Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

В січні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до селянського (фермерського) господарства «Мрія» (далі - СФГ «Мрія») про стягнення боргу за договором позики від 22 квітня 2012 року в сумі 4180000 гривень. В кінцевій позовній заяві (а.с.70-72) позивач просить стягнути з відповідача 4 603 673,54 грн., з яких 4180000 гривень - основний борг за вищевказаним договором позики, 285 905 грн. 32 коп. - інфляційне збільшення суми боргу, 137 768 грн. 22 коп. - три проценти річних. Також позивач просить стягнути із відповідача кошти у відшкодування понесених судових витрат. В обґрунтування позовних вимог позивач вказав в заяві, що між ним та СФГ «Мрія» виникли правовідносини на підставі договору позики. А саме, 22 квітня 2012 року головою СФГ «Мрія» Шостаком П.П. від імені СФГ «Мрія» йому (позивачеві) було видано розписку, згідно з якою Шостак П.П., як голова СФГ «Мрія», протягом п'яти років, з 2008 по 2012 рік, позичково отримував кошти від нього (позивача) в сумах: - 2008 рік - 1 250 000 гривень ; - 2009 рік - 1 150 000 гривень; - 2010 рік - 750 000 гривень; - 2011 рік - 600 000 гривень; - 2012 рік - 430 000 гривень. Разом на 22 квітня 2012 року відповідачем було отримано від нього (позивача) 4 180 000 гривень, які було використано на розвиток СФГ «Мрія» та на особисті потреби Шостака П.П.. В розписці голова СФГ «Мрія» Шостак П.П. зазначив, що у зв'язку з тим, що згідно попередньої домовленості ввести в співзасновники 50/50 [PERSON] він передумав, то бере на себе зобов'язання повернути [PERSON] вищевказані кошти протягом одного календарного року, а саме, до 22 квітня 2013 року, що гарантує власністю СФГ «Мрія» та своїм приватним майном. Станом на день звернення до суду з даним позовом відповідач свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у нього (позивача) оригінал зазначеної розписки. Таким чином, відповідачем порушено цивільно-правове зобов'язання, в зв'язку з чим він (позивач) змушений звернутися до суду за захистом свого цивільного права. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом зазначеної норми закону наявність розписки у кредитора свідчить про існування боргу. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, відповідач повинен був до 22 квітня 2013 року повернути йому (позивачеві) 4 180 000 грн.. Відповідно до ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином відповідач зобов'язаний повернути йому (позивачеві) суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 23 квітня 2013 року по 28 травня 2014 року. При цьому позивач посилається на порядок проведення підрахунку заборгованості та штрафних санкцій затверджений листом Верховного Суду України від 03.04.97 року № 62-97р "Рекомендації відносно порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ", відповідно до якого сума боргу відповідача перед ним (позивачем) з урахуванням встановленого індексу інфляції за вказаний період буде становити 4 465 905 грн. 32 коп., з яких 4 180 000 грн. сума основного боргу, а 285 905 грн. 32 коп. - інфляційне збільшення суми боргу, розрахунок якого позивач навів в позовній заяві. В основу даного розрахунку покладено сукупний індекс інфляції за період з квітня 2013 року по квітень 2014 року включно, який складає 1,068, помножений на суму боргу за договором (1,068 х 4 180 000 грн.) = 4465905 грн. 32 коп.. В основу розрахунку трьох процентів річних з простроченої суми боргу за договором позики - 4180000 гривень покладено період заборгованості з 23 квітня 2013 року по 28 травня 2014 року, який складає 401 день, та річну кількість днів -365, відповідно до якого три відсотки річних від суми боргу за вказаний період становить 137768 грн. 22 коп. ((4180000 : 3 х365)х401). В судовому засіданні позивач позов підтримав, підтвердив обставини, що вказані в позовній заяві. Зокрема пояснив, що з Шостаком П.П. він познайомився в 2006 році. Він (позивач) тоді працював менеджером в фірмі ПП «[PERSON]», яка займалась продажем засобів захисту рослин. До 2008 року він поставляв відповідачеві засоби захисту рослин. Потім Шостак йому сказав, що є можливість набрати в оренду землі для обробітку, проте немає чим обробляти. При цьому запропонував йому спільно займатись обробітком землі, вказавши, що введе його до складу співзасновників. Він (позивач) погодився і став вкладати гроші в розвиток господарства. З його приходом площа землі, яку СФГ «Мрія» обробляло, зросла з 50 до 1500 га.. Його (позивача) участь у господарській діяльності СФГ «Мрія» полягала в наданні різних послуг, засобів захисту рослин, техніки та готівкових коштів, які витрачались на розвиток господарства. Це продовжувалось до 2012 року. Коли ця господарська діяльність стала приносити прибутки, то Шостак став себе вести непорядно. Зокрема, став продавати продукцію без його відома. На його (позивача) зауваження з приводу таких дій Шостак стверджував, що то з його (позивача) боку була лише допомога. Потім Шостак вирішив його «кинути». Тобто, не став вводити його до складу співзасновників господарства. В 2012 році вони домовились, що Шостак порахує скільки коштів він (позивач) вклав в розвиток господарства та протягом року поверне йому ці кошти. Шостак піднімав документи за всі ці роки. Вартість робіт, послуг та матеріальних цінностей розраховували в гривнях та переводили в долари США по діючому на конкретний період курсу, а тоді всю суму перевели знову у гривню. Вийшла сума 4180000 гривень. Тоді ж Шостак і дав йому розписку на вказану суму. Проте, рік пройшов, а відповідач боргу йому не повернув. Представник відповідача - голова СФГ «Мрія» Шостак П.П. позов не визнав. В судовому засіданні спочатку заперечив свій підпис у вищевказаній розписці, вказавши, що ніяких коштів від позивача в якості позики СФГ «Мрія» не отримувало, а підпис у вищевказаній розписці від 22 квітня 2012 року виконаний не ним. В послідуючому, після проведення судової почеркознавчої експертизи, представник відповідача Шостак П.П. не став заперечувати свого підпису у вищевказаній розписці і того, що відтиск печатки на цій розписці проставлений саме ним печаткою СФГ «Мрія», вказавши, що декілька років тому він надавав братові позивача декілька чистих аркушів паперу із відтиском печатки СФГ «Мрія» та своїм підписом для того щоб той пригнав йому із-за кордону та розмитнив зернового комбайна. А тому вважає, що на одному із вищевказаних аркушів позивач надрукував вищевказану розписку від його (Шостака П.П.) імені. Просить відмовити в задоволенні позову. При цьому, на запитання суду, представник відповідача не зміг обґрунтувати практичного значення чистих аркушів паперу із відтиском печатки СФГ «Мрія» для придбання за кордоном комбайна та його розмитнення. З матеріалів справи встановлено наступне. Відповідно до розписки голови СФГ «Мрія» Шостака П.П. від 22 квітня 2012 року він протягом п'яти років, з 2008 по 2012 рік, позичково отримував кошти від свого партнера по утриманню та розвитку СФГ «Мрія» [PERSON] в сумах: - 2008 рік - 1 250 000 гривень ; - 2009 рік - 1 150 000 гривень; - 2010 рік - 750 000 гривень; - 2011 рік - 600 000 гривень; - 2012 рік - 430 000 гривень. Разом на 22 квітня 2012 року ним (Шостаком П.П.) було отримано позичково коштів на суму 4 180 000 гривень, які були використані ним на розвиток СФГ «Мрія» та на особисті потреби. (а.с.31, а.с.4 -копія) Відповідно до виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців селянське (фермерське) господарство «Мрія» є юридичною особою, керівником даного господарства є Шостак П.П.. (а.с.18) Відповідно до висновку експертизи №541/542/14-21 від 25 квітня 2014 року підпис в розписці по боргових зобов'язаннях від 22 квітня 2012 року навпроти прізвища з ініціалами - Шостак П.П., що скріплений печаткою селянського (фермерського господарства) «Мрія», - виконаний самим Шостаком Петром Павловичем. (а.с.59-61) Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов необхідно задовольнити. Так, з пояснень позивача, вищевказаної розписки та вищевказаного висновку експертизи судом встановлено, що в 2008 році за пропозицією Шостака П.П. про спільну діяльність в галузі сільського господарства позивач став вкладати кошти в розвиток СФГ «Мрія». Участь позивача у господарській діяльності СФГ «Мрія» полягала в наданні різних послуг, засобів захисту рослин, техніки та готівкових коштів, які витрачались на розвиток господарства. Це продовжувалось до 2012 року. В 2012 році через різне бачення цієї спільної діяльності позивач і Шостак П.П. домовились, що останній порахує скільки коштів позивач вклав в розвиток господарства та протягом року поверне позивачеві ці кошти. За наслідками такого підрахунку вийшла сума 4180000 гривень. 22 квітня 2012 року Шостак П.П.. як голова СФГ «Мрія», склав і дав позивачеві розписку на вказану суму, в якій зобов'язався цю суму коштів повернути протягом одного календарного року, а саме, до 22 квітня 2013 року. Такі дії Шостака П.П. не суперечать чинному законодавству, оскільки новація зобов'язання прямо передбачена положеннями ст. 604 ЦК України. Проте, в обумовлений в розписці термін відповідач борг позивачеві не повернув. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом зазначеної норми закону наявність у позикодавця розписки позичальника свідчить про існування боргу та є підтвердженням як факту укладення договору позики, так і факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем, у строк та в порядку, що встановлені договором. Невиконання відповідачем цього обов'язку порушує право власності позивача, яке підлягає захисту відповідно до ст. 16 ЦК України. А тому, суму позики - 4180000 гривень з відповідача необхідно стягнути на користь позивача за судовим рішенням. Позивач також просить стягнути з відповідача інфляційне збільшення боргу - 285 905 грн. 32 коп. та три проценти річних від суми боргу - 137 768 грн. 22 коп.. В цій частині позовні вимоги також необхідно задовольнити, оскільки ці вимоги ґрунтуються на положеннях ч. 1 ст.1050 та ч.2 ст. 625 ЦК України. Так, відповідно до ч.1 ст. 625 ЦКУ боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до частини другої цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином відповідач зобов'язаний повернути позивачеві суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми за період з 23 квітня 2013 року по 28 травня 2014 року. З наведеним позивачем в позовній заяві розрахунком суд погоджується і відповідачем зазначений розрахунок не спростований. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача всі понесені ним судові витрати.

Outcome: approved