Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

До Збаразького районного суду звернулася [PERSON] , із позовною заявою, зареєстрованою через канцелярію суду 19.05.2021 до Комунального некомерційного підприємства «Максимівська лікарня» Збаразької міської ради, Збаразької міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати. В якій просить: Стягнути солідарно із Комунального некомерційного підприємства «Максимівська лікарня» Збаразької міської ради та Збаразької міської ради на її користь заборгованість із невиплаченої заробітної плати у сумі 19732 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачами Комунальним некомерційним підприємством «Максимівська лікарня» Збаразької міської ради та Збаразькою міською радою не було здійснено виплату належних їй коштів, що є грубим порушенням ст.115 КЗпП України, оскільки вона мала право на отримання невиплаченої заробітної плати. З вини відповідачів КНП «Максимівська лікарня» Збаразької міської ради та Збаразької міської ради вона не отримала заробітну плату у сумі 19732 грн. Відтак, невиплачену заробітну плату, просить стягнути з відповідачів солідарно у сумі 19732 грн. Дана позовна заява зареєстрована в суді і справі присвоєно №598/789/21 провадження №2/598/357/2021. 24 травня 2021 року ухвалою Збаразького районного суду прийнято до розгляду дану позовну заяву та відкрито провадження у цивільній справі. Вирішено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження. До суду не надійшов відзив відповідачів на позов, однак Комунальне некомерційне\~підприємство «Максимівська\~лікарня» Збаразької\~міської ради\~та Збаразька\~міська рада надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, позов визнають. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Від сторін клопотання про проведення розгляду справи з їх викликом в судове засідання не надійшло, тому суд провів розгляд справи за наявними у ній матеріалами. Дослідивши матеріали справи та проаналізувавши здобуті в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала на посаді медичної сестри чергової районної комунальної Максимівської дільничної лікарні з 15 листопада 2017 року по 16 березня 2021 року, про що свідчить наявна в матеріалах справи копія трудової книжки серії [NUMBER] від 26.06.2000 ( а.с. 6,8). Рішенням сесії Збаразької районної ради №645 від 21.12.2018, наказ №1 від 04.01.2019 реорганізовано районну комунальну Максимівську дільничну лікарню шляхом перетворення в комунальне некомерційне підприємство «Максимівська лікарня» Збаразької районної ради. Рішенням сесії Збаразької міської ради №VIII/3/19 від 24.12.2020 про прийняття у власність майна спільної власності територіальних громад, селищ та міста Тернопільського району вирішено прийняти безоплатно у комунальну власність Збаразької міської ради, в тому числі, Комунальне некомерційне підприємство «Максимівська лікарня» Збаразької районної ради. 16 березня 2021 року позивача було звільнено з займаної посади згідно п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України у зв`язку із скороченням. Згідно довідки комунального некомерційного підприємства «Максимівська лікарня» Збаразької міської ради від 15.03.2021 вбачається, що заборгованість по заробітній платі та нарахування по заробітній платі позивача станом на 01.01.2021 становить 16335 грн. До виплати 13427 грн 87 коп. Єдининий внесок 3397 грн. Всього 19732 грн. Проте, станом на сьогоднішній день із позивачем не проведено остаточного розрахунку при звільненні. Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.1 та ч.5 ст.97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Згідно із частиною 1 статті 115 КЗпП України та статтею 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до статті 116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Відповідно до частини 2 статті 233 КЗпП України в разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до положень частини 1 статі 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляду і вирішення цивільних прав з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим кодексом. Згідно із ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За правилами ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Вирішуючи спір щодо розміру належних позивачу, як звільненому працівникові сум, суд враховує докази про нараховану та невиплачену відповідачем заробітну плату позивачу. Дослідивши матеріали справи, зокрема довідку від 15.03.2021, судом встановлено, що загальний розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати комунального некомерційного підприємства «Максимівська лікарня» Збаразької міської ради перед позивачем станом на 01.01.2021 (за жовтень, листопад, грудень 2020 року) всього складає 19732 грн. Будь-яких спростувань вищенаведених обставин судом не здобуто. Відповідачі Комунальне\~некомерційне підприємство\~«Максимівська лікарня»\~Збаразької міської\~ради,\~Збаразька міська\~радавизнала позов. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує законних прав, свобод чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до\~вимог ч.2\~ст.141\~ЦПК України\~та п.1\~ч.1\~ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір»,\~суд,\~вважає за\~необхідне стягнути\~з відповідачів\~на користь\~держави судовий\~збір в\~розмірі 908\~грнза розгляд позовної заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, від сплати якого позивач звільнений. На підставі наведеного, ст.43 Конституції України, ст.ст.47, 94, 97, 115, 116, 233 КЗпП України, ст.24 Закону України «Про оплату праці», та

Outcome: approved