Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою, у якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на житло, виданого 09 січня 1998 року управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів на квартиру [ADDRESS] (вул. Бутиріна) в м. Кременчуці Полтавської області. У судовому засіданні заявник [PERSON] підтримує заяву про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Заінтересовані особи Комунальне підприємство "Квартирне управління" Кременчуцької міської ради, Департамент житлово-комунального господарства виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, [PERSON], [PERSON] у судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до\~ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] (вул. Бутиріна) в м. Кременчуці, на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 січня 1998 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Кременчуцької міської Ради народних депутатів належить заявнику [PERSON], його дружині [PERSON] та сину [PERSON]. У вказаному свідоцтві допущено помилку, а саме у написанні по-батькові заявника, зазначено «Филипович», що не збігається із записом в паспорті, який виданий Автозаводським РВ КМУ УМВС України в Полтавській області 20.04.2002 року, де по-батькові зазначено «Пилипович». У зв'язку з допущеною помилкою заявник не може вільно розпоряджатись своєю власністю та не має можливості вирішити дане питання в позасудовому порядку. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу є необхідним для захисту права власності, а саме можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись належним майном. Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених\~ст. 81 ЦПК України, відповідно до\~ст. 80 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Факт належності [PERSON] правовстановлюючого документу, який просить встановити заявник, підтверджується наявними в матеріалах справи документами. Під час розгляду справи судом не встановлено існування спору про право та можливих порушень прав та інтересів третіх осіб внаслідок встановлення факту належності правовстановлюючого документу, про який просить заявник. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для заявника юридичне значення. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню. Судові витрати відносяться на рахунок заявника.

Outcome: approved