Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-26 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини звернулась [PERSON] . В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримала. Суду пояснила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2004 року від якого мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання в останні близько п`яти років між ними постійно виникали сімейні сварки, внаслідок того, що кожний із них має різні погляди на сімейне, спільне життя та ведення спільного господарства. Також вони втратили почуття взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки, вони перестали бути родиною. Подальше спільне життя і збереження шлюбу стало неможливим. Шлюбні відносини фактично припинилися з 2015 року і з цього часу вони не проживають разом. За спільною домовленістю між ними дитина залишиться проживати з матір`ю. Крім того, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Тому, належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум. Такий рівень вона одна не зможе забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, зможе сплачувати аліменти в твердій грошовій формі у сумі 2500 гривень на дитину. Тому, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення сином повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі, а саме сплачений судовий збір в розмірі 768,40 грн. та витрати за відправлення поштового повідомлення про виклик відповідача в розмірі 35,00 грн. В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 листопада 2004 року. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб (повторне) серії [NUMBER] виданим 24 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 листопада 2004 року, про що складено відповідний актовий запис №1623. Прізвище після державної реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають одну неповнолітню дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 10 січня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за №42. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі проживають окремо, не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та бюджету, фактично їх сім`я розпалась, перспектив для збереження сім`ї не вбачається, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що має істотне значення, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина сторін є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Однак, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також те, що в судовому засіданні позивач не надала суду письмових підтверджуючих доказів того, що відповідач спроможний сплачувати заявлений нею розмір позовних вимог, тому до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в розмірі 1500,00 грн. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави, а сплачений позивачем судовий збір в частині розірвання шлюбу в розмірі 768,40 грн. та витрати за відправлення поштового повідомлення про виклик відповідача в розмірі 35,00 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved