Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON] у справах дітей Ужгородської міської ради про відібрання дитини від батька та повернення дитини за попереднім місцем проживання, визначеним рішенням суду, зміну способу участі батька у вихованні дитини. Позивач мотивує свої вимоги тим, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2015 р. визнано укладену між [PERSON] та [PERSON] мирову угоду від 25 лютого 2015 року, за умовами якої розірвано шлюб зареєстрований 20 лютого 2003 року у виконкомі Середнянської селищної ради за актовим записом № 2 між [PERSON] та [PERSON], неповнолітній син [PERSON], [INFO], залишений постійно проживати з матірю [PERSON] та врегульовано порядок участі батька у вихованні дитини. Зі змісту позову слідує, що всупереч укладеній угоді 06.12. 2016 року відповідач забрав сина і більше не повернув. Крім того такий не виконує свого батьківського обовязку та не створює жодних умов для навчання сина, як наслідок - син перестав відвідувати школу. У червні 2017 року позивачці вдалося на деякий період часу повернути сина, однак на початку навчального 2017 року ситуація повторилась. Відповідач вчиняв перешкоди у спілкуванні дитини з матірю, не відкривав двері, позивач мала можливість спілкуватись з дитиною тільки в телефонному режимі, а згодом і цей зв'язок був відповідачем припинений. Позивач вказує на те, що згідно інфнормації директора школи УЗОШ № 19 за період навчального року з 01.09.2017 року по 17.01.2018 рік син пропустив 59 днів навчання без причин, і згідно характеритики сина від 17.02.2018 року через пропуски уроків дитині важко орієнтуватися у навчальному процесі. Спроби вирішити спір щодо дитини в позасудовому порядку не дали жодних результатів. Натомість відповідач негативно впливає на дитину, довзоляючи безпричинно не відвідувати школу, закриває його вдома, і як наслідок - останній цілими днями "сидить дома в компютері". Позивач також зверталася до правоохоронних органів та служби у справах дітей з метою вирішення спору щодо дитини, однак безрезультатно. На підставі викладеного позивач просить суд відібрати малолітню дитину [PERSON] ( [INFO]) від [PERSON] (11.11.1970 р. н.), та передати дитину [PERSON], змінити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], встановивши наступний графік побачень: кожний четвертий тиждень місяця з 9 год. суботи до 15 години неділі, щорічно 24 дні літнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі, 10 днів зимнього відпочинку під час канікул. В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у змісті позовної заяви та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та його представник в судові засідання жодного разу не зявилися, відзиву чи письмових пояснень сприводу позову не подали. Представником подано до суду заяву про відкладення судового розгляду з тих підстав, що засобами телефонного звязку [PERSON] повідомив про неможливість прибути у судове засідання через хворобу. Суд констатує, що дана справа перебуває на розгляді в суді з 04.05.2018 року, причому відповідач та його представник жодного разу не зявилися в судові засідання і в черговий раз подають заяву про відкладення, на недавши жодних доказів на підтвердження поважності неявки, що суд розцінює як спробу безпідставного затягування судового розгляду. Відтак, суд вважає за можливе провести судовий розгляд у відсутності торони відповідача. Представник третьої особи - [PERSON] у справах дітей Ужгородської міської ради- в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, посилаючись на рішення суду, яким визначено місце проживання дитини - з матір»ю а також висновок органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому. Вважає, що відповідач не добросовісно виконує обов»язки по вихованню дитини, що призвело до постійних непорозумінь з позивачкою, призвело до конфліктів з даного питання, які слід вирішити у судовому порядку, оскільки вирішення таких за допомогою правоохоронних органів, органів виконавчої служби тощо результатів на дали. Заслухавши пояснення позивача та її представника, представника третьої особі, вивчивши зміст позову та додані до нього письмові докази, у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2015 р. визнано укладену між [PERSON] та [PERSON] мирову угоду від 25 лютого 2015 року, згідно з якою: розірвано шлюб зареєстрований 20 лютого 2003 року у виконкомі Середнянської селищної ради за актовим записом № 2 між [PERSON] та [PERSON]; неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], залишено постійно проживати з матірю [PERSON] Володимирівною.Також угодою визначено, що [PERSON] та [PERSON] не проти побачень з неповнолітнім сином [PERSON] згідно наступного графіку: з 08.00 год. вівторка до 08.00 год. середи; з 08.00 год. пятниці до 12.00 год. неділі (з ночівлею у батька); [PERSON] не заперечує проти побачень [PERSON] з неповнолітнім сином [PERSON] в період відпустки протягом двадцяти чотирьох днів для проведення спільного відпочинку батька з дитиною за межами міста Ужгорода; [PERSON] зобовязується дотримуватися умов цієї угоди і не чинити перешкод для побачень батька з дитиною, передбачених цією угодою. У разі зміни місця проживання дитини повідомити про це [PERSON]; [PERSON] зобовязується дотримуватися умов цієї угоди і після закінчення побачень вчасно доставляти дитину матері [PERSON]. Зі змісту позову та наданих стороною позивача пояснень слідує, що умови укладеної угоди відповідач [PERSON] не виконує, самовільно забрав сина та не бажає повертати його матері, жодні спроби мирного врегулювання результатів не надали. З матеріалів справи слідує, що позивач також зверталася для вирішення питання повернення сина до правоохоронних органів, доказом чого слугують додані до справи заяви про вчинення кримінального правопорушення, що також результатів не дали. У зв»язку із цим позивачка звернулась із заявами до [PERSON] у справах дітей. З наданого суду Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому № 35/23-21 від 21.01.2019 року вбачається, що в Ужгородську [PERSON] ступенів №9 Ужгородської міської ради не приступив до навчання малолітній [PERSON]. Наразі малолітній фактично проживає разом з батьком гр.[PERSON], [INFO], за адресою: м. Ужгород, вул. Лєрмонтова, буд. 9 «а», кв. 63. Батько зачиняє малолітнього вдома і йде на роботу. Протягом останніх двох років у малолітнього булла велика кількість пропущених уроків без поважної причини. З 01.11.2016 року по 07.04.2017 року із 86 навчальних днів [PERSON] пропустив 50. З 22.11.2017 року по 19.01.2018 року та з 22.01.2018 по 19.02.2018 року малолітній не відвідував школу жодного разу. Батько частину пропусків виправдав довідками. До 01.11.2016 року учень проживав з мамою гр. [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO], і приходив до школи без запізнень, з виконаним домашнім завданням. Проживаючи з батьком, учень часто запізнювався на 1 урок, приходив не готовим до уроків. Батько, якщо син не хотів залишатися ушколі, забирав його додому, мотивуючи тим, що він не хоче ходити до школи. Між батьками дитини існує онфлікт щодо визначення місця проживання дитини. Наслідком даного конфлікту є свідоме нехтування інтересами дитини, ненадання дитині доступу до освіти та навколишнього середовища, що загалом може негативно означитись на загальному стані здоров'я малолітнього [PERSON], [INFO] Все це підтверджується листами Ужгородської [PERSON] ступенів №2 Ужгородської міської ради від 16.03.2017 року №124, від 10.04.2017 року (№156, від 10.04.2017 року №157 та Ужгородської [PERSON] ступенів №9 Ужгородської міської ради від 11.09.2018 року №01-28/199, від 17.09.2018 року №01-28/205, та від 23.01.2018 року №01-28/12. З матеріалів даної цивільної справи також вбачається, що питання неналежного виховання малолітнього [PERSON], [INFO], його батьком [PERSON] неодноразово розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому. Так, на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 07.02.2018 року було вирішено направити лист до Ужгородського ВП ГУНП в Закарпатській області щодо притягнення гр. [PERSON] до відповідальності за ухилення від виконання батьківських бов'язків по забезпеченню навчання та виховання малолітнього [PERSON] Управлінню освіти Ужгородської міської ради було доручено повідомлення всіх суб'єктів соціальної роботи про стан відвідування малолітнім [PERSON], [INFO], Ужгородської ЗОНІ №9. Психологу Ужгородського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді було доручено провести роботу з малолітнім [PERSON] та протягом одного місяця надати відповідну психологічну характеристику малолітнього до служби у справах дітей Ужгородської міської ради. Психологічну характеристику на малолітнього не вдалось підготувати, оскільки батько дитини не йшов на контакт з психологом Ужгородського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді та уникав зустрічі з ним. 20 березня 2018 року на засіданні комісії з питань захисту прав итини Ужгородського міськвиконкому було вирішено підготувати гр. [PERSON] письмову відповідь в якій зауважити на необхідності його належного ставлення до виконання своїх батьківських бов'язків по відношенню до дитини, обов'язковості відвідування дитиною навчального закладу. В подальшому, у разі повторення подібних випадків, та злісного ухилення батька від виконання своїх батьківських обов'язків, може бути розглянуто питання щодо позбавлення його батьківських прав. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому, яке відбулося 19 вересня 2018 року було вирішено направити лист до Ужгородської місцевої прокуратури з проханням вжити дієвих заходів для захисту права дитини на здобуття освіти. Батько дитини не зявився на засідання комісії, хоча був належним чином повідомлений про час та місце її проведення. Також з вказаного висновку вбачається, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Ужгородського міськвиконкому 09.01.2019 року члени комісії одноголосно прийняли рішення рекомендувати органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому підготувати надати до Ужгородського міськрайонного суду висновок про доцільність відібрання [PERSON], [INFO], від батька гр. [PERSON], [INFO], який проживає разом з малолітнім за адресою: м. Ужгород, вул. Лєрмонтова, буд. 9 «а», кв. 63, та повернення його за місцем проживання матері гр. [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [INFO]. У зв'язку з усім вищенаведеним просять суд задовольнити позов гр. [PERSON] у частині вимог щодо відібрання дитини та повернення її за місцем проживання матері. Питання задоволення решти позовних вимог залишають на розсуд суду. Разом з тим суд акцентує увагу на тому, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 25.02.2015 року визначено місце проживання з дитини з матір»ю, про наявність якого батько дитини обізнаний, тому суд вважає, що відповідач протиправно вчинив дії щодо відібрання дитини у матері, самочинно змінивши його місце проживання та невживши заходів по поверненню дитини за попереднім місцем проживання. Суд звертає увагу на те, що судове рішення - акт судового розгляду справи будь-якого виду провадження, яке відповідно до ст.\~124\~Конституції України ухвалюється судами іменем України і є обов»язковими до виконання на всій території України. Відповідно до ч.1 ст.\~162\~СК України якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам (п.2 ч.1 ст.162 СК України). Проте судом встановлено, що залишення дитини за попереднім місцем проживання - за місцем проживання матері не створюватиме жодної реальної небезпеки для життя та здоров»я дитини, й обставини не змінилися так, що повернення суперачитеме інтересам дитини. Натомість наведені стороною позивача факти та докази свідчать, що проживання дитини за місцем проживання відповідача негативно пливає на навчальний процес дитини. Суд, надавши правову оцінку діям відповідача, приходить до висновку, що такий здійснив дії, які суперечать закону, вчинив протиправну поведінку, самочинно змінивши місце проживання дитини, не повернувши за визначеним рішенням суду місцем його проживання - матері. Також матеріали не містять жодних доказів того, що відповідач пред»являв позивачці претензії щодо неналежного виховання дитини, позову про відібрання від матері дитини ним не подано. Зібрані по справі докази, з урахуванням характеризуючих даних сторін, як батьків даної дитини, засвідчують належне виконання позивачкою своїх обов»язків як матері щодо виховання та утримання дитини. Суд переконаний у тому, що у разі, якщо відповідач - батько дитини вважає, що наразі існують обставини, які суперечать інтересам дитини щодо його місця проживання, визначеного судом, він вправі діяти лише у правовий спосіб, звернувшить до суду із відповідним позовом з метою захисту прав дитини, а наразі дитина має бути повернута за визначеним рішенням суду місцем проживання - матері. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Наведені правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини та належне його утримання. Разом з тим суд вважає за доцільне змінити спосіб участі [PERSON] у вихованні малолітньої дитини [PERSON], встановивши наступний графік побачень: кожний тиждень місяця з 9 год. суботи до 15 години неділі, щорічно 24 дні літнього відпочинку під час канікул у навчальному закладі, 10 днів зимнього відпочинку під час канікул. Вказаний спосіб на думку суду також максимально захищає права відповідача та надає йому можливість повноцінно брати участь у житті та вихованні свого сина. За таких правових підстав, встановлених судом правовідносин, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до часткового задоволенню. Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. У порядку п.5 ч.1 ст.\~430\~ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду. На підставі вищевикладеного, ст. 162 СК України, Принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року,

Outcome: approved