Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулася до суду з позовною заявою, якою просить усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] померла її матір [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно. За життя [PERSON] склала заповіт в якому частину спадкового майна в рівних частках заповіла своїм донькам [PERSON] та [PERSON] Інше спадкове майно, яке не було охоплене заповітом підлягало спадкуванню за законом. Відповідач є спадкоємцем першої черги та прийняла спадщину подавши заяву до нотаріальної контори. Ще за життя [PERSON] відносини між нею та відповідачкою погіршилися, в зв`язку з чим остання припинила спілкування з спадкодавцем, яка через похилий вік та тяжку хворобу перебувала у безпорадному стані. Відповідачка догляду та матеріальної допомоги матері не надавала, не провідувала її, не телефонувала, не цікавилась про стан її здоров`я, не дивлячись на те, що мешкала в одному селі з матір`ю та мала можливість надавати матеріальну та моральну підтримку. Також відповідач не надала матеріальної допомоги та не прийняла участі у проведенні організації поховання [PERSON] Як на підстави позовних вимог посилається на норми ст.ст. 16, 1224, 1261 ЦК України. Позивач та її представник в судове засідання не прибули, представником подана заява про розгляд справи без їх участі. У вказаній заяві представник позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явилась, 15.03.2019 подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, проти обставин викладених в позові та задоволення позову не заперечувала. У зв`язку з цим суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених учасників справи відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України за наявними у справі матеріалами. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв`язку з неявкою у судове засідання всіх учасників справи. Дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [PERSON] є донькою [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 19 листопада 1954 року Надеждівською сільською радою Чаплинського району Херсонської області. Згідно інформації, наданої Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Більмацькому та Розівському районах від 12.03.2019 №344/17-15-04-32, у державному реєстрі актів цивільного стану громадян виявлено актовий запис №105 від 25.09.1976 про шлюб між [PERSON] та [PERSON] (позивачем), а також актовий запис №32 від 24.03.1988 про розірвання шлюбу між вказаними особами. Отже, позивач змінювала прізвище на « [PERSON] », а в подальшому на « [PERSON] », що також підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 30 квітня 1988 року Шевченківською сільською радою Куйбишевського району Запорізької області. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджено свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 14 березня 2018 року Більмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Згідно довідки від 02 жовтня 2018 року виданої приватним нотаріусом Більмацького районного нотаріального округу Дашевською А.О. встановлено, що згідно даних спадкової справи, відкритої після померлої [PERSON] спадкоємцями останньої є її доньки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Відповідно до заповіту, посвідченого 06 серпня 2007 року секретарем Шевченківської сільської ради Куйбишевського району Запорізької області, [PERSON] заповідала земельну ділянку розміром 7,94 га, яка знаходиться на території Шевченківської сільської ради в рівних долях [PERSON] та [PERSON] , житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] [PERSON] . Таким чином хоча [PERSON] і розпорядилась всім своїм майном, склавши заповіт, при цьому, судом встановлено, що відповідач є її донькою, яка прийняла спадщину, як особа, що має право на обов`язкову частку у спадщині. З довідки №01-01-24/38, виданої 30 січня 2018 року Комунальним некомерційним підприємством «Комиш-Зорянський центр первинної медико-санітарної допомоги» Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] знаходилась на диспансерному обліку в Шевченківській амбулаторії ЗПСМ з діагнозом ішемічна хвороба серця дифузний кардіосклероз серцева недостатність 2-Б ст. Гіпертонічна хвороба ІІІ стадії. Деформуючий остеоартроз колінних та кульшових суглобів НФС ІІІ стадії, ожиріння ІІІ стадії. В останні роки життя [PERSON] самостійно не пересувалась, обслуговувати себе у повному обсязі не могла і потребувала стороннього догляду. Згідно довідок Центру надання адміністративних послуг виконавчого апарату Комиш-Зорянської селищної ради Більмацького району Запорізької області №№ 228, 229 від 30.01.2019 останні чотири роки позивач проживала разом з матір`ю [PERSON] , з чого слідує висновок, що саме позивач доглядала за матір`ю. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За змістом ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно зі ст. 1245 ЦК України частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. Частиною 1 ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який має бажання прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] прийняли спадщину подавши приватному нотаріусу Більмацького районного нотаріального округу Дашевській А.О. відповідні заяви. Нормами ст. 1224 ЦК України визначено, що не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя. Положення абзацу першого цієї частини не застосовується до особи, яка вчинила такий замах, якщо спадкодавець, знаючи про це, все ж призначив її своїм спадкоємцем за заповітом. Не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині. Не мають права на спадкування за законом батьки після дитини, щодо якої вони були позбавлені батьківських прав і їхні права не були поновлені на час відкриття спадщини. Не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Не мають права на спадкування за законом одна після одної особи, шлюб між якими є недійсним або визнаний таким за рішенням суду. Якщо шлюб визнаний недійсним після смерті одного з подружжя, то за другим із подружжя, який його пережив і не знав та не міг знати про перешкоди до реєстрації шлюбу, суд може визнати право на спадкування частки того з подружжя, хто помер, у майні, яке було набуте ними за час цього шлюбу. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов`язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Таким чином справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Вказане кореспондується із розЧясненням наданими в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7, в якому зазначено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови у позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статі 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема і тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що померла [PERSON] перебувала у безпорадному стані та потребувала стороннього догляду, а відповідач ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві. Ухвалюючи рішення, суд бере до уваги позицію відповідачки, яка позовні вимоги визнала у повному обсязі, що згідно положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову. На підставі зазначеного, суд приходить висновку, що вимоги позивача доведені, обґрунтовані, підтверджені належними доказами та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, особи з інвалідністю I та II груп, законні представники дітей з інвалідністю і недієздатних осіб з інвалідністю. З огляду на викладене, судові витрати по даній справі компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved