Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про визнання за нею права власності на майно колгоспного двору - житловий будинок, що знаходиться за адресою:\~ с. Кошельово, вул.Л.Українки,11, Хустського району Закарпатської області з належними до нього господарським будівлями та спорудами. Заява мотивована тим, що 18 жовтня\~ 2018 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-ФМ № 251280 від 18 жовтня 2018 року\~ виданим Виконавчим комітетом Кошелівської сільської ради, актовий запис №39. Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно. До складу спадщини у відповідності до ст. 1218 Цивільного кодексу\~ України\~ ввійшли всі права та обовязки, що належали йому на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями, які мають право прийняти спадщину за померлим є: його дружина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу від 19 квітня 1972 року, серія І-ФМ №258954 та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження ІІІ-ФМ № 379905 виданого 02 січня 1998 р. [PERSON] не бажає приймати спадщину і не претендує на спадкове майно. Спадкове майно складається з житлового будинку, що знаходиться за адресою: Хустський район, с. Кошелево, вул. Л. Українки, №11, яке належало [PERSON] на підставі свідоцтва на право власності колгоспного двору, що видане 20 березня 1990 року про що зроблений запис реєстрову книгу №1, стр. 217 за реєстровим №217, виданий Виконкомом Хустської районної ради народних депутатів на підставі рішення № 50 від 14 березня 1990 року, в якому зазначено, що право власності на житловий будинок, який розташований за адресою: Хустський район, с. Кошелево, вул. 60 років жовтня буд. №9 (у звязку із зміною вулиць адресу змінено, що підтверджується рішенням сільської ради) належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON]. При зверненні до нотаріуса [PERSON], для оформлення спадщини на цей будинок нотаріус розяснив, що прийняти у спадщину цей будинок не можливо оскільки свідоцтво на право власності колгоспного двору, яке видане на підставі рішення виконкому Хустської районної ради народних депутатів\~ №50 від 14 березня 1990 року\~ не є свідоцтвом про право власності на майно, оскільки житловий будинок зареєстровано як власність колгоспного двору, головою якого є спадкодавець, при цьому у свідоцтві не перераховані усі члени колгоспного двору та не визначені їх частки. Свідоцтво на право власності на жилий будинок колгоспного двору мало бути переоформлене на фізичних осіб - членів колгоспного двору, так як колгоспні двори припинили своє існування у звязку із прийняттям Закону Української РСР «Про власність» від 7 лютого 1991 року. Отже, у звязку з відсутністю актуалізованого правовстановлюючого документу на нерухоме майно процесуально оформити прийняття спадщини, що підлягає державній реєстрації, у нотаріальному порядку\~ не передбачено законом, тому позивач звернувся\~ до суду з даним позовом. Оскільки спадкодавець був членом колгоспу, виконавчим комітетом Хустської районної Ради народних депутатів було видано свідоцтво на право власності колгоспного двору на житловий будинок, яким посвідчено, що в цілому житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Кошельово по вулиці Л. Українки буд. №11\~ Хустського району, дійсно належить колгоспному двору, головою якого являється [PERSON]. Відповідно до ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.\~ У відповідності до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту,\~ визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. В судове засідання позивач [PERSON] не з»явилася. Представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Вимоги позовної заяви підтримують та просять суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з»явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Представник відповідача Кошелівської сільської ради в судове засідання не зявився. Т.в.о. сільського голови [PERSON] подав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради, позовні вимоги визнають, не заперечують щодо їх задоволення. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Хустського районного нотаріального округу [PERSON] подав до суд заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає, не заперечує щодо їх задоволення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Зясувавши обставини справи та виходячи з доданих до позовної заяви письмових доказів, суд приходить до висновку, що позов [PERSON]\~ підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.\~ Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності колгоспного двору на житловий будинок, №50 від 20.03.1990 року виданого Виконкомом Хустської районної Ради народних депутатів, житловий будинок за адресою с.Кошелево, вул.60 років Жовтня,9 Хустського району належить колгоспному двору, головою якого являвся [PERSON]. Згідно виписки №1770 від 12.11.2018 року, виданої виконкомом Кошелівської сільської ради адресу будинку змінено на адресу с.Кошельово, вул.Лесі Українки,11 Хустського району. Правовий режим колгоспного двору визначався положеннями ЦК УРСР. Колгоспний двір визначався як сімейно-трудове об»єднання осіб, всі або частина яких є членами колгоспу, брали участь у суспільному виробництві колгоспу та спільно вели підсобне господарство на присадибній ділянці. Згідно ст.120 ЦК УРСР 1963 року майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності.\~ Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 р. № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 р. не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років поспіль до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (у цей строк не включаються час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, а також хвороба). Розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Колгоспний двір припинив своє існування 15.04.1991 р. з прийняттям ЗУ «Про власність». Оскільки право власності на житловий будинок в с. Кошельово, вул.Л.Українки,11, Хустського району було зареєстровано у встановленому порядку, відповідно до діючого на той час законодавства, як власність колгоспного двору, головою якого на момент припинення існування колгоспних дворів був [PERSON], відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР він мав набути право власності на будинок. Після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом є [PERSON] та [PERSON], яка не претендує на спадкове майно. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] обґрунтований, доведений та підлягає до задоволення.

Outcome: approved