Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, вказавши, що вона з 21 травня 2011 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 08 листопада 2011 року в них народився син [PERSON]. 20 червня 2014 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за рішенням суду. 20 листопада 2015 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Після розрівняння шлюбу вихованням та життям сина відповідач не цікавиться, позивач, її чоловік [PERSON] та її батьки займаються вихованням малолітнього [PERSON], піклується про його фізичний та духовний розвиток, підготовку до самостійного життя. Відповідно до рішення суду від 23 березня 2012 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх його доходів, але матеріальної допомоги не надає. Станом на 20 червня 2017 року заборгованість по сплаті аліментів складає 65 520,19 грн. [PERSON] просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні його сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що з відповідачем розійшлися, коли сину було 4 місяці. Коли сину виповнився рік, він приходив, бачив його та подарив подарунок. Коли сину виповнилось два роки, він також приходив та приніс подарунок, але сина не бачив. З цього часу він [PERSON] не бачив, а той його. Аліменти він не сплачує взагалі , життям сина не цікавиться, де він зараз знаходиться, вона не знає. Вона ніколи не перешкоджала відповідачу спілкуватись з сином, але його не цікавить дитина. [PERSON] вважає своїм батьком її чоловіка [PERSON], який займається його вихованням та з яким в сина склалися відносини, як батька і сина. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Фігурна Л.М. у судовому засіданні просила постановити рішення по справі на розсуд суду. Начальник служби у справах дітей Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу Совенко С. звернулася до суду з заявою про розгляд справи за відсутності їхнього представника, заперечень щодо вимог позивача не мають. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши позивача [PERSON], представника служби у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Фігурну Л.М., свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с. 9 - копії свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб). З 20 листопада 2015 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (а.с. 9 оборот - копія свідоцтва про шлюб). [PERSON] та [PERSON] з 21 травня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбу, актовий запис № 62, 20 червня 2014 року за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між ними був розірваний (а.с. 8 - копія рішення суду). Малолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], її чоловіком [PERSON] та батьками позивача [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 14, 16 - копія довідки, акту, характеристик). Відповідач [PERSON] не цікавиться життям, успіхами та здоров'ям сина, не приймає участь у його фізичному та духовному розвитку, має заборгованість по сплаті аліментів на його утримання, борг станом на 14.12.2017 року складає 80 559,79 (а.с. 10, 15 - копії рішення, характеристики, довідка-розрахунок). Все це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина. Натомість матір дитини, позивач по справі, займається навчанням і вихованням сина [PERSON], за місцем мешкання характеризується позитивно (а.с. 15, 16 - копії характеристик). Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знає позивача, відповідача жодного разу не бачила, від позивача ніколи не чула нічого про нього та те, що відповідач допомагає сину. Допитана в якості свідка [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона знає позивача, відповідача не знає, він ніколи не з'являвся, не допомагає. Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, так як не піклується про неї, не займається її вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров'ям доньки. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесід з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються зазначеної справи. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 10.01.2018 року виконком у зв'язку з неможливістю встановити місцезнаходження батька [PERSON] та з'ясувати його відношення щодо позбавлення батьківських прав, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини, не має достатніх підстав для прийняття рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO] року народження, батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] року народження. До такого висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 10.01.2018 року суд відноситься критично та не приймає його до уваги при винесенні рішення, оскільки він не обґрунтований та безпідставний. Усі матеріали справи, а також свідчення свідків, підтверджують той факт, що виховує сина позивач [PERSON] та її родина, матір та бабуся відвідують дитячий садок, цікавляться життям та навчанням [PERSON], батька [PERSON] жодного разу ніхто не бачив, матеріальної допомоги на утримання сина він не надає ані в добровільному порядку, ані за рішенням суду, маючи велику заборгованість по сплаті аліментів. У суду немає жодних підстав для відмови позивачу у задоволенні позову. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи письмові докази по справі та свідчення свідків, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача [PERSON], [INFO] року народження, батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO] року народження. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 640,00грн., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 1).

Outcome: approved