Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

До Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із вказаним позовом звернулась [PERSON] , в якому просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину будинку [ADDRESS] , посилаючись на добросовісність, відкритість та безперервність володіння вказаним нерухомим майном з 2008 року. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що на підставі договору міни, укладеного 23.04.2008 року з [PERSON] , вона стала власником 3/4 частин вказаного будинку. Інші ? частина будинку за життя належала [PERSON] , який помер та спадщина спадкоємцями прийнята не була. Позивач з 2008 року проживав у вказаному будинку, володів ним, користувався комунальними послугами. Відповідач Фонд державного майна України надав відзив на позов, в якому проти вимог позовної заяви заперечив, посилаючись на те, що він є неналежним відповідачем у справі, оскільки спадщина, яка не була прийнята ніким з спадкоємців має визнаватися відумерлою та переходити у комунальну власність територіальної громади, а отже належним відповідачем у справі має бути відповідний орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна. В судове засідання позивач та його представник не з`явився, були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки не повідомили, надали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, відповідачі були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про причини неявки своїх представників не повідомили, надали клопотання про розгляд справи за відсутності їх представників. З`ясувавши обставини справи, дослідивши докази подані на їх підтвердження, суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з таких підстав. Судом встановлено, що ухвалою Костянтинівського районного суду Донецької області від 17 серпня 1999 року у справі №2-217 за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на будинок, копія якої долучена до матеріалів справи, була затверджена мирова угода, укладена між [PERSON] та [PERSON] , на таких умовах: житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] сторони розділили таким чином: ? частини вказаного будинку на суму 6772 грн. 50 коп. належить на праві власності [PERSON] , ? частина на суму 2257 грн. 50 коп. - [PERSON] . Право власності [PERSON] та [PERSON] було зареєстроване Костянтинівським міським бюро технічної інвентаризації 19 жовтня 1999 року за номером запису 6604 у книзі 30. 23 квітня 2008 року [PERSON] відчужила своє право власності на ? вказаного будинку [PERSON] на підставі договору міни, засвідченого приватним нотаріусом Дружківського МНО Редько Ю.А. р/№744, право власності позивача було зареєстровано 24.07.2008 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується витягом 143112856, сформованим 29.10.2018 року. 09.09.2015 року позивач зареєструвала за вказаною адресою своє місце проживання та відповідно до довідок Дружківського ВУВКГ КП «Вода Донбасу» від 17.07.2018 року, Дружківського відділення Краматорського УГГ ПАО «Донецькоблгаз» від 17.07.2018 року та додаткової угоди до договору про користування електричною енергією від 19.07.2018 року [PERSON] є споживачем комунальних послуг та користується прибудинковою земельною ділянкою, що підтверджується відомостями, наданими Головним управлінням ДФС у Донецькій області від 19.07.2018 року. [INFO] року [PERSON] помер в с. Верхня Сватівського району Луганської області, що підтверджується повним витягом з ДРАЦС щодо актового запису про смерть, сформованим 20.11.2018 року Сватівським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ у Луганській області. В Спадковому реєстрі відсутні відомості про наявність спадкових справ, заведених після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , що підтверджується інформаційною довідкою, сформованою 19.12.2018 року Костянтинівською державною нотаріальною конторою. Відповідно до довідки №404 від 27.12.2018 року, наданої Кіндратівською сільською радою Костянтинівського району Донецької області, [PERSON] з 29.09.1998 року мав зареєстроване місце проживання за адресою [ADDRESS] ( [ADDRESS] станом на 1999 рік), на час смерті інші особи не мали зареєстроване місце проживання разом з спадкодавцем. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майно; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п. п. 2, 3 ч. 1 ст. 555 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини. Відповідно до п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Правила статті 1277 Цивільного кодексу України про відумерле майно застосовуються також до спадщини, від дня відкриття якої до набрання чинності цим Кодексом спливло не менше одного року. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 роз`яснив, що із метою єдності правозастосовної практики і уникнення колізій щодо спадкування державою (ст. 555 ЦК УРСР) та переходу спадщини, визнаної судом відумерлою, у власність територіальної громади (ст. 1277 ЦК), правила абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК слід застосовувати, якщо спадщина відкрилась після 1 липня 2003 року, проте не була прийнята ніким зі спадкоємців, що мають право спадкування відповідно до норм ЦК УРСР. Таким чином, сплив однорічного строку, встановленого ч. 2 ст. 1277 ЦК та абз. 2 п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, може підлягати обчисленню, починаючи не раніше 1 липня 2003 року. Оскільки судом встановлено, що ні один із спадкоємців не прийняв спадщини після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , суд дійшов висновку про те, що право власності на ? частину будинку [ADDRESS] за правом спадкоємства перейшло до держави. Відповідно до ст. 326 ЦК України у державній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить державі Україна. Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб`єктами. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Фонд державного майна України» фонд державного майна України є центральним органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління, а також у сфері державного регулювання оцінки майна, майнових прав та професійної оціночної діяльності. З наведеного випливає, що належним відповідачем у справі є Фонд державного майна України, як центральний органом виконавчої влади із спеціальним статусом, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, використання та відчуження державного майна. Територіальна громада в особі Кіндратівської сільської ради не є належним відповідачем у справі, оскільки не має права на передання у власність територіальної громади відумерлої спадщини після смерті спадкодавця до 01 липня 2003 року. Посилання Фонду державного майна України на положення, передбачені ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», відповідно до яких спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, не спростовують висновків суду, оскільки відповідні зміни до вказаної статті були внесені після набрання чинності Цивільним Кодексом України. Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до п. 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Оскільки судом встановлено, що [PERSON] добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном, а саме: 1/4 частиною будинку [ADDRESS] і продовжує відкрито, безперервно володіти ним протягом десяти років, суд дійшов висновку про те, що вона набула право власності на це майно за набувальною давністю. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, враховуючи волю позивача, суд вважає за можливе віднести судові витрати, понесені позивачем під час розгляду справи, на його рахунок.

Outcome: approved