Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання неповнолітніх дітей, стягнення аліментів звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач розмір заявлених позовних вимог зменшила. Суду пояснила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1999 року від якого мають двох неповнолітніх дітей доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя між ними не склалось. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, не ведуть спільного господарства та бюджету, не підтримують подружніх стосунків, перспектив для збереження сімї не вбачається. Крім того, відповідач у добровільному порядку не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча працездатний. Остаточно, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; визначити місце проживання неповнолітніх дітей з нею; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки та сина в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дітьми повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі. В судовому засіданні представник відповідача з врахуванням зменшеного розміру позовних вимог позивачем, визнав позов повністю. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 вересня 1999 року. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про одруження серії І-ГЮ №025952 виданим 25 вересня 1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружились 25 вересня 1999 року, про що зроблено запис за №1169. Прізвища після одруження: чоловіка [PERSON], дружини [PERSON]. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №124043 виданим 18 грудня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану м.Рівне з якого вбачається, що [PERSON] народилася 10 грудня 2001 року в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №2083. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]; свідоцтвом про народження серії 1-ГЮ №073828 виданим 16 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився 12 травня 2008 року в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №1100. Батьками записані [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та бюджету, фактично їх сімя розпалась, перспектив для збереження сімї не вбачається, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Оскільки від відповідача не надійшло заперечень того, що після розірвання шлюбу їх спільні з позивачем неповнолітні діти будуть проживати з матірю, тому в цій частині позовні вимоги підлягають до задоволення. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України\~"Про\~виконання рішень\~та застосування\~практики Європейського\~суду з\~прав людини" є обов'язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, тому суд вважає, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають до задоволення та з врахуванням вимог передбачених ст.183 СК України, суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави, а сплачений позивачем судовий збір в частині розірвання шлюбу, слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved