Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

в січні 2020 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом, поданим в його інтересах представником адвокатом Чередніченко І.Б., в якому просив визнати відповідача [PERSON] , таким що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є власником обумовленої квартири. В зазначеній квартирі з 10.07.2003 року зареєстрований відповідач по справі, проте за місцем реєстрації ніколи не проживав. Останній неодноразово відбував покарання, пов`язане з позбавленням волі, в тому числі й на час звернення з даним позовом до суду перебуває в виправній колонії. Водночас протягом часу, що передував взяттю його під варту, він фактично проживав за іншими адресами, вселитися до вказаної квартири не намагався. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що реєстрація відповідача в належній позивачу квартирі створює йому незручності щодо користування та розпорядження своєю власністю, останній просив позовні вимоги задовольнити. В судове засідання представник позивача адвокат Чередніченко І.Б. не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги [PERSON] підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно розписки, що надійшла на адресу суду, вказував про можливість розгляду справи без його участі, а також про відсутність заперечень проти заявлених [PERSON] вимог. Представник третьої особи без самостійних вимог у судове засідання не з`явився. Надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вирішення зазначеного питання залишив на розсуд суду. Заслухавши показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с.8-12). В даній квартирі з 10.07.2003 року зареєстрований син позивача [PERSON] відповідач [PERSON] , як член сім`ї власника житла (в силу ст. 64 ЖК України, виключає підстави для застосування ч.1 ст. 6 СК України, оскільки зумовлене кровним спорідненням), проте за місцем реєстрації не проживає, що вбачається з довідки про склад сім`ї, виданої 15.11.2019 року ОСББ "Новосел-Вознесенськ" (а.с. 15). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] підтвердили вказану інформацію, вказуючи при цьому, що відповідач з часу реєстрації місця проживання у вказаній квартирі взагалі не проживав. Також з матеріалів справи вбачається, що відповідач, згідно вироку апеляційного суду Миколаївської області від 21.12.2007 року був засуджений за вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст. 15 - п. 6 ч. 2 ст. 115 , ч. 4 ст. 187 КК України, призначено покарання на підставі ч.1 ст. 70 КК України в вигляді позбавлення волі строком на 12 років з конфіскацією всього належного йому майна. Був звільнений від відбування основного покарання умовно - достроково 26.05.2016 року. В подальшому, відповідно до вироку Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 06.09.2017 року, [PERSON] у зв`язку з вчиненням злочину, передбаченого ч.2 ст. 185 КК України, був засуджений та, відповідно до ч.1 ст. 71 КК України, йому було призначено покарання в вигляді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці. На даний час відбуває покарання у ДУ «Снігурівська виправна колонія (№5) (а.с.16-18). При цьому, з даного вироку вбачається, що на день затримання відповідача - 30.08.2017 року останній проживав за адресою: будинок [ADDRESS] . Відповідно до ст.16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Так, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України). Згідно з ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Статті 150,156 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина, діти, батьки власника, інші особи, якщо вони постійно проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство). Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Стаття 405 ЦК України встановлює сервітутне право членів сім`ї власника житла на користування цим житлом. Зокрема: - члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону, а житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником; - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Отже, при вирішенні спору про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, необхідно встановити факт відсутності особи у жилому приміщення та поважність причин такої відсутності. Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначаються в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та доказів, наданих сторонами. Зокрема, суд має всебічно перевірити доводи сторін щодо поважності причин відсутності в жилому приміщенні. При цьому під тимчасовою відсутністю розуміються такі випадки, коли особа протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним не втрачає в силу закону. Отже, враховуючи, що матеріали справи містять докази щодо обрання відповідачем іншого місця проживання та безперервної відсутності в квартирі, належної позивачу, понад один рік до засудження Вознесенським міськрайонним судом Миколаївської області, відповідно до вироку від 06.09.2017 року, відсутності між сторонами іншої домовленості щодо порядку та строків користування житлом, позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. При цьому, з'ясувавши при розгляді справи, що позивач в обґрунтування своїх вимог послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, суд самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини.

Outcome: approved