Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-05 00:00:00

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся позивач, Комунальне підприємство «ЛЖЕК № 1», із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що будинок №13 по вул. Гора Попова в м. Лисичанську перебуває на балансі КП «ЛЖЕК№1». В кв. №21 зареєстрований [PERSON]. Відповідач в зазначеній квартирі не мешкає більше 10 років. Комунальні платежі по вказаній квартирі не здійснюються, мається заборгованість по сплаті послуг по утриманню будинків та прибудинкових територій у сумі 4206,42 грн. У звязку з викладеним позивач змушений звернутись до суду. Представник позивача, в судовому засіданні позов підтримала, та просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Ухвала про відкриття провадження\~ та призначення справи до розгляду разом із\~ копією позовної заяви та доданими до неї документами, судові повістки були надіслані відповідачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення, на адресу місця реєстрації, однак, ним не були отримані з незалежних від суду причин, про що свідчать конверти з позначкою "через незапит", які містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України\~судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою,\~зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається, зокрема, фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Розглянувши відомості про належне повідомлення відповідача про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розгляд справи провести за його відсутності. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Допитана в якості свідка в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона мешкає за адресою: м. Лисичанськ, вул. Гора Попова, 13/11 та є сусідкою відповідача. Зазначила, що у квартирі відповідач не проживає близько 8 років. Мати відповідача померла десь 10 років тому, а він мешкав сам десь 2 року, потім зійшовся з жінкою та переїхав в до неї. Зі слів інших сусідів його бачили в місті він повідомив, що проживає у жінки. Кореспонденція на його адресу не надходить, тільки розрахунки про заборгованість з комунальних платежів. Квартира в незадовільному стані, ключ від кімнат, які належали відповідачу, знаходився у сусідки по комунальній квартирі. Вислухавши пояснення учасників процесу, які прибули у судове засідання, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне. Згідно довідки про склад сімї та/або зареєстрованих у житловому приміщенні, за адресою: м. Лисичанськ, вул. Гора Попова, 13/21, зареєстрований [PERSON]. Як вбачається з копії повідомлення Лисичанської міської ради №234 від 12.12.2016 року, ордеру за адресою: м. Лисичанськ, вул. Гора Попова, 13/21, в архіві не має. Житловий будинок №13 розташований за адресою: м. Лисичанськ, вул. Гора Попова знаходиться на балансі підприємства КП «ЛЖЕК №1», про що свідчить довідка про знаходження на балансі. Згідно акту від 24.1.2016 року, затвердженого начальником КП «ЛЖЕК №1» [PERSON], в квартирі за адресою: м. Лисичанськ, вул. Гора Попова, 13/21, зареєстрований [PERSON], який за місцем реєстрації не мешкає більше 10 років, комунальні послуги не сплачує. З копії особистого рахунку №906776, вбачається, що квартиронаймачем за адресою: м. Лисичанськ, вул. Гора Попова, 13/21, є [PERSON], заборгованість по квартплаті станом на 01.11.2016 року складає 4206,42 грн. Відповідно до листа Лисичанської міської ради від 23.03.2017 року №1196/01-22 повідомлено Комунальне підприємство ''Лисичанська Житлово-експлуатаційна контора № 1'' про те, що на квартиру [ADDRESS] охоронне свідоцтво (бронь) не видавалось. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. Правова позиція Європейського суду з прав людини відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів позитивні зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner v. the U.K., 21.02.1990). Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення в справі Gillow v. the U.K., 24.11.1986), так і на наймача (рішення в справі Larkos v. Cyprus, 18.02.1999). Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на повагу до приватного і сімейного життя і зазначено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Правовідносини що склались між сторонами врегульовані Житловим кодексом України. Так, частиною 4\~статті 9 ЖК України\~визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Громадяни зобов'язані дбайливо ставитися до будинку, в якому вони проживають, використовувати жиле приміщення відповідно до його призначення, додержувати правил користування жилими приміщеннями, економно витрачати воду, газ, електричну і теплову енергію. Жилі будинки і жилі приміщення не можуть використовуватися громадянами на шкоду інтересам суспільства (ст. 10 ЖК України) Згідно ст. 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Вказаною статтею ЖК України передбачено підстави збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців. Згідно ст. 163 ЖК України\~ у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою\~статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача та членів його сім'ї не звільняє їх від виконання обов'язків за договором найму жилого приміщення. В пунктах 10, 11 постанови Пленуму Верхового Суду України № 2 від 25.12.1992 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж він вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім'ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду спору в суді є істотною обставиною, але вона не може бути безспірною підставою для відмови в позові, а повинна оцінюватись у сукупності з іншими обставинами. Наймачеві або членові його сім'ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Суд зауважує, що житловим кодексом України передбачено видачу охоронних свідоцтв (броні) у разі відсутності наймача житла понад встановлені строки. Так, відповідно до ст. 73 ЖК України, жилі приміщення, що їх займають наймачі та члени їх сімей, бронюються при направлені на роботу за кордон - на весь час перебування за кордоном, при виїзді на роботу в райони Крайньої Півночі і в прирівняні до них місцевості - на весь час дії трудового договору, а у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР, - на весь час перебування в районах Крайньої Півночі і в прирівняних до них місцевостях. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку ( ст. 72 ЖК України). Статтями\~10,\~60 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 та 2\~статті 57 ЦПК України,\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. В ході розгляду справи судом встановлено, що відповідач за власною ініціативою і у добровільному порядку залишив квартиру за адресою: Україна, Луганська обл., м. Лисичанськ, вул. Гора Попова, 13/21. На протязі тривалого часу (понад шість місяців) відповідач не робив спроб самостійно прийти та вселитися до неї. Під час своєї відсутності в квартирі відповідач плату за житло, комунальні послуги не вносив. Доказів видачі відповідачу охоронного свідоцтва (броні) на зазначену квартиру матеріали справи не містять. Місце фактичного проживання відповідача не встановлено. До суду із заявою про продовження строку збереження за ним житлового приміщення відповідач не звертався, не надав доказів поважності причин відсутності у квартирі понад встановлений строк. Показами свідка, підтверджено відсутність відповідача за адресою місця реєстрації близько 8 років без поважних причин. Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що позивачем надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності. Відповідно до\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.\~\~Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Проаналізувавши встановлені фактичні обставини по справі, оцінивши представлені докази в їх сукупності та взаємозв'язку, суд дійшов висновку, що право відповідача на користування житлом зі сторони позивача порушено не було, відповідач відсутній в спірній квартирі понад встановлений законом строк без поважних причин, тому втратив право користування нею, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Суд вважає за необхідне також зазначити, що наявність судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, у відповідності до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~від 11 грудня 2003 року, є підставою для подальшого зняття особи з реєстраційного обліку місця проживання за вказаною адресою. Щодо розподілу\~ судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до\~ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.\~ При зверненні до суду з даним позовом позивачем було сплачено судовий збір. Приймаючи до уваги вимоги\~ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати по сплаті судового збору. На підставі ст.71,72 ЖК України,

Outcome: approved