Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Раковецької сільської ради, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по вул. І.Франка, 21 в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області. Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок, розташований по вул. І.Франка,21 (колишня вул. Радянська, 21) в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області, належав [PERSON]. Для будівництва та обслуговування даного житлового будинку була виділена земельна ділянка площею 0,25 га, що доводиться довідкою Раковецької сільської ради № 662 від 04.09.2014р. Проте, право власності на житлове господарство зареєстроване не було, що доводиться випискою з інвентаризаційних матеріалів № 6625 від 11.11.2013 року. [PERSON] приходиться позивачці братом третього ступеня споріднення по материнській лінії. Факт їхніх родинних відносин встановлено судовим рішенням Городенківського районного суду 23.04.2015 року, яке набрало законної сили. [PERSON] був одиноким, у шлюбі не перебував, дітей не мав, тому позивачка разом зі своєю матірю здійснювала догляд за ним. 01 травня 2000 року [PERSON] помер. Позивачка проводила його поховання, поминальні служби, ставила надмогильний памятник, що доведено вищезгаданим судовим рішенням про встановлення факту, що має юридичне значення. З часу смерті брата позивачка спільно із своєю мамою [PERSON] управляла його майном. Після смерті матері [PERSON], яка померла 10.12.2001 року, позивачка самостійно володіє майном [PERSON] У звязку з цим позивачка звернулася до Городенківського районного суду з позовною заявою про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Під час судового розгляду справи Городенківським районним судом позивачка, за активним сприянням сільської ради, встановила повне коло спадкоємців за законом померлого [PERSON], всі вони були залучені до участі у справі та подали заяви про те, що не претендують на спадкове майно. Жоден відповідач не заперечував проти задоволення позову, нічиї права не були порушені. Рішенням Городенківського районного суду від 14.05.2015 року задоволено позов позивачки до Раковецької сільської ради, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та визнано за позивачкою право власності на житловий будинок з господарськими будівлями по вул. Івана Франка, 21 в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області. На виконання рішення суду, яке набрало законної сили, позивачка здійснила державну реєстрацію свого права власності в Реєстрі речових прав на нерухоме майно. Однак, з незрозумілих для неї причин, сільська рада, після набрання рішенням законної сили, подала апеляційну скаргу на нього. Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2015 року задоволено апеляційну скаргу Раковецької сільської ради, рішення Городенківського районного суду від 14.05.2015 року скасоване та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову позивачці відмовлено. Підставою скасування рішення стало застосування районним судом до спірних правовідносин положень ЦК України в ред.2003 року, тоді як слід було керуватися ЦК України в ред.1963 року (чинним на час відкриття спадщини), за змістом якого позивачка не входить до кола спадкоємців за законом. За нормами міжнародного права, зокрема ст. 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав і основних свобод людини , «...кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як у громадських інтересах і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Після смерті [PERSON], позивачка фактично володіла та користувалася його житловим господарством: доглядала за будинком, ремонтувала огорожу, наймала людей, які викошували траву, обробляла земельну ділянку. Позивачка особисто сплачувала земельний податок, на ствердження чого додала відповідні квитанції та довідку Раковецької сільської ради №766 від 21.07.2016 року. Відповідно до технічної документації житлове господарство складається з житлового будинку, 1930 року побудови, та чотирьох сараїв. Згідно звіту про оцінку майна експерта-оцінювача житловий будинок по вул. Івана Франка,21 в с. Раковець Городенківського району, перебуває у задовільному стані, його ринкова вартість становить 22656 грн. За результатами проведення технічного обстеження згаданого будинковолодіння встановлено його відповідність вимогам надійності та можливість безпечної експлуатації, самовільне будівництво відсутнє. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом; право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном розпочалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON], рідний брат позивачки [PERSON], позов підтримав з наведених в ньому підстав, просить задовольнити. Суду пояснив, що їх сімя жила по сусідству з [PERSON]. Після смерті [PERSON] його сестра доглядала за [PERSON], за його житлом. Після смерті [PERSON] сестра організовувала його похорон, поминальні служби, поставила памятники на їх могилах. Представник позивачки [PERSON] суду пояснила, що власником будинку з господарськими будівлями по вул. І.Франка, 21 в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області був [PERSON], хоча право власності не було зареєстроване. Відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, право власності на житлові будинки, побудовані до 1991 року, не залежало від реєстрації такого права. Правовстановлюючим документом в такому випадку є технічний паспорт та записи в погосподарських книгах. Додані відповідачем до пояснення на позов фотографії не можуть свідчити про те, чи проживав хтось в даному будинку, так як не мають дати їх виконання. А додані відповідачем до акту обстеження житлового будинку фотографії в підтвердження того, що в будинку ніхто не проживав не стверджують фактів, які мають значення для набуття права власності за набувальною давністю. Будинок 1930 року побудови, він потребує постійного підтримання. Так як протягом тривалого часу тривають судові тяжби, позивачка не має документів про власність, тому й останнім часом не вкладає кошти в ремонт будинку. В той час як без будь-якої згоди користувача житлового будинку [PERSON], до стіни житлового будинку змонтовано рампу, яка загороджує проїзд до річки Дністер, а протягом літа два роки назад багатотонні вантажівки возили будівельні матеріали для відпочинкового комплексу з корабликом, проїздили на відстані 2 м від стіни будинку, облаштувавши там дорогу, і викликали руйнацію будинку. Відповідно до ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно може бути набуто за набувальною давністю за умов добросовісності користувача, безперервності та відкритості володіння ним протягом десяти років. Рішенням суду встановлено факт родинних відносин між позивачкою та покійним [PERSON] За змістом ЦК України в ред.1963 року (чинним на час відкриття спадщини), позивачка не входить до кола спадкоємців за законом, тому за апеляційною скаргою сільської ради було скасоване рішення про визнання за позивачкою права власності на цей будинок в порядку спадкування. З часу смерті брата [PERSON] вона добросовісно володіла житловим будинком. Відкритість та безперервність користування позивачкою житловим будинком [PERSON] підтверджує те, що вона з вересня 2000 р. по липень 2016 р. здійснювала сплату податку за землю в Раковецьку сільську раду за земельну ділянку, на якій розташована хата [PERSON], по квитанціях, виписаних на померлого [PERSON], довідкою сільської ради підтверджено, що саме [PERSON] сплачувала земельний податок на імя [PERSON] Позивачка біля будинку організовувала роботу щодо викошування трави, підчищення дерев, обробляла земельну ділянку, доглядала господарство. Також певний період часу в будинку проживав брат позивачки [PERSON] як квартирант. Довідкою сільської ради, виданою у вересні 2014 р. підтверджується той факт, що сільська рада не мала заперечень щодо оформлення житлового будинку по вул. Франка, 21 в с. Раковець за [PERSON] ([PERSON]). В трьох судових рішеннях стверджено, що позивачка відкрито володіла житловим будинком після смерті [PERSON] Допитані судом свідки підтвердили факт, що позивачка відкрито, добросовісно та безперервно володіла будинком. В даний час [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON], прізвище в першому шлюбі [PERSON]) тимчасово проживає в [PERSON], де працює, фактично вона зареєстрована в [INFO]. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Представник Раковецької сільської ради позов не визнав, просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Покликається на те, що витяги з погосподарських книг Раковецької сільської ради з 1964 р. підтверджують, що в колгоспному дворі по вул. Івана Франка, 21 в с. Раковець проживали голова двору [PERSON], члени двору: її дочка [PERSON] та внук [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР 1963 року, чинного по 31.12.2003 р., майно колгоспного двору належало його членам на праві спільної власності. [PERSON], як член двору, мав свою частину в житловому будинку та господарських будівлях. [PERSON] померла в 1968 р., [PERSON] померла в 1995 р. [PERSON], останній член колгоспного двору, власник всього майна колгоспного двору, помер 01.05.2000 року, не залишивши заповіту на належне йому майно. Після його смерті відкрилась спадщина за законом на житловий будинок з господарськими будівлями. Спадщину ніхто не прийняв і житловий будинок з господарськими будівлями ніхто не успадкував. Посилання позивачки на те, що вона заволоділа майном [PERSON] і володіє ним більше 10 років не відповідає дійсності, вона працює в [PERSON] і не використовує житловий будинок і господарські будівлі по цільовому призначенні. З часу смерті [PERSON] минуло 17 років, його майно перейшло в безгосподарне. В будинку пошкоджені вікна, двері, кухонна пічка, по хаті розкидана цегла, подвір'я заросло деревами. На поданій позивачкою фотографії видно, що біля будинку є забор, але забор і рампа поставлені підприємцями зі Львова, які мають в с. Раковець туристичну базу, забор поставлений з двох боків дороги, яка веде до Дністра. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.3.3 листа № 2-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказав, що відповідно до ст. 344 ЦК набуття права власності на майно за набувальною давністю є самостійною підставою набуття права власності; в зазначеному випадку право власності на нерухоме майно не переходить від спадкодавця до спадкоємця (ст.1216 ЦК ), а набувається за рішенням суду (ч.4 ст.344). Отже, спори про набуття права власності за набувальною давністю в не є спорами з спадкування, в тому числі й у випадках, коли особа заявляє про давність володіння. Також Вищий спеціалізований суд України вказав на безпідставність задоволення вимог про визнання права власності за набувальною давністю на спадкове майно. Житловий будинок після смерті [PERSON] став спадковим майном, а позивачка на підставі рішення суду стала спадкоємцем третьої ступені спорідненості. Тому вона не може набувати право власності за набувальною давністю, а тільки в порядку спадкування. Одночасно пояснив, що Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області було скасовано рішення Городенківського районного суду та ухвалено нове рішення, яким позивачці відмовлено у визнанні за нею власності на згаданий житловий будинок з господарськими будівлями, як спадкоємцем [PERSON], так як вона не довела, що вона була членом колгоспного двору. До матеріалів справи відповідачем додані фотографії будинку, акти комісійного обстеження депутатськими комісіями житло¬вого будинку, які не стверджують, що позивачка добросовісно заволоділа майном та безперервно ним користується. Позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з громадянином [PERSON] [PERSON], її зареєстрованим місцем проживання є вул. Січових Стрільців, 10 в с. Семенівка Городенківського району. Щодо сплати позивачкою податку за землю на прізвище [PERSON], представник зазначив, що ніхто не уповноважував позивачку його сплачувати, і сплата податку не свідчить про добросовісне заволодіння чужим майном і про відкрите володіння ним. Чи вживала Раковецька сільська рада яких-небудь заходів щодо визнання майна безгосподарним, представнику невідомо. Сільська рада має намір вживати заходи для визнання майна померлого [PERSON] відумерлою спадщиною. Представник вважає, що позивачкою не доведено трьох ознак, необхідних для визнання права власності за набувальною власністю, передбачених ст. 334 ЦК України. Суд, вислухавши представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Ч.3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до статті 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору у даній справі є визнання права за набувальною давністю на нерухоме майно - житловий будинок 1930 року побудови з господарськими будівлями і спорудами по вул. Івана Франка, 21 в с. Раковець Городенківського району Івано-Франківської області в зв'язку з відкритим, безперервним володінням цим майном з 2000 р., після смерті [PERSON], який помер 01.05.2000 року. Виписки з інвентаризаціних матеріалів, видані ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» № 6625 від 11.11.2013 р. та № 7724 від 18.07.2016 р. свідчать про те, що станом на 31.12.2012 р. право власності на житловий будинок та господарські будівлі по вул. Придністровська, 21 в с. Раковець Городенківського району не зареєстровано, будинок та господарські будівлі збудовані в 1930 р. Випискою № 702 від 24.09.2014р. із погосподарських книг Раковецької сільської ради за період з 1986 р. по 2015 р. стверджено, що господарство по вул. Івана Франка, 21 в с. Раковець бувший колгоспний двір, в якому проживали [PERSON], [INFO], голова господарства та [PERSON], [INFO], син (книга № 2 за 1986-1990 р.р.). [PERSON] померла 10.01.1995 р., після її смерті в будинку проживав [PERSON], [INFO], який помер 01.05.2000 р. (книга № 2 за 1991-1995р.р., книга № 2 за 1996-2000р.р.). Свідоцтвом про смерть серії І-НМ № 051376, виданим Раковецькою сільською радою стверджено, що [PERSON] помер 01.05.2000 р. у віці 37 років в с. Раковець Городенківського району, актовий запис № 7. Рішенням Городенківського районного суду від 23.04.2015 р. в справі № 342/29015-ц встановлено факт родинних відносин між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який помер 01.05.2000 року, як сестрою та братом третього ступеня споріднення. З рішення слідує, що в звязку з одруженням 18.11.2003 р. заявниця змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON], шлюб розірваний Городенківським районним судом 28.04.2014 р.; свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.12.2014 р., виданим обєднанням відділів реєстрації актів цивільного стану Республіки [PERSON], Ретц, округ Холлабрунн стверджено, що [PERSON] одружилась з [PERSON], після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивачка разом з своєю мамою [PERSON] доглядали за хатою померлого [PERSON], обробляли земельну ділянку біля будинку. З того часу позивачка почала відкрито, безперервно, добросовісно володіти житловим будинком та господарськими будівлями по вул. Івана Франка, 21 в с. Раковець. Мати позивачки [PERSON] померла 10.12.2001 р. в с. Раковець, після її смерті позивачка спочатку сама, а потім разом з своїм чоловіком [PERSON], продовжували володіти згаданим житловим будинком. Позивачка зверталась в суд з позовом про визнання за нею права власності на житловим будинком та господарськими будівлями по вул. Івана Франка, 21 в с. Раковець після смерті [PERSON], рішенням Городенківського районного суду від 14.05.2015 р. її позов був задоволений, всі відповідачі, в т.ч. й Раковецька сільська рада, не заперечували проти задоволення позову. Після набрання рішенням законної сили сільська рада подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 17.09.2015 року рішення Городенківського районного суду від 14.05.2015 року скасоване, ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову на тій підставі, що до спірних правовідносин щодо кола спадкоємців були застосовані положення ЦК України в ред.2003 року, в той час як слід було керуватися положеннями ЦК УРСР в ред.1963 року, чинного на час відкриття спадщини, за змістом якого позивачка, як троюрідна сестра померлого [PERSON], не входить до кола спадкоємців за законом. Наведеним спростовуються посилання представника відповідача стосовно того, що позивачка [PERSON] не може набувати право власності за набувальною давністю, а тільки в порядку спадкування, а також стосовно того, що згаданим рішенням апеляційного суду позивачці відмовлено у визнанні за нею права власності на згаданий житловий будинок з господарськими будівлями, як спадкоємцем [PERSON], в звязку з тим, що [PERSON] не довела, що вона була членом колгоспного двору. Приписами статті 344 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка добровільно заволоділа чужим майном і продовжувала відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набувальна давність поширюється на випадки фактичного, безтитульного (незаконного) володіння чужим майном. Безтитульне володіння - це фактичне володіння, яке не спирається на які-небудь правові підстави набувальної давності і розповсюджується на випадки фактичного, безтитульного володіння чужим майном. При цьому, наявність у володільця певного юридичного титулу, виключає застосування набувальної давності. Зміст статті 344 Цивільного кодексу України визначає ознаки володіння, які є необхідними для набуття права власності на річ за набувальною давністю, а саме: володіння має бути добросовісним, тобто таким, що особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння мусить бути відкритим, очевидним для всіх третіх осіб, які повинні мати можливість спостерігати за ним, при цьому особа не приховує факт знаходження майна в її володінні; володіння повинно бути безперервним протягом визначених строків. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, цей Кодекс набирає чинності з 01.01.2004 р., а пунктом 8 цих положень встановлено, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюється на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно, починається 01 січня 2001 року. При цьому слід визнати, що якщо строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 1 січня 2001 року. Набуття за рішенням суду права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є способом встановлення юридичного факту без елементу захисту порушеного права особи. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014р., - враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Зі змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Позивачка добросовісно, відкрито, безперервно володіла житловим будинком з господарським спорудами в с. Раковець по вул. І.Франка, 21, вона була впевнена, що інші особи не претендують на це майно. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вони проживають [INFO] відповідно номери їх будинків 33,12,41. Після смерті [PERSON] та її сина [PERSON], родичка останніх, позивачка [PERSON], зробила їм похорон, поминальні служби, потім поставила памятники на їх могилах, доглядала за хатою, обробляла город біля хати, організовувала роботи по підчищенню дерев. Вони ствердили, що позивачка володіла майном [PERSON] відкрито. [PERSON] також пояснила, що її чоловік є трактористом, за проханням позивачки з 2000 р. він орав город біля хати, де колись жив [PERSON], позивачка разом з своїм чоловіком [PERSON] приїздили, обробляли город, чистили дерева. В даний час хата по вул. Франка, 21 в с. Раковець придатна для проживання, але потребує ремонту, треба міняти вікна, двері. Свідки [PERSON] і [PERSON] пояснили, що рідний брат [PERSON] [PERSON] ([PERSON]) деякий час проживав в цьому будинку; город [PERSON] не обробляє протягом останніх 2 років, коли в селі появився підприємець, що має базу відпочинку з кораблем, який ззаду хати [PERSON] зробив дорогу; в даний час в хаті [PERSON] не проживає ніхто. Допитаний в судовому засіданні рідний брат позивачки [PERSON] [PERSON], ствердив, що їх багатодітна сімя (девять дітей) проживала в [INFO], їх хата після двох повеней стала непридатною для проживання, ремонту не підлягає. Неподалік них проживала родичка [PERSON] з сином [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивачка та інші родичі доглядали [PERSON] Він переніс дві операції, після чого помер. Позивачка займалась проведенням його похорону, поминальних служб, дивилась за хатою. Через деякий час після смерті [PERSON] в його хаті, за згоди позивачки, жив їх брат [PERSON] з дружиною. Позивачка тривалий час, більше десяти років здійснювала права щодо володіння житловим будинком, доглядала за ним, обробляла земельну ділянку, разом з чоловіком чистили сад. Він особисто допомагав першому чоловікові позивачки [PERSON] загороджувати подвіря. Як тільки в с. Раковець появився підприємець з кораблем, з того часу сільська рада намагається перешкоджати позивачці у визнанні її права на нерухоме майно, тому протягом останніх двох років сестра не робила ремонту цього будинку, але якщо буде визнано за сестрою право власності на цей будинок, вся їх сімя стане до роботи, і будинок дуже скоро буде відремонтований. Також свідок пояснив, що позивачка зареєстрована [INFO], в даний час сестра з своїм неповнолітнім сином [PERSON] тимчасово проживає в [PERSON], де працює, а він проживає в с. Кунисівці, хоча зареєстрований в [INFO]. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він перебував у шлюбі з позивачкою з 18.11.2003 р. Перебуваючи в шлюбі, разом з дружиною здійснювали догляд, користувались житловим будинком в с. Раковець по вул. Франка, 21. Обробляли город, чистили дерева. Востаннє в цьому будинку був в 2014 р. В даний час з позивачкою розведений. Подані відповідачем акти технічного обстеження будинку по вул. Франка, 21 в с. Раковець від 22.11.2016 р. та обстеження житлового будинку від 10.01.2017 р. не свідчать про те, що протягом 2001-2016 років позивачка не володіла зазначеним житловим будинком. З поданої відповідачем виписки з погосподарських книг Раковецької сільської ради за період з 1991 р. по 2017 р. вбачається, що господарство по вул. Січових Стрільців, 10 (колишня вул. Чкалова) в с. Семенівка бувший колгоспний двір, був придбаний матірю позивачки [PERSON], договір купівлі-продажу 13.10.2000 р., в ньому проживали [PERSON], [INFO], голова господарства, яка померла 10.12.2001 р. та її діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], дочка 20.02.2004 р. оформила свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок (погосподарська книга № 5 за 2001-2005 р.р.); згідно погосподарських книг: № 5 за 2006-2010 р.р., № 2 за 2011-2015 р.р., № 2 за 2016-2017 р.р. в даному господарстві зареєстровані,в числі інших, [PERSON], [INFO] дочка, та [PERSON], [INFO] племінник. Посилання представника відповідача на те, що позивачка постійно проживає в [PERSON] спростовується посвідкою на проживання А32976739, виданою 21.07.2016 р., з якої встановлено, що посвідка дійсна до 21.07.2017 р. Відкритість та безперервність користування позивачкою житловим будинком [PERSON] підтверджується довідкою Раковецької сільської ради № 766 від 21.07.2016 р. про те, що [PERSON] вчасно сплачувала Раковецькій сільській раді земельний податок за [PERSON]., с. Раковець по вул. Франка, 27 та квитанціями про сплату за землю, виписаними Раковецькою сільською радою на померлого [PERSON] від 11.09.2000 р., 17.08.2001 р.13.06.2012 р., 03.06.2014р., 14.08.2015р., 21.07.2016 р. Про те, що за господарством в с. Раковець по вул. Франка, 21 закріплена земельна ділянка площею 0,25 га для обслуговування будинку та господарських будівель, свідчить видана виконкомом Раковецької сільської ради довідка № 662 від 04.09.2014 р. Згідно розяснень, що містяться в п.14 Постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» - виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). При наявності всіх необхідних підстав для застосування набувальної давності, а також відсутності: державної реєстрації у встановленому законом порядку об'єктів нерухомого майна; рішення про прийняття чи передачу до комунальної власності громади; доказів вжиття відповідачем заходів щодо набуття права власності на безхазяйну річ та про визнання спадщини відумерлою; непред'явлення будь-яких правовстановлюючих документів, які б підтверджували чи спростовували право власності інших суб'єктів на об'єкт нерухомого майна; враховуючи викладене та з метою захисту майнових прав позивачки, яка добросовісно заволоділа майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном - житловим будинком з господарськими будівлями в с. Раковець по вул. Франка, 21 понад п'ятнадцять років, суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 335,344, п. 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України,

Outcome: approved