Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] 17.11.2016 року звернулись до Київського районного суду міста Одеси з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому позивачі просять суд визнати договір купівлі-продажу №1411/98 від 09 вересня 1998 року укладений на Одеській новій біржі між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - дійсним. Позивач [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, надали до суду заяви в яких позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити, та розглянути справу у їх відсутності, також у разі неявки відповідача постановити заочне рішення суду. Згідно з ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Відповідно до ст.74 ЦПК України, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Частиною 3 ст. 76 ЦПК України передбачено, що якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею. Згідно з відповіддю відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а.с.19) [PERSON], [INFO], з 10.11.2008 року зареєстрований за адресою: [INFO], та саме за цією адресою направлялись судові повістки на імя [PERSON]. Суд також зазначає, що відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Згідно з ч.4 ст.169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуюче вищевикладене, а також, що відповідно до ч.1 ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, та у відповідності до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, Київським районним судом м. Одеси було вирішено провести розгляд справи за відсутності сторін по справі та постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] та [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що 09 вересня 1998 року між [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], та [PERSON] на Одеській новій біржі був укладений договір №1411/98 купівлі-продажу нерухомого майна, згідно з яким [PERSON] продав, а [PERSON], яка діяла від свого імені та в інтересах неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], купили квартиру №21, загальною площею 51,4 кв.м., жилою площею 24,3 кв.м., в будинку №27 «Б», по Люстдорфській дорозі, в місті Одесі. Договір зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» за №458 стр.80 кн.297 пр. від 11.09.1998 року. У тексті вказаного договору купівлі-продажу вказано, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню. Судом також встановлено, що [PERSON], [INFO], 22 жовтня 2013 року уклала шлюб з [PERSON], зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис №1562 від 22.10.2013 року, у звязку з чим змінила прізвище з «Дядюренко» на «Челак». На теперішній час позивачам стало відомо, що договори, які були укладені на біржах повинні бути посвідчені нотаріально, і вона була вимушена звернутися до суду, оскільки не може в повному обсязі розпоряджатися своєю квартирою. Згідно до статті 657 ЦК України, договір купівлі-продажу нерухомості укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Недодержання цієї вимоги, згідно ст.220 ЦК України, тягне за собою недійсність договору. Але законом передбачено право сторони визнання угоди дійсною, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення. Біржова угода купівлі-продажу нерухомого майна була укладена відповідно до вимог законодавства, що діяли на час її укладення. Відповідно до положень Закону України «Про товарну біржу»\~(станом на час виникнення правовідносин) «Одеська нова біржа» мала право посвідчувати угоди купівлі-продажу нерухомого майна і в подальшому вони нотаріальному посвідченню не підлягали. Покупці набували право власності на обєкт продажу з моменту укладення угоди і реєстрації її на біржі та в БТІ. Тому слід вважати, що позивачі є добросовісними набувачами нерухомого майна. Відповідно до ч.1\~ст.317 ЦК\~власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з нормою\~ст.319 ЦК\~власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до\~ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Біржова угода купівлі - продажу нерухомості являлася одним із видів правочинів відповідно до положень Закону України «Про товарну біржу»\~(в редакції станом на час виникнення правовідносин). У відповідності до ч.2\~ст.47 ЦК УРСР, який діяв на час укладення договору,\~постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурора вправі визнати угоду дійсною. Таким чином, позивачами всі вимоги, що ставилися до біржової угоди на момент її укладення, були виконані. Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою. При викладених обставинах, позов є обґрунтованим, враховуючи, що відповідно до ст. 220 ч. 2 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Outcome: approved