Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-24 00:00:00

Виконуючий обов'язки головного лікаря Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 Вергун В.О.звернувся до суду з заявою про госпіталізацію недієздатного [PERSON], 1940 року народження, мешканця [ADDRESS], який 02.07.2012 року о 13 год. 20 хв. за направленням КМЦТД поступив до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3. Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] страждає на розлад особистості внаслідок ураження головного мозку. Астеноневротичний синдром (шифр захворювання за МКХ 10: Б 07.2). На момент госпіталізації в Київську міську психоневрологічну лікарні №3 [PERSON] скаржиться на головні болі, слабкість, збудженість, дратівливість, агресію. Рішенням Красногвардійського районного суду Київської області від 07 лютого 2013 року [PERSON] визнано недієздатною та над нею встановлено опіку. Під час госпіталізації в КМПНЛ №3 [PERSON] доступний формальному контакту, орієнтований в особистості, мова скудна, відповідає тихим голосом. Мислення непослідовне, в уповільненому темпі. Рівень інтелекту низький. Коло інтересів обмежене. Критика до свого стану відсутня. Голосів та маячних ідей не виявляє. Саме такий психічний стан хворого став підставою для госпіталізації в КМПНЛ №3. Відповідно до психічного стану недієздатний [PERSON], неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. В судовому засіданні представник заявника - Водяна Н.С. заяву підтримала та просила прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], як особи, визнаної у судовому поряду недієздатною. Представник хворого [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти його госпіталізації до психіатричного закладу. Прокурор Народовець А.В. заяву підтримала, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 28 листопада 1986 року [PERSON], 1940 року народження визнано недієздатним (а.с.4). Згідно з висновком огляду комісії лікарів-психіатрів КМПНЛ № 3 діагноз [PERSON]: розлад особистості внаслідок ураження головного мозку. Астеноневротичний синдром (шифр захворювання за МКХ 10: F 07.2. В зв'язку з цим комісією прийнято рішення, що на момент огляду хворий потребує негайної стаціонарної госпіталізації в умовах КМПНЛ № 3 ( а.с.12-12 «а»). Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв'язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved