Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2013 року було розірвано шлюб між нею відповідачем. Від шлюбу вони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який наразі проживає з нею та знаходиться на її утриманні. На підставі рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2015 року із відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття. Син [PERSON] є дитиною з інвалідністю та потребує постійної уваги. Однак дана обставина при присудженні вище вказаних аліментів ще не була відома. На той момент дитина проходила обстеження щодо незначних відхилень у розвитку, проте з часом такі відхилення проявлялись яскравіше. Тобто судом вказана обставина не враховувалась при визначенні розміру аліментів на утримання дитини. Протягом 05 квітня 2016 року по 06 травня 2016 року [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні у Вінницькому обласному клінічному високоспеціалізованому ендокринологічному центрі. Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1179 було встановлено діагноз: Гіпофізарний нанізм. Повна соматотропна недостатність. Затримка психомоторного розвитку. Вторинна кардіопатія. аномальна хорда. Правобічний паховий крипторхізм. Згідно рішення обласної спеціалізованої ендокринологічної ЛКК протокол №66 від 30 травня 2016 року встановлено діагноз, а саме: Е23. Гіпофізарний нанізм. Повна соматотропна недостатність. Затримка психомоторного розвитку. Вторинна кардіопатія, аномальна хорда. Правобічний паховий крипторхізм. Також було прийнято рішення про направлення дитини на ЛКК за місцем проживання. 29 червня 2016 року було отримано медичний висновок №22, в якому зазначено про наявність захворювання, що надає право на отримання державної соціальної допомоги на дітей-інвалідів віком до 18 років. Позивачем залучено для дитини особистого вчителя, який проводить навчання індивідуально на дому. Таке навчання включає комплекс реабілітаційних заходів спрямованих на навчання основним соціальним та побутовим навичкам, а саме: елементарні навички активності (вправи, моторика), які дитина позбавлена. Протягом періоду з 19 січня 2018 року по 31 серпня 2018 року позивач витратила 24 000 грн. на послуги особистого вчителя. Крім цього протягом 2018 року дитина тричі перебував на лікуванні у ТОВ «Центр Пріоритет» (з 21 березня 2018 року по 04 квітня 2018 року; з 30 травня 2018 року по 06 червня 2018 року; з 06 серпня 2018 року по 16 серпня 2018 року), за що було сплачено кошти у сумі 9 250 грн. Таким чином сума додаткових витрат складає 24 000 + 9 250 = 33 250 гривень. Тому з огляду на спільний обов'язок утримувати дитину вважаю за можливе стягнути половину з вказаної суми, а саме 16 625 гривень. Аліментів в розмірі 600 грн. щомісячно, які сплачує відповідач, недостатньо для належного утримання дитини. Додаткові кошти відповідач в добровільному порядку на утримання сина сплачувати не бажає. Тому позивач просить суд збільшити розмір аліментів, стягуваних із відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] з 600 грн. щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, визначивши їх подальше стягнення в розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Також позивач просить стягнути з відповідача на свою користь додаткові витрати на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 16625 грн. Сторони в судове засідання не викликались, так як справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. При цьому, відповідач [PERSON] у визначений судом строк подав заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позовну заяву. У своєму відзиві відповідач зазначив, що позовні вимоги визнає частково. При цьому пояснив, що він здійснює догляд за рідним дядьком, який є інвалідом І групи, тому згоден на сплату аліментів на утримання неповнолітнього сина лише в розмірі 1000 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому в стягненні додаткових витрат просить відмовити в повному обсязі. Ухвалою суду від 25 квітня 2019 року [PERSON] відмовлено в задоволенні заяви щодо переходу до розгляду справи в порядку спрощеного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу порядку спрощеного провадження у відсутність сторін на підставі наявних у справі письмових доказів та задоволити позов із наступних підстав. Правовідносини, що є предметом спору у справі, регулюються сімейним законодавством України щодо обов'язків батьків утримувати дітей. Відповідно до ст. ст.180, 182, 184 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При цьому за приписом ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Так судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження 30 жовтня 2010 року [PERSON] (а.с.8) сторони по справі є батьками дитини. Вказане також підтверджується копією паспорта громадянина України позивача [PERSON] (а.с.5-7), копією свідоцтва про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.9), копією рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2013 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (а.с.10,11). Дитина на даний час проживає з матір'ю та знаходиться на її утриманні. На підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 червня 2015 року з відповідача стягуються аліменти на користь позивача на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 600 грн. щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 березня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12,13). Син [PERSON] є дитиною з інвалідністю та потребує постійної уваги, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №1179 (а.с.14,15), копією рішення обласної спеціалізованої ендокринологічної ЛКК Вінницького обласного клінічного високоспеціалізованого ендокринологічного центру (а.с.16), копією медичного висновку №22 про дитину-інваліда до 18 років від 29 травня 2016 року (а.с.17,18), виписками ТОВ «Центр ПРІОРИТЕТ» про лікування [PERSON] (а.с.33-35), розрахунковим рахунком Ценру стимуляції мозку (а.с.36). Позивачем залучено для дитини особистого вчителя, який проводить навчання індивідуально на дому. Таке навчання включає комплекс реабілітаційних заходів спрямованих на навчання основним соціальним та побутовим навичкам, а саме: елементарні навички активності (вправи, моторика), які дитина позбавлена. Оплату праці вчителя щомісячно складає 3000 грн. Вказане підтверджується договором про надання послуг по догляду за дитиною від 19 січня 208 року (а.с.21-24), розписками про отримання коштів відповідно до умов договору (а.с.25-32). Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини" в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Положеннями статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При цьому визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією за законами України право дитини на належне повноцінне її утримання, мінімального рівня якого наразі об'єктивно не може забезпечити розмір стягуваних із батька відповідача у справі аліментів в твердій грошовій сумі по 600 грн. на місяць. В цьому разі, з огляду на недопустимість порушення прав неповнолітньої дитини на забезпечення батьками її належного утримання, за вимогою позивача слід збільшити розмір аліментів стягуваних із відповідача на користь позивача за рішенням суду. Вирішуючи питання про збільшення розміру аліментів, суд бере до уваги матеріальний стан обох батьків. З огляду на це, суд визнає необхідним збільшити розмір аліментів стягуваних із [PERSON] на користь позивача на утримання сина [PERSON] з 600 грн. щомісячно на 2000 грн. щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). З огляду на викладене суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі 16625 грн. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивач судового збору не сплачувала, оскільки за правилами визначеними статтею 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати. При цьому, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З системного аналізу положень Закону України «Про судовий збір» та Цивільного процесуального кодексу України, слідує висновок про те, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved