Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про визначення розміру часток співвласників у спільній сумісній власності. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач та відповідач є двоюрідними братом та сестрою. Відповідно до договору дарування частини житлового будинку від 27.03.2008 року, їхня баба - [PERSON], подарувала позивачу належні їй 3/5 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в м. Вінниці по вул. Гагаріна, 24, і за позивачем в ВО ОБТІ, 22.05.2008 року було зареєстроване право власності на вищевказані 3/5 частини будинку. Власником решти 2/5 частини домоволодіння є відповідач по справі [PERSON], і його право власності зареєстроване належним чином. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці загальною площею 0, 1444 га, яка складається з 2-х земельних ділянок - ділянки площею 0, 1000 га, цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, та ділянки площею 0, 0444 га, цільове призначення якої під городництво. Земельна ділянка площею 0,1000га, кадастровий номер 0510136800:02:090:0127, на якій розташоване домоволодіння, була зареєстрована на праві спільної сумісної власності за відповідачем [PERSON] та їхньою бабою - [PERSON], які на той час були співвласниками домоволодіння. Земельна ділянка площею 0, 0444 га, в межах домоволодіння, була передана в оренду для городництва його співвласникам [PERSON] та [PERSON], згідно із Договором оренди земельної ділянки № 040900100222 від 14.07.2014 року з наступними змінами. Між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо порядку користування обома вказаними ділянками. Цей порядок зафіксований на Проекті розподілу земельної ділянки, виготовленому ДП «Поділлягеодезкартографія» 05.12.2013 року, на замовлення [PERSON] і підписаний останньою та [PERSON] Згідно вказаного проекту, [PERSON] до кінця свого життя користувалась частинами приватизованої земельної ділянки, що позначені як Ділянка 2 площею 0, 0376 га і Ділянка 3 площею 0, 0224 га (всього 0, 0600 га) блакитного кольору, що складає 3/5 частки від спільної ділянки (600:1000 = 3/5), а [PERSON] користувався і користується до даного часу частиною спільно приватизованої земельної ділянки у розмірі 0, 0400 га, що позначена як Ділянка 1 жовтого кольору, що складає 2/5 частки від спільної ділянки (400:1000 = 2/5). Такий розподіл земельної ділянки повністю відповідав долям співвласників у праві власності на домоволодіння. Однак, договір про такий розподіл спільної земельної ділянки не був оформлений до кінця належним чином, і ділянка залишалась у спільній сумісній власності відповідача та їхньої баби - [PERSON] 05 січня 2015 року [PERSON] померла, і відкрилась спадщина на належну їй частину земельної ділянки, заповіту на яку вона не залишила. Позивач одна із всіх спадкоємців за законом прийняла спадщину, і 03.07.2015 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] була відкрита спадкова справа. Хоча земельна ділянка була обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], але кожен з них користувався своєю часткою, і їх частки не були рівними. Відповідач та [PERSON], при її житті, користувались нерівними частинами земельних ділянок, які були відділені одна від одної умовно, і цей порядок зазначений на вищеописаному проекті розподілу земельної ділянки, однак, їх домовленість не була закріплена документально. Тому, приватний нотаріус [PERSON], постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 13.07.2015 року, відмовила позивачу в оформленні спадщини, після смерті баби [PERSON], на частину земельної ділянки, яка була обєктом спільної сумісної власності померлої та [PERSON], оскільки частка померлої у спільному майні не визначена. Вище викладене й стало підставою для звернення позивача до суду із вимогами про визначення розміру часток співвласників [PERSON] та [PERSON] у спільній сумісній власності, зазначивши, що частка [PERSON], померлої 05.01.2015 року, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га, яка розташована в м. Вінниці по вулиці Гагаріна, 24, кадастровий номер 0510136800:02:090:0127, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка була передана їй та [PERSON] у спільну сумісну власність рішенням Вінницької міської ради від 29.02.2008 року за № 1808 становить 3/5 частки, а частка [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0, 1000 га, розташовану в м. Вінниці по вулиці Гагаріна, 24, кадастровий номер 0510136800:02:090:0127, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка була передана йому та [PERSON] у спільну сумісну власність рішенням Вінницької міської ради від 29.02.2008 року за № 1808 становить 2/5 частки. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі та не заперечував щодо задоволення позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та спадкової справи № 9/2015, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Судом встановлено, що згідно договору дарування частини житлового будинку серії ВКЕ № 969547 від 27.03.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим № 8-472, [PERSON] подарувала [PERSON] належні їй 3/5 частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель під номером 24 (20) двадцять четвертим (двадцятим), розташованого по вулиці Гагаріна в місті Вінниці.(а.с. 5) Згідно реєстраційного посвідчення від 22.05.2008р., 3/5 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: м. Вінниця, вул. Гагаріна, 24, зареєстровано за [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору дарування частини житлового будинку, посвідченого Першою вінницькою державною нотаріальною конторою від 27.03.2008р. за реєстровим № 8/472, і записано в реєстрову книгу за № 63 за реєстровим № 16867. (а.с. 6) З копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок №24, розташований по вул. Гагаріна в м. Вінниці, виготовленого станом на 08.01.2008р. вбачається, що частка [PERSON] становить 3/5 частини будинку, а [PERSON] 2/5 частини будинку. (а.с. 7-10) Як вбачається з Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 755921, виданого 03.11.2008 року управлінням земельних ресурсів у м. Вінниці на імя [PERSON], зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010800100890, [PERSON] та [PERSON], на підставі рішення Вінницької міської ради № 1808 від 29.02.2008 року, є співвласниками земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,1000 га, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Гагаріна, 24. Згідно свідоцтва про смерть серії І-АМ № 307574, виданого 09.01.2015р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, [PERSON] померла 05 січня 2015 року у віці 95 років, про що зроблено відповідний актовий запис за № 71. (а.с. 17) Згідно свідоцтва про народження серії ІІІ-ЯР № 5777958, виданого 27.10.1959р. Вінницьким райбюро ЗАГС, [PERSON] являється матірю [PERSON], [INFO]. Разом з тим, з копії свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯР № 738788, вбачається, що [PERSON] та [PERSON], 15.12.1961 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 25. Прізвище дружини після укладення любу «Паламарчук». Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії V-УР № 0122968, виданого 18.11.1964 року Пироговською сільською радою Калинівського району Вінницької області, [PERSON] являється матірю [PERSON], [INFO]. Таким чином, позивач - [PERSON], є онукою спадкодавця - [PERSON]. Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 9/2015, позивач [PERSON] прийняла спадщину за законом, подавши приватному нотаріусу Вінницького міського округу [PERSON],у передбачений законодавством строк для прийняття спадщини, відповідну заяву про прийняття спадщини від 03 липня 2015 року.\~\~ Разом з тим, [PERSON] у заяві про прийняття спадщини від 03 липня 2015 року зазначила, що крім неї є ще інші спадкоємці, а саме діти померлої [PERSON] та [PERSON]. Однак, 06.07.2015 року, [PERSON] та [PERSON], звернулися із заявами до приватного нотаріуса Вінницького міського округу [PERSON], в яких зазначили, що спадкове майно, яке залишилося після смерті їх матері [PERSON], вони не приймають та не претендують на нього. Таким чином, [PERSON]\~ являється єдиним спадкоємцем за законом померлої [PERSON] Проте, 13.07.2015 року, приватним нотаріусом Вінницького міського округу [PERSON] винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, згідно якої, у зв'язку із відсутністю визначення частки померлої у спільному майні, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що знаходиться у місті Вінниці, по вулиці Гагаріна, 24, після смерті [PERSON], померлої 05.01.2015 року. (а.с. 19) Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Оскільки нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Разом з тим, частинами 1 та 2 статті 372 ЦК України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Згідно ч. 1 ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до ч. 4 та ч. 5 ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Згідно п. 5\~постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Статтею 1225 ЦК України встановлено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Враховуючи відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину, [PERSON], як спадкоємець одного із співвласників земельної ділянки, правомірно звернулась з позовом до суду про визначення розміру часток співвласників на земельну ділянку, площею 0,1000 га, що знаходиться у місті Вінниці, по вулиці Гагаріна, 24, яка належить на праві спільної сумісної власності відповідачу - [PERSON] та [PERSON], померлій 05.01.2015 року. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном "визначення часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Судом встановлено, що між відповідачем [PERSON] та [PERSON] було досягнуто згоди щодо порядку користування земельною ділянкою, який був зафіксований у відповідному проекті розподілу земельної ділянки, згідно якого померла [PERSON] до кінця свого життя користувалася 3/5 частки спільної ділянки, а [PERSON] 2/5 частки. Таким чином, оскільки земельна ділянка була обєктом спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], але кожен з них користувався своєю часткою, згідно погодженого співвласниками порядку користування земельною ділянкою, який був зафіксований у відповідному проекті розподілу земельної ділянки, суд дійшов висновку, що частки співвласників не були рівними. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 2 статті 16 ЦК України передбачено, що суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що в даному випадку існують підстави та необхідність для захисту прав позивача шляхом визначення, що частка [PERSON],померлої 05.01.2015 року, в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № 0510136800:02:090:0127, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Гагаріна, 24, становить 3/5 частки, а частка [PERSON], в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № 0510136800:02:090:0127, що розташована за адресою: м. Вінниця, вул. Гагаріна, 24, становить 2/5 частки, а отже позов підлягає задоволенню. З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного та

Outcome: approved