Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-08 00:00:00

Заступник прокурора Одеської області (прокурор) звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради до [PERSON], третя особа [PERSON], в якій просив суд витребувати у [PERSON] на користь [PERSON] міської ради земельну ділянку загальною площею 0,1га, яка розташована за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В», кадастровий номер 5110136900:18:017:0031. В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на те, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.04.2007року у справі №2-4155/2007 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] міського управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, [PERSON] міської ради, [PERSON] регіональної філії ДП «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельним ресурсам» та визнано за позивачкою право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В». На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га, яка розташована в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В», та в подальшому, на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 06.11.2012, зареєстрованого в реєстрі за №2-1106, право власності на вказану земельну ділянку перейшло до [PERSON], якою був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯМ №224151 від 19.12.2012. На підставі договору дарування земельної ділянки від 23.12.2012року, посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] міського нотаріального округу [PERSON], спірна земельна ділянка була відчужена [PERSON] на користь [PERSON], у якого в даний час і перебуває у власності. Таким чином, прокурор вказує, що підставі вищевказаного рішення суду з комунальної власності територіальної громади м. Одеси вибула земельна ділянка, загальною площею 0,1га, яка розташована в м. Одесі по вул. Люстдорфська, 55/1 «В». Прокурор стверджує, що право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку було набуто неправомірно, відповідно відсутня і правова підстава для видачі їй державного акту на землю, договір щодо відчуження цієї земельної ділянки є незаконним, як є незаконним подальше її відчуження, у звязку з чим, вказана земельна ділянка підлягає вилученню з незаконного володіння [PERSON] за рішенням суду та поверненню до власності територіальної громади м. Одеси. Прокурор вважає, що при передачі земельної ділянки у власність [PERSON] порушено права та інтереси держави в особі [PERSON] міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації земельних ділянок, зміну їх цільового призначення, нерухомого майна, отримання у власність земельних ділянок і отримання державних актів. У судове засідання 09.11.2016року прокурор не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити. Представник позивача [PERSON] міської ради про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, у судове засідання 09.11.2016року не зявився, надав до канцелярії суду заяву, в якій заявлені прокурором позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, справу розглянути за відсутності представника [PERSON] міської ради, а також вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином шляхом надсилання судової ухвали та повісток на адресу, зазначену у позовній заяві, які не змінювалася, про що свідчить довідка з відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області, однак у жодне судове засідання не зявився, про поважність причин відсутності не повідомив, заперечення на позовну заяву не надав. Третя особа про час та місце судових засідань повідомлялася належним чином, у судові засідання не зявилась, про поважність причин відсутності не повідомила, письмових заперечень проти позову не надала. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси постановлена ухвала про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10 квітня 2007 року було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] міського управління земельних ресурсів [PERSON] міської ради, Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» мри Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі [PERSON] регіональної філії, [PERSON] міської ради про визнання правомірними дій та про визнання права власності на земельну ділянку. Визнано за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/1 „В" (у кварталі вулиць Перша лінія кут вулиці Жаботинського), для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд. Зобов'язано Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру» при Державному комітеті України по земельних ресурсах в особі його [PERSON] регіональної філії зареєструвати за [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 1000 кв.м., яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55/1 „В" (у кварталі вулиць Перша лінія кут вулиці Жаботинського), для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель та споруд, та видати відповідний державний акт на право власності на землю. На підставі зазначеного рішення суду [PERSON] отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,1000га, розташовану в м. Одесі по вул. Люстдорфська дорога, 55/1 «В». У подальшому, на підставі свідоцтва на право на спадщину за заповітом від 06.11.2012року, зареєстрованого в реєстрі за №2-1106, право власності на вказану земельну ділянку перейшло до [PERSON], якою був отриманий державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯМ №224151 від 19.12.2012року. У подальшому, 23.12.2012року [PERSON] уклала з [PERSON] договір дарування, відповідно до умов якого, подарувала вищевказану земельну ділянку [PERSON] На даний час спірна земельна ділянку знаходиться у власності [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 07.10.016року номер інформаційної довідки: 70023338. Відповідно до ст. ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації та посвідчується Державним актом на право власності на земельну ділянку. Згідно п. 1.16 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої \~наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 4 травня 1999 року № 43, технічна документація зі користування земельною ділянкою включає виписку з рішення відповідної ради або продаж земельної ділянки, договір відчуження земельної ділянки (договір купівлі-продажу, дарування, міни, інші цивільно-правові угоди), рішення суду. Відповідно до вимог ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Окрім того, відповідно до вимог ч. 1. ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. При цьому, відповідно до вимог ст. 373 ЦК України право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 373 ЦК України, що регламентує право власності на земельну ділянку, містить аналогічну по суті норму згідно якої право власності на земельну ділянку набувається і здійснюється відповідно до закону. Згідно ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі \~землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Відповідно до п.12 Перехідних положень Земельного кодексу України, до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють міські ради. Таким чином, власником земельної ділянки до моменту її незаконного відчуження була [PERSON] міська рада як орган, що уповноважений по закону розпоряджатися землями комунальної власності, чиї інтереси в даному випадку порушені. Отже, передачею земельної ділянки у власність [PERSON], потім [PERSON], а в подальшому [PERSON] порушено права та інтереси держави в особі [PERSON] міської ради, яка встановлює єдиний порядок для громадян та юридичних осіб по реєстрації, перереєстрації земельних ділянок зміну їх цільового призначення, нерухомого майна, а також отримання у власність земельних ділянок і отримання державних актів на них. Відповідно до ст. 121 Конституції України представництво інтересів держави у суді покладається на органи прокуратури України. Згідно до ч. 5 ст. 36-1 Закону України підставою для представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень економічних політичних та інших інтересів внаслідок протиправних дій фізичних або юридичних осіб, що вчиняються у відносинах між ними або з державою. Таким чином прокурор самостійно визначає підстави для представництва в судах, форму його здійснення. Державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України. Так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі як національного багатства. Статтею 1 Земельного кодексу України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-199 від 8 квітня 1999 року державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі державних інтересів є потреба у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на охорону землі, як національного багатства. Відповідно до положень ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно із частиною першою статті 388 ЦК України,\~якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Таким чином, у відповідності до вимог ст.ст. 330, 388 ЦК України право власності на майно, яке було передане у звязку із виконанням договору та відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Спірне майно було предметом судового розгляду та за рішенням суду право власності на нього визнано за іншою особою, проте дійсний власник не був стороною зазначеного правочину та не був учасником судового розгляду. Отже, в даному випадку дійсний власник не був стороною правочину та учасником судового процесу. Суд приймає до уваги, що при розгляді справи Малиновським районним судом м. Одеси Одеська міська рада була визначена в якості відповідача, однак у судовому засіданні її представник участі не приймав, дані про отримання [PERSON] міською радою вказаного рішення суду в матеріалах справи відсутні. Окрім того, при відчуженні майна не відбулося примусове вилучення майна у дійсного власника із подальшим продажем в порядку виконання судового рішення, а також не ухвалювались рішення щодо припинення права власності на підставі ст. 346 ЦК України. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у від 11.02.2015 у справі № 6-1 цс 15. Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Враховуючи, що земельна ділянка вибула з володіння власника [PERSON] міської ради не з її волі іншим шляхом, вказана земельна ділянка має бути вилучена з володіння [PERSON] та повернута територіальній громаді м. Одеси. З урахуванням викладеного, позовні вимоги заступника прокурора Одеської області в інтересах держави в особі [PERSON] міської ради про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому суд зазначає, що Згідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав на нерухоме майно проводиться органом державної реєстрації прав. Відповідно до ст.8 Закону до повноважень органу державної реєстрації прав належить проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень. Згідно ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Зважаючи на наведене та

Outcome: approved