Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області звернулася [PERSON] до [PERSON] про визнання права в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначає, що 02.03.2001 помер батько позивача [PERSON]. Померлий [PERSON] мав право на земельну часту (пай) розміром 16,69 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0192059 від 11.08.1999 року. Своє право [PERSON] заповів позивачу та [PERSON] в рівних частках кожній, що підтверджується заповітом, посвідченим секретарем виконавчого комітету Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області від 22.02.2001 року за № 26. [PERSON] свою частку спадщини оформила в 2002 році на підставі рішення місцевого суду Токмацького району Запорізької області від 29.03.2002, при цьому про судові засідання позивачу повідомлено не було та дізналася про рішення суду лише в 2016 році. Потім, [PERSON] в 2016 році звернулася до Токмацького районного суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину земельної ділянки, що була заповідана позивачу, але рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 08.09.2016, [PERSON] було відмовлено. [PERSON] на теперішній час померла та спадкоємцем після її смерті є [PERSON]. Після смерті батька позивач прийняла спадщину у спосіб, передбачений ч.1\~ст.549 ЦК УРСР, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як мала на руках оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), який постійно знаходився у позивача, але про існування заповіту дізналася лише в 2016 році. Після отримання рішення Токмацького районного суду від 08.09.2016 з метою оформлення спадщини, 19.07.2017 позивач звернулася до державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області, але державним нотаріусом винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 728/02-31, з причини того, що після смерті спадкодавця спадкова справа не відкривалася, позивач разом зі спадкодавцем не проживала і заяву про прийняття спадщини у встановлений строк не подавала. В звязку з цим позивач змушена звернутися до суду з позовною заявою про визнання права в порядку спадкування. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі з підстав викладених в ній. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на те, що позивач не цікавилася життям свого батька, зловживала спиртними напоями. Також зазначила, що відповідач перші роки після смерті [PERSON] отримувала орендну плату за спірну земельну ділянку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0192059 від 11.08.1999 року. Потім орендар відмовив їй в цьому праві, так як земельна ділянка не була належним чином оформлена. Просила відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви. Свідок [PERSON] в залі судового засідання зазначив, що являється рідним братом відповідача [PERSON] По суті справи пояснив, що дійсно позивач перші роки після смерті [PERSON] отримувала орендну плату за спірну земельну ділянку на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), але потім орендар відмовив їй в цьому праві, так як земельна ділянка не була належним чином оформлена. Також зазначив, що позивач протягом останніх років не виявляла бажання оформити спірну земельну ділянку, посилаючись на відсутність коштів для її оформлення. Суд, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно п.11 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника та ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкові відносини в Україні регулюються\~Цивільним кодексом України,\~Законом України від 2 вересня 1993 року №3425-ХІІ "Про нотаріат", іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. З метою забезпечення однакового застосування законодавства про спадкування Верховний Суд України у Постанові Пленуму від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» (далі Постанова Пленуму) дав відповідні роз'яснення. Відповідно до розяснень, даних в п.1\~Постанови Пленуму, відносини спадкування регулюються правилами\~ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності\~ЦК України\~і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Відповідно до п.п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України в редакції від 16.01.2003, до вказаних правовідносин застосовуються правила ЦК Української РСР від 18.07.1963 із змінами, внесеними до нього. Згідно\~зі ст.524 ЦК Української РСР , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом, згідно\~зі ст.525 ЦК Української РСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. Судом встановлено, що 02.03.2001 помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №358617, виданим Токмацьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 02.08.2016. Родинні відносини позивача з спадкодавцем підтверджуються свідоцтвом про народження серії І-ЯК №217412 від 04.02.1969. При укладенні шлюбу, позивачем було змінено прізвище з «Бондаренко» на «Овдієнко», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії ІІ-ЖС № 334516 від 26.04.1986. Померлий [PERSON] мав право на земельну часту (пай) розміром 16,69 умовних кадастрових гектарів, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0192059 від 11.08.1999. Згідно з ст.534 ЦК Української РСР, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Своє право [PERSON] заповів позивачу та [PERSON] в рівних частках кожній, що підтверджується заповітом від 22.02.2001, посвідченим секретарем виконавчого комітету Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, зареєстрованого в реєстрі за № 26. [PERSON] спадщину у встановлений законом строк після смерті [PERSON] не прийняла, в звязку з чим звернулася до суду з позовною заявою про визнання права власності на ? частину земельного паю в порядку спадкування. На підставі рішення місцевого суду Токмацького району Запорізької області від 29.03.2002 [PERSON] оформила право власності на земельну ділянку та 07.06.2002 отримала Державний акт на право приватної власності на землю на ? частини земельної ділянки. Як вбачається із рішення місцевого суду Токмацького району Запорізької області від 29.03.2002, позивач [PERSON] була відсутня під час розгляду справи. [PERSON] в 2016 році звернулася до Токмацького районного суду з позовом про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на частину земельної ділянки, що була заповідана позивачу [PERSON], але рішенням Токмацького районного суду Запорізької області від 08.09.2016, [PERSON] було відмовлено. Після смерті [PERSON], а саме 26.03.2001, йому було видано Державний акт серії ІІ-ЗП №027779 на земельну ділянку площею 13,15 га, яка розташована на території Таврійської сільської ради Токмацького району на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай), але про це, позивачу нічого відомо не було. [PERSON] на теперішній час померла та спадкоємцем після неї є [PERSON], що підтверджується матеріалами спадкової справи №289/2016. Після смерті [PERSON] позивач прийняла спадщину у спосіб, передбачений ч.1\~ст.549 ЦК Української РСР, фактично вступивши в управління та володіння спадковим майном, так як мала на руках оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), який постійно знаходився у неї після смерті батька та після смерті батька отримувала орендну плату за спірну земельну ділянку. Про існування заповіту позивач дізналася лише в 2016 році під час розгляду справи в Токмацькому районному суді за позовом [PERSON] до Коханівської сільської ради Токмацького району Запорізької області, третя особа позивач [PERSON], про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на земельну ділянку.. Крім того, відповідачем [PERSON] та свідком [PERSON], в залі судового засідання не заперечувався той факт, що позивач [PERSON] отримувала після смерті спадкодавця в 2001-2002 роках орендну плату за спірну земельну ділянку. Після отримання рішення Токмацького районного суду від 08.09.2016 з метою оформлення спадщини, 19.07.2017 позивач звернулася до державного нотаріуса Токмацької районної державної нотаріальної контори Запорізької області, але державним нотаріусом було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 728/02-31, з причини того, що після смерті спадкодавця [PERSON] спадкова справа не відкривалася, позивач разом зі спадкодавцем не проживала і заяву про прийняття спадщини у встановлений строк не подавала. Відповідно до\~ст.549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або, якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. При цьому спадкоємець, який фактично вступив у володіння й управління спадщиною до 01.01.2004, не обмежений строком у праві на отримання свідоцтва про право на спадщину. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст.60 ЦПК України докази в їх сукупності, оскільки позивач фактично вступила в володіння спадковим майном, суд вважає за необхідне позовну заяву про визнання права в порядку спадкування задовольнити, що відповідає приписам ст.16 ЦК України про право на захист особою свого цивільного права шляхом визнання за ним права на майно. На підставі викладеного,

Outcome: approved