Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

До суду звернувся орган опіки та піклування з вищевказаним позовом, в якому з просив позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав щодо їх дитини - [PERSON], а також стягнути з відповідачів аліменти. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків. Дитина на даний момент знаходиться на утриманні та вихованні дідуся - [PERSON]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і надав аналогічні пояснення. Прокурор і [PERSON] заявлені вимоги також підтримали. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав, пояснивши, що дійсно не займається вихованням дитини. Відповідач [PERSON] була повідомлена про час і місце судового розгляду в установленому законом порядку за зареєстрованим місцем проживання, за твердженням [PERSON], який є батьком [PERSON], він повідомив доньку про необхідність явки до суду, проте [PERSON] у судове засідання не з'явилася про причини неявки не повідомила. З'ясувавши позиції учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, суд вважає встановленим факт ухилення батька [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, оскільки ці обставини були визнані сторонами. Крім того, факт ухилення матері [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини підтверджується наданими поясненнями [PERSON], який зазначив, що дитина знаходиться у нього на вихованні та з березня 2015 року мати у його вихованні участі не бере, дитиною не цікавиться, а також письмовими доказами: інформацією служби у справах дітей Лебединської районної державної адміністрації (а.с.7-9), довідкою про склад сім'ї [PERSON] (а.с.10), письмовими поясненнями сусідів [PERSON] [PERSON] та [PERSON], наданими старшому інспектору Попаснянського РВ ГУМВС України в Луганській області [PERSON] (а.с.12-13). Зокрема, судом встановлено, [PERSON] зареєстрована за адресою: [INFO], але в лютому 2015 року поселилася разом з дитиною [PERSON] в с. Панченки Гарбузівської сільської ради Лебединського району Сумської області та зареєструвалася як особа, яка перемістилася з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції. При проведені медичного огляду [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] лікарями Лебединської ЦРЛ було встановлено, що [PERSON] має захворювання: активна форма туберкульозу легень та сифіліс ранній прихований, з даного приводу [PERSON] було поставлено на «Д» облік з 05.03.2015 року в протитуберкульозному кабінеті та з 30.03.2015 року в шкір-вен-кабінеті Лебединської ЦРЛ. У березні 2015 року лікарями Лебединської ЦРЛ [PERSON] було госпіталізовано в Сумський обласний протитуберкульозний диспансер, але 27.03.2015 року вона самовільно покинула даний заклад, від курсів лікування з приводу туберкульозу та сифілісу ухиляється. У зв'язку з хворобами [PERSON] не може контактувати з малолітнім [PERSON], тому на підставі її заяви від 12.03.2015 року дитину було направлено до Сумського обласного спеціалізованого Будинку дитини згідно розпорядження голови Лебединської райдержадміністрації № 73-ОД від 16.03.2015 року, але дитина потрапила до даного закладу лише 22.04.2015 року, оскільки проходила курс лікування з приводу захворювання на сифіліс з початку в інфекційному відділені Лебединської ЦРЛ з 23.03.2015 по 31.03.2015, а згодом у Сумській обласній дитячій лікарні. Протягом всього часу (березень-червень) 2015 року [PERSON] жодного разу не зверталася до Лебединської служби у справах дітей з приводу повернення їй на виховання сина, не цікавилася його життям, здоров'ям, місцем його перебування. За заявою дідуся [PERSON], згідно розпорядження голови Лебединської райдержадміністрації від 05.06.2015 року № 195-ОД [PERSON] було передано на виховання та спільне проживання за місцем проживання дідуся. З 09.06.2015 року і до теперішнього часу [PERSON] проживає в сім'ї [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. За час проживання дитини з дідусем мати, [PERSON], за місцям проживанням дитини жодного разу не з'явилася, життям сина не цікавилася, вихованням та утриманням дитини не займалася. Згідно з висновком органу опіки та піклування № 11 від 02.09.2015 р. [PERSON] та [PERSON] ухиляються від виконання батьківських обов'язків відносно їх неповнолітньої дитини [PERSON], у зв'язку з чим на підставі ст. 164 СК України їх доцільно позбавити батьківських прав стосовно цієї дитини. Таким чином, суд вважає, що в даному випадку інтереси малолітньої дитини превалюють над потребами збереження сім'ї, оскільки відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов'язків, зокрема, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Суд також звертає увагу на те, що дитина на даний момент проживає в сім'ї свого діда і бабки, які забезпечують її всім необхідним, а тому позбавлення її батьків батьківських прав не завдасть їй істотних страждань і повністю відповідатиме її інтересам. Крім того, на підставі ч.2 ст.166, 182, 183 СК України суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів аліментів на утримання дитини. Враховуючи сказане,

Outcome: approved