Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

В квітні 2017 року позивач звернулась з позовом про надання дозволу на тимчасові багаторазові виїзди на тимчасово окуповану територію України - АР Крим, а також, виїзд з зазначеної території неповнолітньої [PERSON], [INFO], без дозволу батька - [PERSON], [INFO], до повноліття дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що знаходилась з відповідачем [PERSON] у шлюбі, зареєстрованому 01.09.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Будьонівського районного управління юстиції м.Донецька за актовим записом №469. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.06.2011 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис №399. У липні 2014 року позивач разом із дитиною переїхали до м.Херсона, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [NUMBER] від 04.04.2014 року, тоді як [PERSON] (відповідач) залишився на тимчасово неконтрольованій території України у м.Донецьк. На теперішній час шлюб між подружжям розірвано, про що свідчить заочне рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 15.10.2015 року. Після припинення стосунків з відповідачем у справі донька проживає разом із позивачем -[PERSON], і знаходиться на її утриманні. Позивач з дитиною планують відвідати батьків позивача, які мешкають в м.Феодосія Автономної Республіки Крим, Україна, що на даний час є тимчасово окупованою територією. Таким чином, для ввезення доньки на територію АР Крим і повернення її на материкову територію України у її супроводі позивачеві необхідно отримати нотаріально посвідчену згоду на це відповідача. Однак, можливість отримати такий дозвіл від відповідача - відсутня, оскільки останній знаходиться на тимчасово неконтрольованій території України у м.Донецьк, відомостей про більш точне місцезнаходження немає, зв'язок з відповідачем з 2014 року припинений. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом отримання дозволу на тимчасові багаторазові виїзди на тимчасово окуповану територію України - АР Крим, та виїзди з зазначеної території без згоди батька. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання також не з'явився, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений через засоби масової інформації - газету "Часопис Донеччина" (від 16.06.2017 року, стор.6) та через офіційний сайт судової влади України. З огляду на наведене, суд розглядає справу на підставі ст.224 ЦПК України заочно. Уповноважений представник третьої особи - Служба у справах дітей виконкому Дніпровської районної у м.Херсоні ради, у розгляді справи участі не приймав, надав суду письмову заяву про відсутність заперечень проти задоволення позову та проханням розглядати справу за їх відсутності. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступне: З матеріалів справи вбачається, що з 01.09.2007 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], актовий запис №469. Від спільного проживання сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 24.06.2011 року, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м.Донецьку, актовий запис №399. (а.с.8) В липні 2014 року позивач разом із дитиною переїхали до м.Херсона, про що свідчить довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [NUMBER] від 04.04.2016 року, а [PERSON] залишився на тимчасово неконтрольованої території України в м.Донецьк. (а.с.11). Відповідно до заочного рішення Дніпровського районного суду м.Херсона від 15.10.2015 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.7). Після розлучення [PERSON] [INFO], залишилась разом із матір'ю (позивачем у справі) та знаходиться на її утриманні (інших доказів матеріали справи не містять). Позивач та її неповнолітня донька, згідно довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи [NUMBER] від 04.04.2014 року (строк дії скінчився 03.12.2016 року), проживають у [ADDRESS] Однак, факт проживання позивача з донької за зазначеною вище адресою підтверджений Актом №б/н від 13.09.2016 року, що виданий комісією КП «Дніпровський». (а.с.25). Також, відповідно до довідки №02-04/15 від 16.05.2017 року, [PERSON], [INFO], відвідує Херсонські ясла-садок №24 санаторного типу для дітей з туберкульозною інфекцією. За період перебування дитини в закладі саме мати виконувала вимоги вихователя, займалася проходженням медичної комісії при Херсонській міській протитуберкульозній поліклініці. Мати опікується здоров'ям дівчинки, плідно працює з батьківським комітетом групи, приймає участь у благоустрої групи та організації свят. В той же час, відповідач у справі - батько неповнолітньої дитини, зареєстрований та фактично проживає на тимчасово неконтрольованій території, а саме: [ADDRESS] Позивач з дитиною планують відвідати батьків позивача, які мешкають в м.Феодосія Автономної Республіки Крим, Україна, що на даний час є тимчасово окупованою територією. Таким чином, для ввезення доньки на територію АР Крим і повернення її на материкову територію України у її супроводі позивачеві необхідно отримати нотаріально посвідчену згоду на це відповідача. Однак, можливість отримати такий дозвіл від відповідача - відсутня, оскільки останній знаходиться на тимчасово неконтрольованій території України у м.Донецьк, відомостей про більш точне місцезнаходження немає, зв'язок з відповідачем з 2014 року припинений. Наведене порушує права неповнолітньої дитини на свободу пересування. Згідно з ч.1,3 ст.151, ч.1 ст.154 Сімейного Кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Батьки мають право на самозахист своєї дитини. Частиною 3 ст.313 ЦК України, в свою чергу, визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України та порядок розв'язання спорів у цій сфері визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII. Частина 2 ст.3 зазначеного Закону визначає, що правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. Зазначені правила затверджені постановою КМУ від 27.01.1995 року №57. Згідно п. п. 3, 4 даних Правил, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Пунктом 2 ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, що, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись з позовною заявою, [PERSON] просить надати дозвіл на оформлення документів та в'їзд неповнолітній дитині - [PERSON], [INFO], на тимчасово окуповану територію України - АР Крим, та виїзд з зазначеної території без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO], в супроводі матері - [PERSON], для виїзду до батьків позивача, до повноліття останньої, тобто, до [INFO] року. Отже, вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: Позивачка, як матір дитини, має переважне право перед іншими особами на особисте виховання і на самозахист своєї дитини. Вимоги позивача (матері дитини) полягають в отриманні дозволу на оформлення документів та виїзд не за межі України, а переміщення в межах території України, у тому числі на окуповану територію. Чинним законодавством України не встановлено обмеження щодо в'їзду/виїзду на тимчасово окуповану територію неповнолітньої дитини, а лише встановлено певний порядок її в'їзду/виїзду за згодою батьків або дозволу суду за відсутності згоди одного з батьків. В частині першій статті 3 Конвенції Про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради № 789-XII від 27.02.1991 року в свою чергу зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Приймаючи рішення у даній справі, суд враховує правову позицію Вищого Спеціалізованого суду України в ухвалі у справі №6-33303ск15 від 16.03.2016 року, згідно з якою дозвіл на виїзд дитини за межі України без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, надається кожного разу окремо (тобто, на кожний виїзд), при цьому, в дозволі зазначається країна, місце перебування та строк, на який дитина буде знаходитися за кордоном. Однак, слід зауважити, що Автономна Республіка Крим, дозвіл на виїзд до якої без згоди батька є предметом даного спору, є територією України, що тимчасово окупована. Отже, надання судом дозволу на виїзд до Автономної Республіки Крим, що є територією України, не позбавить останнього можливості брати участь у вихованні дитини та можливості спілкування з нею. Більш того, судом взято до уваги відсутність інформації щодо місцезнаходження батька, що офіційно зареєстрований на тимчасово неконтрольованій украхнською владою території проведення антитерористичної операції, а саме, у м.Донецьк, та, як наслідок, відсутність у матері можливості отримати відповідний дозвіл на виїзд дитини. У підсумку, необхідно зазначити, що згідно наявною а матеріалах справи довідки №02-04 від 16.05.2017 року Херсонського ясла-садка №24, малолітня дитина - [PERSON], [INFO], є дитиною з тубуркульозною інфекцією. З наведеного судом зроблено висновок щодо необхідності отримання дитиною необхідного систематичного лікування, на яке позитивно вплине перебування дитини на території Автономної [PERSON] Крим, клімат якої відомій своїми лікувальними властивостями для хворих саме з туберкульозною інфекцією, що, в свою чергу, відповідатиме принципам Конвенції щодо найкращого забезпечення інтересів дитини. Отже, з огляду на визначення позивачем часового проміжку надання тимчасового дозволу, зазначення мети перебування дитини на тимчасово окупованій території України, що повністю відповідає вищевказаним нормам матеріального та процесуального права, а також, беручи до уваги той факт, що судом під час розгляду даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють в'їзд/виїзд на тимчасово окуповану територію неповнолітньої дитини для тимчасового перебування та відвідування родичів, лікування тощо, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позову.

Outcome: approved