,171 СК України,

Outcome: approved