Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про поділ майна подружжя, а саме: здійснити поділ майна та визнати за нею право власності на 1/2частку квартири [ADDRESS] , обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі. Під час шлюбу вони придбали за спільні кошти вказану квартиру, яка зареєстрована на ім`я [PERSON] . Протоколом автоматизованого розподілу від 15.05.20209 року дана справа передана на розгляд судді Чулуп О.С. Ухвалоювід02.06.2020 року відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання. Розпорядженням керівника апарату № 972 від 29.12.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл справи на підставі рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя України від 25.11.2020 року № 3242/3 дп/15-20 про відсторонення судді. Протоколом повторного автоматизованого розподілу від 14.01.2021 року дана справа передана на розгляд судді Черенковій Н.П. Ухвалою суду від 16.01.2021 року цивільна справа прийнята до розгляду суддею та призначено підготовче судове засідання на 11.02.2021 року. За клопотанням адвоката відповідача від 10.02.2021 року, слухання справи відкладено . 08.04.2021 року від позивача в собі адвоката Труба К.Б. надійшла заява про забезпечення позову, яка протоколом передачі судової справи раніше визначеному складу суду передана судді. Ухвалою суду від 12.04.2021 року заяву задоволено частково. Вжито заходи по забезпеченню позову шляхом накладення арешту на квартиру [ADDRESS] до розгляду даної справи по суті та набрання судовим рішенням законної сили. 26.04.2021 року адвокатом відповідача надано копію рішення виконкому та витягу із Реєстру речових прав, технічний паспорт та заяву позивачки що стосується спірного нерухомого майна. Ухвалою суду від 24.05.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду. За заявою представника позивача судове засідання 24.06.2021 року відкладено. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та уточнили: просили визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку літери Г (загальною площею 36 кв.м., житловою 22,2 кв.м., сарай літ.є, огорожу 21., за адресою [ADDRESS] ,оскільки квартирі змінено статус на житловий будинок. Відповідач та його адвокат позов в уточненій заяві визнали. При цьому, просили продовжити розгляд справи у їх відсутності. Судом постановлено про продовження розгляду справи у відсутності сторін. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони зареєстрували шлюб 05.05.1990 року. Шлюб між сторонами розірвано 05.08.2006 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 326. 28.09.2000 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу на біржі нерухомості « Едвайс-Консульт», за умовами якого [PERSON] придбав у власність квартиру [ADDRESS] , літню кухню літ. О, душ літ. Я, сарай літ. Є, 1/5 частину сараю літ. М, що розташовані по [ADDRESS] . Дана квартира належала [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу від 17.12.1999 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Миколаївської державної нотаріальної контори Вороніним В.О. за реєстровим номером 6-3077, та зареєстрованого у КП ММБТІ 25.01.2000 року за номером 17210. Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 08.04.2010 року даний договір визнано дійсним. 10.09.2011 року [PERSON] вступила до шлюбу з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . ( актовий запис 310). 26.06.2017 року шлюб розірвано.( актовий запис 51). 16.02.2019 року [PERSON] вступила до шлюбу з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] .( актовий запис №44). Рішенням Миколаївської міської ради за № 305 від 29.03.2013 року двокімнатній квартирі з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] , яка належить [PERSON] надано нову адресу : [ADDRESS] . 03.07.2013 року приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Денисовою О.О. у реєстрі за № 5367,5368, посвідчена заява [PERSON] , яка діяла також в інтересах сина [PERSON] ,1991 року народження. Про надання згоди на перехід статусу нерухомості з квартири [ADDRESS] та зміну адреси на будинок [ADDRESS] . За Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.04.2021 року ( реєстраційний 41460409), за [PERSON] зареєстровано право власності на житловий будинок [ADDRESS] . За відомостями про складові частини об`єкта нерухомого майна, житловий будинок складається із житлового будинку літ.Г, загальною площею 36, житловою 22.2 кв.м., та житлового будинку літ. О. Складовими частинами об`єкту нерухомого майна є сарай літ.Є, огорожа 21. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, що відповідає вимогам ст. 61 СК України. Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ані дружина, ані чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, воно вважається таким, що належить подружжю. Якщо майно придбане під час шлюбу, то реєстрація прав на нього лише на ім`я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірванняшлюбу, визнанняйогонедійсним та поділспільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11). Зізмісту п. п. 23, 24 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~Українивід 21.12.2007\~№ 11\~«Про практику\~застосування судами\~законодавства при\~розгляді справ\~про право\~на шлюб,\~розірвання шлюбу,\~визнання його\~недійсним та\~поділ спільного\~майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, щопідлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. На підставі наданих доказів суд встановив, що квартира [ADDRESS] була придбана сторонами під час їх перебування в шлюбі за їх спільні кошти. Отже, виходячи із законодавчо закріпленого принципу рівності часток подружжя у праві спільної сумісноїв ласності, приймаючи до уваги позицію сторін, враховуючи наявні в справі докази, суд вважає, що позивач має право на 1/2 частину квартири, яка увійшла до складу будинку [ADDRESS] , загальною площею 36 кв.м., житловою 22.2 кв.м., сараю літ. Є, огорожі 21.При цьому враховуючи набуття [PERSON] права власності впорядку поділу майна подружжя, слід вважати, що за [PERSON] залишається право власності на 1/2 частину цієї ж квартири , яка увійшла до складу будинку [ADDRESS] за вищевказаною адресою. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, однією з основних засад (принципів) цивільногосудочинства є верховенство права. На підставі ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленомуцим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законнихінтересів. Частиною 1 ст.\~10\~ЦПК України визначено, що суд при розгляді справ керується принципом верховенства права. Згідно з ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, згідно з вимогами ч. 2 ст.\~206\~ЦПК України суд роз`яснює відповідачу наслідки визнання позову, передбачені ч. 4 цієї статті. Судом також встановлено, що визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд всебічно та повно з`ясував обставини, на які посилався позивач як на підставу своїх вимог, оцінив докази за своїмв нутрішнім переконанням, що ґрунтується на об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів,

Outcome: approved