Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, який мотивує тим, що 08 серпня 2000 року між ними був укладений шлюб, зареєстрований Володимир-Волинським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області. Від даного шлюбу сторони мають сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні, оскільки між сторонами досягнута усна домовленість, щодо його місця проживання. Позивач вказує, що спільне життя у сторін не склалося, протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погрішувалося в результаті чого між ними зникло взаємопорозуміння. Будь-які спроби в свій час на примирення не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки. На початку вересня 2020 року вони припинили шлюбні стосунки та перестали вести спільне господарство. А тому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, та стягнути з відповідача на у тримання сина аліменти в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку. Позивач в судове засідання не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи була повідомлена. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилася, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому суд уважає, що у відповідності до ч.1 ст. 280 ЦПК України, справу слід вирішити на підставі наявних у ній доказів та постановити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд уважає, позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Як встановлено по справі, 08 серпня 2000 року між сторонами був укладений шлюб, зареєстрований Володимир-Волинським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №136 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серія [NUMBER] від 08 серпня 2000 року. Від даного шлюбу [INFO] сторін народився син [PERSON] , який проживає разом з матір`ю [PERSON] . Як встановлено згідно пояснень позивача в позовній заяві, протягом останніх років відношення з відповідачем поступово погрішувалося в результаті чого між ними зникло взаємопорозуміння. Будь-які спроби примирення не дали бажаних результатів, оскільки у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки, сторони проживають окремо, спільного господарства сторони не ведуть . Позивач бажає розірвати шлюб і не має наміру йти на примирення з відповідачем, зазначаючи, що збереження шлюбу є неможливим, про що свідчить зміст позовної заяви. Стаття 51\~Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічні приписи викладені уст. 24 СК України, у якій, крім іншого передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи зі змісту ч. ч. 3, 4 ст.\~56\~СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість\~і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ст.\~24\~цього Кодексу шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. За правилами ч. 3 ст.\~105\~СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу, згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст.\~112\~цього Кодексу суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей. Окрім того позивачка в позові посилається, що вона разом з сином проживає в орендованій квартирі, син відвідує курси іноземної мови. Відповідач військовослужбовець служить в Ужгородському зональному відділі Військової служби правопрядку і отримує заробітну плату. Статтею 180 СК України\~визначений обов"язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі\~ст. 181 СК України, способи виконання батьками обов"язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд, зокрема, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних\~чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. А тому враховуючи вищенаведене, суд уважає, за необхідне стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не менше одного неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісяця, починаючи з дня звернення позивачки до суду\~30.09.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів за один місяць з моменту звернення з позовом до суду підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved