Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 04 квітня 2014 року. Протягом сумісного проживання подружжя не знаходить між собою спільної мови, мають різні погляди на життя. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння і, як наслідок, між сторонами склалися неприязні відносини, при яких подальше проживання разом стало неможливим. На даний час між подружжям припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти які вони не бажають. Спроб для примирення і збереження сім'ї не приймають. Вказуючи на викладені обставини, позивач просить позов задовольнити. В судове засідання позивач надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримує і просить його задовольнити, проти надання часу для примирення категорично заперечує. Відповідач у судове засідання також надав заяву про розгляд справи без його участі, вказавши, що позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, в зв'язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу без участі сторін, на підставі наданих доказів. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, що передбачено ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 04 квітня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 15, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO], як вбачається зі свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 09 вересня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Барвінківського районного управління юстиції у Харківській області (а.с.5). З наданих суду доказів вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, що спричинене відсутністю взаєморозуміння, почуття поваги та любові, небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. За таких обставин шлюб має бути розірвано. Таким чином, визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси третіх осіб. Спору про розділ майна між подружжям не виникає. Згоду про утримання дитини між ними досягнуто. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу позивачу, згідно її заяви, залишити прізвище- " [PERSON]". На підставі ст. ст. 10,11,57,58,59,60,174,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.110, 112,113,115 Сімейного кодексу України, суд, -

Outcome: approved