Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-24 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON] ( далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі по тексту - відповідач 1) та публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі по тексту - відповідач 2) про визнання кредитного договору недійсним. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 вересня 2014 року він звертався в відділення АБ «Укргазбанк» у м. Іллічівськ для отримання кредиту, у зв'язку з чим ним співробітнику банку надавались документи, які необхідні для надання кредиту. Проте, в подальшому жодних повідомлень з вказаної установи банку з приводу надання йому кредиту або запрошення для підписання кредитного договору позивач не отримував. В подальшому, як вказує позивач, він почав отримувати смс-повідомлення від ПАТ «Альфа-Банк» з вимогою про повернення кредитних коштів за договором № [NUMBER] від 10.04.2014 року та з'ясував про існування кредитного договору між ним та ПАТ «Альфа-Банк». Враховуючи вказані обставини позивач звернувся із заявою про вчинення кримінального правопорушення, на підставі якої відкрито кримінальне провадження № 12015160160000384. Також 21 червня 2016 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір факторингу, за яким ПАТ «Альфа-Банк» відступило своє право вимоги за кредитний договором на користь ТОВ «Кредитні ініціативи». Позивач зазначав, що кредитний договір не підписував, волевиявлення на вчинення такого договору не виявляв. Таким чином, вказує, що діями банку порушені майнові та особисті немайнові права та інтереси, які підлягають поновленню шляхом визнання кредитного договору № [NUMBER] від 10.09.2014 року недійсним. Ухвалою суду від 02.09.2016 року відкрито провадження по справі. 25.11.2016 року від позивача надійшла заява про призначення по справі почеркознавчої експертизи. Ухвалою суду від 03.04.2017 року по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, у зв'язку з проведенням якої провадження по справі зупинено. 17.04.2018 року на адресу суду надійшли матеріали справи з висновком судового експерта № 17-5363/01 від 27.03.2018 року. Разом з тим, 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким Цивільний процесуальний кодекс України викладено в новій редакції. Так, згідно п.п.9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 23.04.2018 року провадження по справі відновлено та призначено справу до судового розгляду на 14.00 год. 06.08. 2018 року. В судовому засіданні 06.08.2018 року судом за клопотанням позивача було залучено до участі у справі в якості співвідповідача ТОВ "КРЕДИТНІ ІНІЦІАТИВИ" (далі по тексту - відповідач 3). В судове засідання позивач та його представник не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Позивач направив до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив задовольнити в повному обсязі, а також розглянути справу за його відсутності. Представник відповідача 1 в судовому засідання заперечував з приводу задоволення позову в частині стягнення з відповідача1 судових витрат. Представники відповідача 2 та відповідача 3 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. В раніше наданих суду поясненнях представник відповідача 2 позов не визнавала та заперечувала проти його задволення. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що 10.09.2014 року між Публічним акціонерним товариством «Альфа-банк», та [PERSON] було укладено кредитний договір № [NUMBER], відповідно до умов якого банк надав клієнту кредит у розмірі 12742, 00 грн. зі сплатою 0,1 % річних за користування кредитом строком до 11.09.2017 року. Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем 14.11.2014 року було направлено на адресу позивача повідомлення про наявність простроченої заборгованості за вищевказаним кредитним договором, у зв'язку з отриманням якого позивачем було неодноразово скеровано на адресу відповідача1 відповідні заяви з повідомленням про те, що він не укладав кредитний договір з відповідачем 1. Звертаючись з даним позовом до суду, позивач, як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, вказував, що він ніколи не мав волевиявлення на укладення та підписання вищенаведеного договору. Висновком експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №175363/01 від 27.03.2018 року встановлено, що підпис від імені [PERSON] у наданому на експертизу кредитному договорі № [NUMBER] від 10.09.2014 року, розміщений у нижній частині документу, в розділі «КЛІЄНТ:» у графі «(підпис Клієнта)», ліворуч від друкованого запису «[PERSON]», виконаний не самим [PERSON], а іншою особою. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. За ч. 1 ст. 102 ЦПК України, висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, суд приймає до уваги висновок експерта за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи №175363/01 від 27.03.2018 року як належний та допустимий доказ, що містить інформацію, яка підтверджує позовні вимоги позивача. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (ч. 3 ст. 215 ЦК України). Статтею 203 ЦК України встановлено вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; 5) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 6) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, та враховуючи те, що в судовому засіданні достовірно встановлено, що підпис в кредитному договорі № [NUMBER] від 10.09.2014 року від імені позивача виконаний не ним, а іншою особою, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним кредитного договору № [NUMBER] від 10.09.2014 року, укладений між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк» підлягають задоволенню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог до відповідача2, з останнього на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн. та витрати, понесені позивачем на оплату судової почеркознавчої експертизи, а саме у розмірі 5713,92 грн. Судові витрати з відповідача1, а також відповідача 3 стяненню не підлягають, оскільки судом не встановлено в їх діях порушень прав позивача укладенням спірного правочину. Разом із тим, також відповідно до ч.1 ст. 138 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їхніх представників, а також найманням житла, несуть сторони, тобто сам позивач та відшкодування таких витрат у разі задоволення позову за рахунок іншої сторони, законом не передбачено. Враховуючи викладене вимоги позивача в частині стягнення з відповідачів понесених позивачем витрат щодо участі у розгляді справи, зокрема, що пов'язані з переїздом з іншого населеного пункту не підлягають задоволенню. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 203, 215, 216, 236 ЦК України,

Outcome: approved