Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Людмила Леонідівна (надалі - третя особа-1), Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович (надалі третя особа-2), відповідно до якого просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса № 1211 від 29.11.2019 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дашицькою Людмилою Леонідівною. Спірні правовідносини виникли з укладених 26 вересня 2008 року Кредитного договору №679-013/08Р від 26.09.2008 року та Договору застави транспортного засобу №679-013/08Р від 26.09.2008 року, право вимоги за яким було відступлене Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» (первісним кредитором) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Новому кредитору) за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №2 від 31 травня 2017 року, грошових коштів в розмірі 161417,77 грн., що складається з тіла кредиту 135859,85 грн., із нарахованих відсотків 25557,92 грн., строк повернення яких настав 27.09.2015 року». 29 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дашицькою Людмилою Леонідівною вчинено виконавчий напис про стягнення з позивача на користь відповідача грошових коштів в розмірі 161417,77 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки: 1.Шевченківським районним судом м. Києва 16 вересня 2019 року у справі №761/37557/18 (реєстраційний номер рішення 85672822) у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] (Відповідач 1 - боржник) та [PERSON] (солідарний боржник) відмовлено повністю у стягненні. Вказане рішення набрало законної сили. Підставою для відмови у позові було застосування строку позовної давності. 2. Виконавчий напис вчинено 29 листопада 2019 року, тобто після набрання законної сили рішенням Шевченківського районного суду у справі №761/37557/18. 3.Оскільки підставою для відмови у позові було застосування строків позовної даності, то й виконавчий напис вчинено з порушенням строків визначених ст.88 «Про нотаріат», протягом якого виконавчий напис може вчинятися. 4.Не було встановлено безспірності заборгованості, зокрема у відповідача відсутні виписки та платіжні доручення про сплату коштів, що підтверджується тим, що він не зміг їх надати при розгляді справи №761/37557/18. Підставою для відліку строку позовної давності було єдине наявне платіжне доручення від 18 березня 2014 року. Крім цього, борг позивача не може підтверджуватися договором застави транспортного засобу, він може бути встановлений лише з підстав виконання/невиконання кредитного договору №679-013/08Р від 26 серпня 2008 року і лише банківськими документами. 5. У відповідача відсутня генеральна ліцензія на здійснення валютний операцій, індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій та ліцензія на здійснення валютних операцій, а тому, відповідач не наділений правом на отримання від позивача платежів в іноземній валюті. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 січня 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків (том 1, а.с. 100-101). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи (том 1, а.с. 147-148). Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року задоволено заяву про забезпечення позову. В порядку забезпечення позову зупинено стягнення за виконавчим написом, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дашицькою Людмилою Леонідівною від 29.11.2019 та зареєстрованого в реєстрі за № 1211 про звернення стягнення з [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь Товариства з обмеженою відповідальності «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (код ЄДРПОУ 387502239) грошових коштів в сумі 161 417,77 грн. за кредитним договором та грошових коштів у сумі 12000,00 грн. за вчинення виконавчого напису, - до набрання законної сили рішенням суду по суті спору (том 1, а.с. 149-152). 29 січня 2020 року від відповідача на адресу суду надійшла заява про зупинення провадження у справі (том 1, а.с. 162), в задоволенні якої відмовлено. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 11 червня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено для розгляду по суті (том 2, а.с. 52-53). Відповідач не погодився із змістом позовних вимог, зазначивши у відзиві на позовну заяву про невиконання позивачем зобов`язань за кредитним договором №679-013/08/Р від 26 вересня 2008 року, строком дії до 26 вересня 2015 року, про правомірність набуття 31 травня 2017 року прав за кредитним договором та правомірність винесення виконавчого напису нотаріуса (том 1, а.с. 172-173). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Людмила Леонідівна, подала до суду пояснення третьої особи з додатками у яких повідомила про те, що відповідач не повідомив про наявність спору про право (том 1, а.с. 183-146). Позивач подала суду відповідь на відзив, в якому додатково вказала, що в матеріалах справи відсутні докази набуття прав вимоги за кредитним договором, адже витяг з реєстру боржників до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами №2 від 31 травня 2017 року складений лише з боку ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія», а тому позивач не порушила і не могла порушити будь-яких прав відповідача (том 2, а.с. 1-29). Відповідач не погодився із позовними вимогами та подав заперечення (том 2, а.с. 39-40). В своїх запереченнях відповідач звертає увагу суду на те, що рішення суду, на яке посилається позивач не набрало законної сили, оскільки відповідачем подана апеляційна скарга та відкрито апеляційне провадження. Також відповідач зазначив про те, що наявність ліцензій не впливає на правомірність його вимог, оскільки кредитний договір укладено із суб`єктом у якого така ліцензія була, у той же час відповідач набув право вимоги на розмір заборгованості, який чітко визначений первісним кредитором, яка на дату відступлення переведена в національну валюту - гривню. Також відповідач спростовує аргументи позивача про відсутність документального підтвердження переходу прав вимоги за кредитним договором. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, на адресу суду подав клопотання про перенесення судового засідання у зв`язку із участю представника відповідача в іншому судовому засіданні в режимі відео конференції, без підтвердження поважності причин неприбуття. Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Дашицька Людмила Леонідівна в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, в письмових поясненнях просила розглядати справу за її відсутності (том 1, а.с. 183). Третя особа, без самостійних вимог на предмет спору приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський Анатолій Миколайович в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Судом встановлено, що 22.08.2008 позивачем придбано автомобіль марки «Mercedes-Benz», вартістю 139325,00 грн. 26.09.2008 року між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк») було укладено Кредитний договір №679-013/08Р відповідно до умов якого відповідач 1 отримав кредит у розмірі 17811 Євро строком з 26.09.2008 року по 26.09.2015 року зі сплатою 11,99% річних. Разом з тим, з метою забезпечення виконання відповідачем 1 свого зобов`язання за кредитним договором між Банком та відповідачем 1 укладено Договір застави транспортного засобу №679-013/08Р(далі по тексту - договір застави). Згідно умов договору застави відповідачем 1 передано в заставу автомобіль, який останній придбав 22.08.2008 року. Так, відповідно до п. 1.1 кредитного договору кредитні кошти надаються з метою своєчасної оплати вартості автомобіля, що купується за Договором купівлі-продажу транспортного засобу№8-02016 від 22.08.2008 року, а також з метою оплати страхових платежів згідно з договором страхування автомобіля (том 1, а.с. 185). Згідно п. 3.1 кредитного договору, для забезпечення зобов`язання щодо погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування коштами, пені за несвоєчасну сплату відсотків, а також відшкодування збитків у зв`язку з порушенням Договору, Позичальник передає в заставу Банку належний йому на праві власності Автомобіль (том 1, а.с. 176). При непогашенні заборгованості Позичальника перед Банком у повному обсязі Банк звертає стягнення на майно Позичальника відповідного до чинного законодавства (пункт 3.3 кредитного договору) (том 1, а.с. 176). Пунктами 4.4, 4.5 кредитного договору встановлено порядок повернення кредитних коштів, а саме зазначено, що Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 213 євро щомісяця до «10» числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті Позичальником щомісяця у термін до «10» числа місяця, наступного за місцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії Договору, зазначеного в п. 1.2. даного Договору (том 1, а.с. 176). Крім цього, з метою забезпечення повного та своєчасного виконання відповідачем 1 зобов`язань за кредитним договором, 26.09.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено Договір поруки №679-013/08Р. Згідно з умовами Договір поруки №679-013/08Р, поручитель зобов`язується нести солідарну відповідальність перед Кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] за Кредитним договором №679-013/08Р від 26.09.2008 року та можливих змін та доповнень до нього щодо сплати процентів, неустойки, вчасного та у повному обсязі погашення основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, передбачених умовами кредитного договору. 16.03.2015 року між АКБ «Правекс-Банк» (правонаступником якого є ПАТ АКБ «Правекс-Банк») та відповідачем укладено Договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору. Згідно умов цього договору сторони дійшли згоди, що Позичальник сплачує заборгованість за кредитом щомісяця у строк з «1-го» по 10-те» число наступного місяця включно, а проценти за користування кредитом підлягають сплаті щомісяця «1-го» числа місяця, наступного за місяцем нарахування процентів, а також на момент припинення строку користування кредитом, зазначеного в п. 1.2 кредитного договору (том 1, а.с. 197). 31.05.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Пpaвекс-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами №2 (том 1, а.с. 201-242). Відповідно до п.2.2. права вимоги за кредитами переходять з моменту підписання сторонами акта приймання-передачі прав вимоги (том 1, а.с. 216). Відповідно до п. 4.2.а., кожне право вимоги за кредитами підтверджується документами стосовно кредитів. Відповідно до п.4.2.b, продавець зобов`язується передати покупцеві документи стосовно кредитів. Одночасно із врученням покупцеві документів стосовно кредитів продавець і покупець підписують акт приймання-передачі документів стосовно кредитів щодо відповідних прав вимоги за кредитами (том 1, а.с. 223). Відповідно до п. 4.5.(і), покупець зобов`язується протягом 30 (тридцяти) робочих днів з дати закриття, надіслати кожному позичальнику повідомлення про передачу, оформлене покупцем, в якості нового кредитора такого позичальника, що стосується Кредитного договору, стороною якого є такий позичальник, рекомендованим листом з повідомленням про отримання та протягом 30 (тридцяти) робочих днів (якщо інший строк не передбачений українським законодавством) з дати закриття надіслати кожній особі, що надає забезпечення, повідомлення про передачу, оформлене покупцем, в якості нового кредитора особи, що надає забезпечення (том 1, а.с. 225). На виконання вказаного зобов`язання відповідачем надано третій особі-1 копії рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу за номерами 0311327752095 та 0411200816886. Рішенням Шевченківським районним судом м. Києва від 16 вересня 2019 року у справі №761/37557/18 (реєстраційний номер рішення 85672822), відмовлено у задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» до [PERSON] , [PERSON] про солідарне стягнення заборгованості за Кредитним договором № 679-013/08Р від 26.09.2008 року (том 1, а.с. 30-34). Як вбачається із змісту рішення суду, підставою для відмови у задоволенні позову було застосування судом строків позовної давності. Досліджуючи матеріали цивільної справи №761/37557/18, судом встановлено, що позивач звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 26.09.2018 року. Відповідач вказує, і це підтверджується наявними доказами в матеріалах справи, що останній платіж по погашенню заборгованості за кредитним договором відповідачем було здійснено 18.03.2014 року, при цьому доказів на спростування даної обставини позивачем не надано, що в свою чергу свідчить, що позовна давність сплинула 18.03.2017 року, позов подано з пропуском позовної давності. Беручи до уваги умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, суд дійшов висновку, що позовна заява ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором подана до суду зі спливом строків позовної давності. Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Однак доказів набрання законної сили рішенням суду учасниками справи не надано. 29 листопада 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Дашицькою Людмилою Леонідівною вчинено виконавчий напис про стягнення заборгованості з [PERSON] (Позивача) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Відповідач) - невиплачених в строк на підставі Кредитного договору №679-013/08Р від 26.09.2008 року та Договору застави транспортного засобу №679-013/08Р від 26.09.2008 року, право вимоги за яким було відступлене Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Правекс-Банк» (первісним кредитором) до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (Новому кредитору) за Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №2 від 31 травня 2017 року, грошових коштів в розмірі 161417,77 грн., що складається з тіла кредиту 135 859,85 грн., із нарахованих відсотків 25 557,92 грн., строк повернення яких настав 27.09.2015 року Оцінка обставин, встановлених судом. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Як вбачається із наданих нотаріусом копій договорів, 31.05.2017 року між ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ КБ «Пpaвекс-Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами №2 (том 1, а.с. 201-242). Однак з наданих копій договорів не вбачається, що нотаріусу на момент вчинення виконавчого напису надано докази про те, що відбулось відступлення прав вимоги саме за договором №679-013/08Р від 26.09.2008 року. Суд бере до уваги, що укладений договір від 31.05.2017 року передбачає складання акта приймання-передачі як прав вимоги, згідно п.2.2. (том 1, а.с. 216), так і акт приймання-передачі документів стосовно кредитів щодо відповідних прав вимоги за кредитами, відповідно до п.4.2.b. (том 1, а.с. 223), однак нотаріусом таких актів не надано до його письмових пояснень, разом із копіями інших документів, на підставі яких вчинено спірний виконавчий напис. До спірних правовідносин підлягає застосуванню постанова Кабінету Міністрів України "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" № 1172 в редакції від 29.11.2001. Пунктом 1 зазначеного Переліку в редакції від 29.11.2001 передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно, нотаріусу подаються а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Главою 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (надалі по тексту - Порядок), затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 передбачено порядок вчинення виконавчих написів. Згідно п. 1.1., 1.2, 3.1 Глави 16 Розділу ІІ Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Відповідно до п.3.2 безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172. Згідно п. 1 Переліку документів за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, для одержання виконавчого напису надаються: оригінал нотаріально посвідченої угоди, документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Отже, документами, які підтверджують безспірність заборгованості мають бути не розрахунок заборгованості чи довідка про існування заборгованості складені банком, які є лише відображенням односторонніх арифметичних розрахунків банку і не можуть слугувати доказом безспірності розміру грошових вимог відповідача до позивача, а первинні облікові документи, оформлені у відповідності до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» - виписки з рахунку, платіжні доручення, меморіальні ордери та інше. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3425-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості АТ «ПУМБ» мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. З урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку, оскільки ним надано лише розрахунок заборгованості (а.с. 191-196). Крім того, з вищезазначеного виконавчого напису вбачається, що стягнення здійснюється на підставі Кредитного договору №679-013/08Р від 26.09.2008 року та Договору застави транспортного засобу №679-013/08Р від 26.09.2008 року, що складається з тіла кредиту 135 859,85 грн., із нарахованих відсотків 25 557,92 грн., строк повернення яких настав 27.09.2015 року. Однак, доказів того за який період здійснюється стягнення нотаріусу надано не було, як і доказів, у якому розмірі має місце погашення отриманого кредиту. Крім того, пунктами 284, 287 Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що виконавчий напис має містити перелік документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, проте в матеріалах справи відсутні документи які б підтвердили суму безспірної заборгованості та факту настання кінцевого терміну виконання зобов`язань. Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Таким чином нотаріус, перш ніж вчинити виконавчий напис, повинен перевірити чи підпадає заявлена вимога під той вид заборгованості, про який йдеться в Переліку №1172, чи подані всі передбачені Переліком документи, чи оформлені такі документи належним чином, чи підтверджують подані документи безспірність заборгованості боржника перед кредитором та прострочення виконання зобов`язання,чи не виник спір між зацікавленими особами, чи не минув встановлений законодавством строк для вчинення виконавчого напису. Аналогічну позицію викладено в ухвалі колегії суддів судової палати цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 01.03.2017 р. № 201/1662/16-ц. З урахуванням вищезазначеного, під час розгляду справи, судом встановлено, що приватним нотаріусом при вчиненні виконавчого напису не дотримано вимог щодо безспірності заборгованості відповідачки перед банком, у виконавчому написі нотаріуса зазначено період стягнення, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом, щодо меж позовної давності. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що приватний нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають до задоволення. Щодо аргументу позивача про те, що у відповідача відсутня генеральна ліцензія на здійснення валютний операцій, індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій та ліцензія на здійснення валютних операцій, а тому відповідач не наділений правом на отримання від позивача платежів в іноземній валюті, то у даному випадку оцінка вказаного аргумента не впливає на висновки суду щодо визнання таким, що не підлягає виконанню приватного напису нотаріуса, оскільки виходить за межі предмету доказування щодо правомірності його вчинення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Як вбачається із матеріалів справи позивачем при зверненні до суду сплачено судовий збір у розмірі 768,40 грн. Крім цього позивачем понесено витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00 грн., що підтверджується договорами про надання правничої допомоги (а.с. 26-29), рахунком на оплату №101 від 07 лютого 2020 року (а.с. 62), актом наданих послуг від 10 лютого 2020 року (а.с. 61), а тому їх також потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved