Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Верхньорогачицької селищної ради про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , після смерті якого вона є єдиним спадкоємцем за законом. Після смерті відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме 16/100 частину комплексу зерноскладу (будівлі літ «А»-кімната 1-5, 203,0 кв.м., та 1/6 мощення №1), розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належало померлому на підставі Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року № 181, укладеного між Колективним сільськогосподарським підприємством «Дружба» в особі ліквідатора Косенка Сергія Георгійовича та [PERSON] , посвідченого Херсонською товарною біржою «Алмаз» за реєстраційним №181 від 15.12.2003 року. [PERSON] сплатив у повному обсязі обумовлену в Договорі купівлі-продажу від 15.12.2003 року №181, посвідченому Херсонською товарною біржою «Алмаз», вартість16/100 частину 3888,00 гривень. Право приватної власності [PERSON] на 16/100 частину комплексу зерноскладу, набуте на підставі Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року №б/н було зареєстроване Каховським державним бюро технічної інвентаризації за № 1619007, про що видано відповідний витяг від 04.03.2004 року №2994941. Після придбання частина комплексу зерноскладу перейшла у володіння [PERSON] , використовувалася, утримувалася та доглядалася ним. Земельна ділянка, розташована під частиною комплексу зерноскладу була передана в оренду [PERSON] на підставі договору оренди землі від 20.02.2007 року зареєстрованого у Верхньорогачицокму районному реєстраційному окрузі Хероснської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 10.05.2007 року за №040771800103.Орендна плата сплачувалася своєчасно та в повному обсязі. Тобто Договір купівлі-продажу від 15.12.2003 року №б/н виконано сторонами у повному обсязі, жодних заперечень або зауважень ніхто із сторін не заявляв, а сам договір не визнано недійсним. Але при зверненні до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, постановою державного нотаріуса від 27.04.2021 року №205/02-31 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із недотриманням при укладенні на товарній біржі Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року №181 вимог ст. 657 ЦК України щодо необхідності його нотаріального посвідчення. При цьому позивач зауважує, що на час укладення Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року №181 він нотаріально не посвідчувався, оскільки на тог час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Про таку необхідність позивачу стало відомо лише при оформленні спадщини. Тому, в зв`язку з неможливістю оформлення спадщини на спадкове майно у позасудовому порядку, вона просить суд визнати дійним Договір купівлі-продажу від 15.12.2003 року №181, 16/100 чачстини комплексу зерноскладу ( в будівлі літ. «А»-кімната 1-5, 203,0 кв.м., та 1/6 мощення №1), розташованого за адресою: [ADDRESS] , укладений між Колективним сільськогосподарським підприємством «Дружба» в особі ліквідатора Косенка Сергія Георгійовича та [PERSON] , посвідченого Херсонською товарною біржою «Алмаз» за реєстраційним №181 від 15.12.2003 року, зареєстрований Каховським державним бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером:1619007; визнати за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) право власності на 16/100 частину комплексу зерноскладу ( в будівлі літ. «А»-кімната 1-5, 203,0 кв.м., та 1/6 мощення №1), розташованого за адресою: [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 08.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 04.08.2021 року. Ухвалою Верхньорогачицького районного суду Херсонської області від 04.08.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті на 06.09.2021 року. В судове засідання 06.09.2021 року позивач не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надіслала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача - Верхньорогачицької селищної ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав та проти його задоволення не заперечив. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно до ч.2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом при вивченні матеріалів справи встановлено, що [INFO] помер [PERSON] (а.с. 13), який є чоловіком [PERSON] (а.с.12), після смерті якого вона є єдиним спадкоємцем за законом (а.с. 26). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме 16/100 частину комплексу зерноскладу (будівлі літ «А»-кімната 1-5, 203,0 кв.м., та 1/6 мощення №1), розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належало померлому на підставі Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року № 181, укладеного між Колективним сільськогосподарським підприємством «Дружба» в особі ліквідатора Косенка Сергія Георгійовича та [PERSON] , посвідченого Херсонською товарною біржою «Алмаз» за реєстраційним №181 від 15.12.2003 року (а.с. 16). [PERSON] сплатив у повному обсязі обумовлену в Договорі купівлі-продажу від 15.12.2003 року №181, посвідченому Херсонською товарною біржою «Алмаз», вартість16/100 частину 3888,00 гривень. Право приватної власності [PERSON] на 16/100 частину комплексу зерноскладу, набуте на підставі Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року №б/н було зареєстроване Каховським державним бюро технічної інвентаризації за № 1619007, про що видано відповідний витяг від 04.03.2004 року №2994941 (а.с. 15). Також інформація про належність майна померлому міститься і в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (а.с. 17-18). Після придбання частина комплексу зерноскладу перейшла у володіння [PERSON] , використовувалася, утримувалася та доглядалася ним. Земельна ділянка, розташована під частиною комплексу зерноскладу була передана в оренду [PERSON] на підставі договору оренди землі від 20.02.2007 року зареєстрованого у Верхньорогачицькому районному реєстраційному окрузі Херсонської регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» від 10.05.2007 року за №040771800103 (а.с. 20-24). Орендна плата сплачувалася своєчасно та в повному обсязі. Тобто Договір купівлі-продажу від 15.12.2003 року №б/н виконано сторонами у повному обсязі, жодних заперечень або зауважень ніхто із сторін не заявляв, а сам договір не визнано недійсним. Постановою державного нотаріуса від 27.04.2021 року №205/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв`язку із недотриманням при укладенні на товарній біржі Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року №181 вимог ст. 657 ЦК України щодо необхідності його нотаріального посвідчення (а.с. 26). При цьому позивач зауважує, що на час укладення Договору купівлі-продажу від 15.12.2003 року №181 він нотаріально не посвідчувався, оскільки на тог час був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі подальшому нотаріальному посвідченню не підлягали. Тому на даний час позивач позбавлена можливості оформити право власності на спадкове майно у позасудовому порядку. У відповідності до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, не заборонених законом. На підставі ст. 1216 ЦК України,спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. На підставі ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Вимогами статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до п. 4 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності 01 січня 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Таким чином, на спірні правовідносини поширюється дія норм ЦК УРСР 1963 року, чинного на час їх виникнення. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлене судом. За змістом ст. ст.128,153 ЦК УРСР, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоду по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорі даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї зі сторін повинно буди досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Так, право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» №1956-ХІІ від 10 грудня 1991 року згідно ч. 2 якої угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Міністерство юстиції України за №17-12-44 від 10 квітня 1998 року роз`яснило, що угоди, укладені на біржі не прирівняні до нотаріально посвідчених, а тільки підлягають подальшому нотаріальному посвідченню. Положеннями ст. 47 ЦК УРСР(в ред. 1963 року) передбачено, що нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Договір купівлі-продажу будинку (його частини) повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 Кодексу). Відповідно з п. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року, зі змінами № 15 від 15 травня 1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією зі сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд, на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Правила державної реєстрації об`єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 року за № 31, передбачали підставу для державної реєстрації договорів купівлі-продажу, зареєстрованих біржою. Відповідно до п. 5 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01 липня 2004 року за № 1952-1 право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. На підставі цього Закону реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень здійснюється лише в разі вчинення правочинів щодо нерухомого майна, а також за заявою власника (володільця) нерухомого майна. Тобто, у період укладання спірного договору купівлі-продажу існував пробіл у чинному законодавстві, тому що, згідно ст. ст.227,242 ЦК УРСР(1963 року) договір купівлі-продажу будівлі повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна із сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Тим часом, у відповідності зі ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу», біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. Згідно з ч.2 ст.219 ЦК України, суд може визнати правочин дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідав справжній волі особи, яка його вчинила, а нотаріальному посвідченню перешкоджала обставина, яка не залежить від її волі. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно з ч.3 ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Статтею 392 ЦК України, передбачено право власника майна на пред`явлення позову про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст.638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Згідно ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Оскільки покупець повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплатив за придбане майно грошові кошти, фактично володів об`єктом нерухомості та утримував його з 15.12.2003 року, угода купівлі-продажу в судовому порядку не визнавалась недійсною її сторонами, померлий чоловік позивача, на підставі ст.ст.128, 153 ЦК УРСР і ст.49 ЗУ "Про власність", правомірно набув право власності на спірний об`єкт нерухомості і правомірно володів ним до своєї смерті. Передбачених законом підстав для невизнання дійсним неоспореного договору купівлі-продажу частини будівлі комплексу зерноскладу в судовому порядку немає. Отже, судом встановлено, що сторонами були виконані всі вимоги діючого законодавства на момент укладення угоди купівлі-продажу, волевиявлення учасників було вільне, відповідало внутрішній волі сторін, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, з 15.12.2003 року [PERSON] правомірно володів придбаними 16/100 частин будівлі комплексу зерноскладу та утримував їх. В той же час, після смерті чоловіка [PERSON] , позивач не має можливості скористатися своїм правом та прийняти спадщину на придбане спадкодавцем нерухоме майно через законодавчі зміни. Тому є необхідність захисту права власності позивача шляхом визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved