Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-04 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом, просила стягнути з відповідача ТОВ «КЛАСИКА БУДІВНИЦТВА» на свою користь грошові кошти у розмірі 141453,29 грн.; 3% річних в розмірі 1101,48грн., інфляційні втрати в розмірі 6578,14 грн., що є предметом позову. 14 лютого 2017 року представник позивача [PERSON] в судовому засіданні подала заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до заявлених вимог просила збільшити розмір позовних вимог з 149 132 грн. 91 коп. до 152 858, 59 грн. (а.с.62-63) Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - ТОВ «КЛАСИКА БУДІВНИЦТВА», в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду спавши відповідач повідомлявся належним чином, про причини неявки представника відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) відповідач не скористався. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, суд розглянув справу у відсутності сторін без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до положень ст. 635 Цивільного кодексу України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Судом встановлено, що 08 жовтня 2014 року між ТОВ «КЛАСИКА Будівництва» та [PERSON] укладено Попередній договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Скринником С.М., зареєстрований в реєстрі за №1455. (а.с13-16) Відповідно до предмету Попереднього договору, Сторони зобов'язуються в строки, встановлені в п.1.3.1 цього Попереднього договору, укласти Договір купівлі-продажу квартири, відповідно до якого Сторона 1 зобов'язується передати у власність окрему квартиру, характеристика якої вказана в п.4.1 статті 1 цього Попереднього договору, яка знаходиться по [ADDRESS]: [ADDRESS]. Пунктом 1.3.1 Попереднього договору передбачено, що сторона зобов'язується укласти Основний договір протягом ІІ кварталу 2015 року, з урахуванням вимог п.5.2 цього Попереднього договору, але в будь-якому разі не раніше отримання Стороною-1 правостановлюючих документів на Об'єкт - надання Державною реєстраційною службою України та/або відповідними державними органами документів, що є необхідним для належного укладання та нотаріального посвідчення Основного договору. Цей Попередній договір набирає чинності з моменту його укладання Сторонами і діє до моменту укладання та нотаріального посвідчення основного договору, або до моменту виконання зобов'язань за Попереднім договором щодо сплати штрафних санкцій винною Стороною. 08 жовтня 2014 року між ТОВ «КЛАСИКА Будівництва» та [PERSON] укладено Договір про забезпечення виконання зобов'язань №КБ2/1/8/84. Відповідно до предмету Договору, для підтвердження зобов'язань, що виникли у Сторін згідно з Попереднім договором, який є невід'ємною частиною цього договору, щодо укладання та нотаріального посвідчення Основного договору купівлі-продажу квартири, та забезпечення виконання таких зобов'язань, Сторона-2 сплачує Сторона-1 суму грошових коштів, розмір, порядок та умови оплати якої встановлюється згідно статті 2 цього Договору. Вказана сума коштів, після її належної сплати Стороною-2 за цим Договором, буде зарахована до платежів за Основним договором в момент укладання та нотаріального посвідчення основного договору. За умовами п.2.2 Договору, розмір грошових коштів, які сплачуються відповідно до умов цього договору як забезпечення виконання зобов'язань згідно п.1.1 статті 1 цього Договору становить: 433 061 грн. 09 коп., що дорівнює сумі в гривнях, еквівалентній 33 441 доларів США 01 цент США, в тому числі ПДВ 20% - 72176 грн. 85 коп., від суми, що підлягає оплаті у гривні, визначеної згідно з умовами цього договору. Розрахунки здійснюються у гривнях. Сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом НБУ відповідної валюти на день платежу. Виходячи з положень ст. ст. 525, 526, 625 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Як з'ясовано судом, станом на 28 липня 2016 року [PERSON], на виконання договірних зобов'язань, перерахувала на рахунок ТОВ «КЛАСИКА БУДІВНИЦВА» грошові кошти в загальному розмірі 141 453 грн. 29 коп., що підтверджується платіжними документами, які долучено до матеріалів справи. (а.с.31-30) Відповідно до частини першої статі 530 Цивільного кодексу України передбачено, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. За умовами п.1.3 Попереднього договору - плановий строк введення в експлуатацію будинку - ІІ квартал 2015 року. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ч.1 ст.651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. За умовами п.4.2 Договору про забезпечення виконання зобов'язань, у разі невиконання Стороною-2 взятих на себе зобов'язань, які викладені в даному Договорі та/або умов передбачених Попереднім договором, Сторона-1 має право припинити дію (розірвати) даний договір в односторонньому порядку з вини Сторони-2. При цьому сума, що була фактично сплачена Стороною-2 Стороні-1 у порядку встановленому пунктами 2.1-2.4 розділу 2 даного Договору повертається Стороні-2, за винятком суми коштів у гривнях, що еквівалентна 5% (п'яти відсоткам) від суми встановленої у пункті 2.2 статі 2 цього Договору, які залишаються у розпорядженні Сторони-1 в якості неустойки. 04 вересня 2015 року (вих..№1) ТОВ «КЛАСИКА БУДІВНИЦВА» направило на адресу [PERSON] заяву-повідомлення про припинення дії (розірвання) договорів, у зв'язку з порушенням умов, обсягів та строків оплати, за змістом адресованої позивачу заяви ТОВ «КЛАСИКА БУДІВНИЦВА» цією заявою-повідомленням офіційно повідомила про припинення дії (розірвання) Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2014 року та Договору про забезпечення виконання зобов'язань №КБ2/1/8/84 від 08 жовтня 2014 року, у зв'язку з порушенням позивачем умов, обсягів та строків оплати. Дата направлення заяви повідомлення є датою припинення, розірвання дії, розірвання Попереднього договору та Договору про забезпечення виконання зобов'язань - 04 вересня 2015 року.(а.с.35) 28 липня 2016 року [PERSON], у відповідь на заяву-повідомлення про припинення дії (розірвання) договорів від 04 вересня 2015 року, звернулась до ТОВ «КЛАСИКА БУДІВНИЦВА» з вимогою повернути грошові кошти, які внесені Стороною-2 за Договором щодо забезпечення виконання зобов'язань №КБ2/1/8/84 від 08 жовтня 2014 року в розмірі 141 453 грн. 29 коп. в термін не пізніше 04 вересня 2016 року (а.с.36-38), яка залишилась без належного реагування з боку відповідача. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. (ч.1 ст. 509 Цивільного кодексу України) Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно заявлено вимоги до ТОВ «КЛАСИКА БУДІВНИЦВА» про стягнення грошових коштів в розмірі 141 453 грн. 29 коп., оскільки договірні відносини, які виникли між сторонами спору, на підставі Попереднього договору купівлі-продажу квартири від 08 жовтня 2014 року та Договору про забезпечення виконання зобов'язань №КБ2/1/8/84 від 08 жовтня 2014 року, припиненні з 04 вересня 2015 року внаслідок розірвання договору з боку ТОВ «КЛАСИКА БУДІВНИЦВА», факт припинення договірних зобов'язань позивачем не оспорюється, що зумовлює виникнення у відповідача зобов'язання перед позивачем повернути суму, фактично сплачених позивачем коштів, за винятком суми коштів у гривнях, що еквівалентна 5% (п'яти відсоткам) від сплаченої суми, яка залишається у розпорядженні відповідача в якості неустойки, що безпосередньо передбачено п.4.2 Договору про забезпечення виконання зобов'язань, тому внаслідок невиконання відповідачем договірних зобов'язань в добровільному порядку, у позивача виникло право вимагати повернення сплаченої суми в судовому порядку. Статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням. Виходячи з предмету спору, правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов'язанням, в якому, серед інших прав і обов'язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов'язок про повернення грошових коштів, внаслідок розірвання договору, який кореспондує право вимоги кредитора (частина перша статті 509 ЦК України) - вимагати сплату грошей за надані послуги. Отже, виходячи з юридичної природи правовідносин сторін як грошових зобов'язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року у справі №6-59цс13, яка прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України. Розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі статистики, за період прострочення починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). Період прострочення характеризується пасивною поведінкою суб'єкта цивільних відносин, протягом якого він не вчиняє дій, спрямованих на реалізацію визначеного умовами укладеного між сторонами правочину змісту зобов'язання. У свою чергу, день належного виконання зобов'язання не є днем його прострочення, оскільки суб'єкт цивільних відносин шляхом вчинення активних дій, проведених належним чином, припиняє таке зобов'язання (ст.599 ЦК України). В той же час, вимога про сплату трьох відсотків річних та інфляційних втрат, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, у зв'язку з порушенням грошових зобов'язань, за своєю природою не є основним зобов'язанням, а є заходом відповідальності за порушення зобов'язань. За таких обставин, вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу в розмірі 141453,29 грн. з урахуванням трьох відсотків річних в сумі 1984,09 грн. та інфляційних втрат в сумі 9421,21 грн., які розраховані за період з 05 вересня 2016 року по 14 лютого 2017 року, є правомірною та підлягає задоволенню, оскільки факт неналежного виконання відповідачем договірних зобов'язань доведено наявними у справі доказами, що зумовлює застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності, передбачених статтею 625 Цивільного кодексу України. За змістом положень ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАСИКА БУДІВНИЦТВА» про стягнення грошових коштів є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «КЛАСИКА БУДІВНИЦТВА» на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1528 грн. 63 коп., які сплачено позивачем при зверненні з цим позовом до суду, що підтверджується квитанцію про сплату судового збору, яка залучена до спавши (а.с.7) Враховуючи наведене та

Outcome: approved