Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

В січні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У обґрунтування позову зазначив, що він є власником 2/3 квартири № 9 в будинку № 4 на 25 кварталі в м. Маріуполі. У квартирі також була зареєстрована відповідачка [PERSON], яка з 1998 року в квартирі не проживає, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. У квартирі не знаходиться ніяких особистих речей відповідачки. Позивач просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, підтримує вимоги, просить позов задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідачка у судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з*явились, направили суду заяви про розгляд справи в їх відсутність, проти задоволення позову не заперечують, підтвердили відсутність відповідачки за місцем реєстрації з 1998 року. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У звязку із тим, що відповідачі\~ своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи, не використали наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача, відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши письмові матеріали, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про те, що позов знайшов своє підтвердження представленими доказами і підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Отже, гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника жилого будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до договору дарування частини квартири від 27.04.2010 року позивачеві [PERSON] належить 1/3 частина квартири № 9 в будинку № 4 по 25 кварталу в м. Маріуполі. Згідно із договором про визначення часток у квартирі, що є спільною сумісною власністю від 27.04.2010 року частка [PERSON] у спільній сумісній власності із [PERSON] та [PERSON] складає 1/3 частина квартири № 9 в будинку № 4 по 25 кварталу в м. Маріуполі. З викладеного суд дійшов висновку про те, що позивач наділений повноваженнями звернення до суду з будь-яких питань, що пов'язані з володінням та користуванням цим майном.\~\~\~\~\~ З письмових матеріалів справи вбачається, що в спірній квартирі зареєстрована відповідачка [PERSON], [INFO],\~ з 25.12.1990 року. Відповідно до пояснень свідків [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача, встановлено, що відповідачка у вказаній квартирі не мешкає з 1998 року, оскільки переїхала на постійне проживання за межі України у звязку із укладенням шлюбу, її особистих речей в квартирі не зберігається. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З наведеного суд дійшов висновку про те, що оскільки відповідачка не проживає в спірній квартирі, вона втратила право користування цим житловим приміщенням.\~\~\~

Outcome: approved