Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-21 00:00:00

Заступник керівника Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області [PERSON] звернувся до Літинського районного суду Вінницької області із зазначеним позовом мотивуючи його тим, що 24.05.2017 р. Літинським районним судом Вінницької області ухвалено вирок яким [PERSON] (відповідача у наведеній цивільній справі), визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України. При розгляді даного кримінального провадження цивільного позову про стягнення витрат, понесених закладом охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілої [PERSON] від злочину, пред'явлено не було. Згідно довідки КЗ «Літинська центральна районна лікарня» потерпіла від злочину [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні у вказаному лікувальному закладі. Фактичні витрати лікарні, виходячи з вартості девяти ліжко-днів, становлять 2499,48 грн. В зв'язку з тим, що відповідачем в добровільному порядку зазначені витрати закладу охорони здоров'я не відшкодовані, прокурор звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача витрати, понесені на лікування потерпілої. У судове засідання представник позивача - прокурор Літинського відділу Калинівської місцевої прокуратури Вінницької області [PERSON] не з'явилася надавши до канцелярію суду заяву відповідно до якої просила розглянути справу у її відсутність, позов підтримала та просила його задовольнити (а.с. 30-31) Представник КЗ «Літинська центральна районна лікарня» до судового засідання також не з'явився, однак до суду надійшли заява, про розгляд справи у відсутність представника комунального закладу (а.с. 24). Відповідач [PERSON] до судового засідання не з'явився надавши через канцелярію суду заяву, відповідно до якої просить справу розглянути у його відсутність , позов визнає повністю (а.с. 27-29). Відповідно до ст. 197 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, враховуючи заяви сторін, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає до задоволення з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що 08.03.2017 р. приблизно о 17:30 год. [PERSON] перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, знаходячись на території власного домогосподарства за адресою: вул. Сонячна, 10, в с. Трибухи Літинського району Вінницької області, під час суперечки, яка виникла на підставі особистих неприязних відносин, діючи умисно, з метою заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, доводячи свої злочинні наміри до кінця, підійшов до своєї дружини [PERSON] тримаючи у правій руці ніж господарського-побутового призначення, яким він різав гілля та наніс один удар клинком ножа в область особливо важливих органів, а саме черевну порожнину. Своїми протиправними діями [PERSON] спричинив потерпілій тілесні ушкодження у вигляді проникаючого поранення живота, рани на животі, наскрізного поранення правої долі печінки, поранення малого чепця та 12-палої кишки, внутрішньочеревної кровотечі, які відповідно відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень. 24.05.2017 р. [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.1 ст. 121 КК України по факту заподіяння вищенаведених тілесних ушкоджень (а.с. 6-7). У зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями [PERSON] в період з 08.03.2017 р. по 17.03.2017 р. перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні КЗ «Літинська центральна районна лікарня» і на її лікування державою було затрачено кошти в сумі 2499,48 грн.,що підтверджується відповіддю Літинської ЦРЛ за № 326 від 17.07.2017 р. (а.с. 8). Відповідно до довідки Літинської ЦРЛ за № 327 від 17.07.2017 р., станом на 07.07.2017 р. витрати понесені на стаціонарне лікування [PERSON] добровільно відшкодовані не були (а.с. 9). Відповідно до ч.2 ст.1191 ЦК України та ч.ч.1,3 ст.1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищені меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Якщо лікування проводилося закладом охорони здоров'я, що є у державній власності, у власності Автономної [PERSON] Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету. Держава, [PERSON] Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчинені злочину, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього злочину. Згідно ч. 1ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст.61 ЦПК України передбачено, що доказуванню не підлягають обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання» № 545 від 16.07.1993 року та постанови Пленуму Верховного Суду України від "Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат" № 11 від 07.07.1995 року, визначення суми витрат на лікування потерпілого за один ліжко-день провадиться виходячи з фактичної кількості ліжко-днів і загальної суми фактичних витрат за місяць (в якому проводилось лікування) на утримання лікувального закладу, за винятком витрат на капітальні вкладення, капітальний ремонт і придбання інвентарю та обладнання. Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, а також враховуючи визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, оскільки дії [PERSON] є неправомірними, між його діями та перебуванням потерпілої [PERSON] на стаціонарному лікуванні є безпосередній причинний зв'язок та вина відповідача, що є підставою для цивільно-правової відповідальності останнього. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України та пп.1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», з відповідача на користь держави Україна слід стягнути 640 грн. у якості витрат зі сплати судового збору.

Outcome: approved