Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

В червні 2016 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 17.04.2000 року. Після смерті її чоловіка відкрилась спадщина на належну йому частку у квартирі [ADDRESS] та,окрім неї спадкоємцем за законом першої черги є також донька покійного [PERSON]. Спадкове майно належало спадкодавцю на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ([PERSON]), [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 01.10.1988 року. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину, позивач та [PERSON] звернулись в органи нотаріату, проте нотаріус відмовив їм у вчиненні нотаріальних дій, оскільки право власності на зазначену квартиру зареєстроване не було. У звязку з наведеним, посилаючись на норми матеріального права, просила визначити, що частка померлого 15 квітня 2000 року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м., становила 1/7 її частину; визнати за [PERSON] право власності на 1/7 частку квартири [ADDRESS],\~ яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м.; визнати за\~ [PERSON]\~ право власності на 1/7 частку\~ квартири [ADDRESS],\~ яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м.; визнати за\~\~ [PERSON]\~\~ право власності на 1/7 частку\~ квартири [ADDRESS],\~ яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м.; визнати за\~\~ [PERSON]\~\~ право власності на 1/7 частку\~ квартири [ADDRESS],\~ яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м.; визнати за\~ [PERSON]\~\~ право власності на 1/7 частку\~ квартири [ADDRESS],\~ яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м.; визнати за\~ [PERSON]\~ право власності на 1/7 частку\~ квартири [ADDRESS],\~ яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м.; право спільної сумісної власності на квартиру\~\~ [ADDRESS],\~ яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м. припинити; визнати за\~ [PERSON] та [PERSON]\~\~ право власності на 1/7 частку\~ квартири [ADDRESS],\~ яка складається з 4-х кімнат,\~ загальною площею 79,30 кв.м. в тому числі житловою 58,6 кв.м. в порядку спадкування після смерті [PERSON]. Позивач в судове засідання не зявилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. В її інтересах діяли представники [PERSON] та [PERSON], які в судовому засіданні позов підтримали і просили задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві, не заперечували проти винесення заочного рішення по справі. Відповідачі в судове засідання не зявились, хоча належним чином повідомлялись судом про час та місце розгляду справи, шляхом розміщення відповідного оголошення в засобах масової інформації та шляхом направлення судової повістки про виклик в судове засідання, про причини своєї неявки суд не повідомили. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки представники позивача не заперечували проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідачів, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Заслухавши пояснення представників позивача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 01.10.1988 року Департаментом житлово-комунального господарства Чернівецької міської ради [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ([PERSON]), [PERSON] видано свідоцтво про право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 79,30 кв.м. (а/с 14). Як вбачається з копії свідоцтва про смерть, [PERSON] помер 15.04.2000 року (а/с 9). Відповідно до ч. ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.. 1261 ЦК України \~в першу чергу право на спадщину за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною ч. 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З постанови державного нотаріуса Другої чернівецької державної нотаріальної контори [PERSON] від 10.05.2016 року вбачається, що позивач вчасно звернулась в органи нотаріату з заявою про прийняття спадщини після смерті її чоловіка [PERSON]., окрім неї спадкоємцями майна померлого є його донька [PERSON], яка також вчасно подала заяву про прийняття спадщини (а/с 22). Вказаною постановою державний нотаріус відмовила спадкоємцям у вчиненні нотаріальних дій у звязку з відсутністю документів які б підтверджували державну реєстрацію права власності спадкодавця на спадкове майно, а саме квартиру [ADDRESS]. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Діючим законодавством України передбачається, що державній реєстрації підлягає вже набуте право власності на нерухоме майно і не встановлено строки, в межах яких особа повинна здійснити державну реєстрацію, а тому відсутність такої реєстрації не може свідчити про порушення спадкодавцем будь-яких обов'язків, повязаних з реалізацією набутого права власності. Відсутність державної реєстрації права власності ні яким чином не скасовує вже набуте право власності. Так, згідно ст.ст. 1216, 1222, 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира належала спадкодавцю на праві спільної сумісної власності, позивач та [PERSON] є спадкоємцями першої черги належного померлому майна, які вчасно звернулись в органи нотаріату з заявами про прийняття спадщини, проте реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину не змогли у звязку з відмовою нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій. У відповідності до вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Отже, у звязку з тим, що частки співвласників квартири [ADDRESS] не визначені позивач позбавлена можливості реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину, а тому її порушене право підлягає судовому захисту. У відповідності до розяснень, які містяться в п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, за загальними правилами частини другої статті 372 ЦК ( 435-15 ) при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника нерухомого майна частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК).Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Зі змісту п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357\~ ЦК \~вбачається, що під терміном "визначення\~ часток" законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи вищенаведене, а також дослідивши та проаналізувавши надані позивачем докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню та співвласникам спірної земельної ділянки належить по 1/7 частці зазначеного нерухомого майна, при цьому матеріали справи не містять доказів наявності домовленостей, які б свідчили про інший розмір часток, а за позивачем та [PERSON] також слід визнати право власності в порядку спадкування на частку вказаної квартири, що належала [PERSON] На підставі вище викладеного та

Outcome: approved