Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Києво-Святошинський районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з нерухомого майна Свої позовні вимоги мотивує тим що, їй на праві приватної власності належить житлове приміщення, а саме: квартира загальною площею 29,4 кв.м., житловою площею 14,9 кв.м., що знаходиться у [ADDRESS] , що підтверджується втягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.10.2015 року за серійним № ЕКІ 011584. Однак, при реєстрації місця проживання повнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] у вище зазначену квартиру, [PERSON] було повідомленно про те що на квартиру накладений арешт. 07 травня 2019 року [PERSON] звернулася із зверненням до Києво-Святошинський районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області для надання їй інформації стосовно накладенного арешту. 15 травня 2019 року за №12609 отримана відповідь від Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області, що реєстрація виконавчих документів, документів виконавчого проваждення, фіксування виконавчих здійснюється в атоматизованій системі виконавчого провадження. Нормами визначеними ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначений перелік підстав для зняття арешту з майна боржника. Оскільки у відділі відсутня інформація про підстави арешту на майно, відповідно до постанови від 29.11.2006 року, то це не дає можливості вчинення виконавчих дій зі звільнення майна з-під арешту. В зв`язку з цим, в позасудовому порядку зняти арешт з майна боржника не можливо. На підставі вищевикладеного просить: Зняти арешт з майна [PERSON] належної їй на праві власності, а саме квартира, яка розташована у [ADDRESS] (реєстраційний номер обтяження 11650267 від 28.12.2006 року, який накладений Постановою від 29 листопада 2006 року відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області. 12.02.2020 року позивачем через канцелярію суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. В судове засідання представник відповідач не з`явився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомленний. У зв`язку з неявкою сторін та їх представників у судове засідання в силу вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1, 2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Відповідно до ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 60 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб шляхом зняття арешту з майна. Оцінюючи усі докази, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved