Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

Заступник керівника Черкаської окружної прокуратури звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Червонослобідської сільської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину. В обґрунтування поданого позову зазначив, що вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 13.11.2020 у справі № 708/1251/20 [PERSON] визнаний винним у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України. Під час судового розгляду встановлено, що [PERSON] 08 травня 2019 року о 22 год. 30 хв. під час сварки з [PERSON] наніс останньому тілесні ушкодження, у тому числі вогнепальне поранення правого колінного суглобу та правої гомілки. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень [PERSON] перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради 21 ліжко-день у період часу з 09.05.2019 по 29.05.20219. За цей час на його лікування витрачені грошові кошти в сумі 8 994,72 грн., які відповідачем не були відшкодовані, що стало підставою для звернення до суду. В обґрунтування підстав подання вказаного позову в інтересах держави прокурор зазначив, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Згідно до ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Кошти державного бюджету України та місцевих бюджетів, асигновані на охорону здоров`я, використовуються для забезпечення населенню гарантованого рівня медичної допомоги, фінансування державних цільових і місцевих програм щодо охорони здоров`я та фундаментальних наукових досліджень з цих питань. КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради є закладом охорони здоров`я, який фінансується з місцевого бюджету, заснованим на майні спільної власності територіальних громад, який створений з метою здійснення функцій і повноважень щодо реалізації державної політики в галузі охорони здоров`я, впровадження господарської діяльності з медичної практики, організації медичної допомоги населенню. У свою чергу ненадходження коштів до відповідного бюджету призводить до порушень діяльності лікувального закладу щодо безоплатного надання медичних послуг населенню та порушує інтереси держави. Крім того, предметом позовних вимог є відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочину, що свідчить про порушення економічних інтересів КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради та ускладнює належну реалізацію ним функцій держави щодо державної політики в галузі охорони здоров`я, оскільки кошти, виділені з бюджету на вказані цілі, залишаються не відшкодовані в судовому порядку, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» потребує втручання органів прокуратури шляхом подання позовної заяви. Тому прокурор просить суд стягнути з [PERSON] на користь органу місцевого самоврядування, в управлінні якого перебуває заклад охорони здоров`я, Червонослобідської сільської ради, кошти в сумі 8 994,72 грн., які затрачено на лікування потерпілого [PERSON] . Ухвалою від 12.05.2021 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. У судовому засіданні прокурор Курило Р.О. позов підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив суд його задовольнити. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував. В обґрунтування власних заперечень суду пояснив, що у нього ніколи не було з [PERSON] неприязних стосунків. В той день, 08.05.2019, саме [PERSON] прийшов до нього додому та мав намір завдати шкоду [PERSON] , який перебував у своєму домоволодінні разом із двома жінками. Оскільки [PERSON] мав реальні побоювання за себе та своїх гостей він вимушений був оборонятися, тому завдані потерпілому ушкодження були результатом самооборони. Щодо лікування [PERSON] додатково пояснив, що спочатку потерпілий казав йому, що на лікування витрачав близько однієї тисячі гривень щоденно, згодом під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, надав квитанції на підтвердження понесених витрат, сума яких вже була істотно меншою, також він стверджував, що купував ліки самостійно. Зараз мова йде про те, що на його лікування витрачені державні кошти, відповідно [PERSON] не довіряє всім цим твердженням. Представник відповідача - адвокат Ліннік М.С. проти задоволення позову заперечував. Суду надав відзив на позовну заяву, у якій зокрема зазначив, що прокурор у позовній заяві ототожнює поняття завдана державі майнова шкода та витрати, які витрачено на лікування, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Зокрема стягненню можуть підлягати фактичні витрати закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння. Також зазначив, що у наданій довідці про розмір витрат на лікування [PERSON] зазначено про загальний термін лікування - 21 ліжко/день, та здійснені витрати. У тому числі на відображені витрати на медикаменти в сумі 2 238 грн. Вказана сума витрат викликає сумніви, оскільки раніше Чигиринським районним судом Черкаської області розглядалась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування спричинених матеріальних та моральних збитків. Позов задоволено частково. Під час розгляду [PERSON] заявляв, що всі медикаменти на лікування він купував самостійно за власні кошти. Крім того, під час лікування у КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради потерпілий [PERSON] лікував на лише основне захворювання, а ще й супутні. Зокрема йому була оперована глаукома, діагностовано ускладнену катаракту правого ока. Щодо наявності у прокурора підстав для подання до суду вказаного позову представник відповідача не заперечував, зазначивши, що прокурор має право на звернення до суду із вказаним позовом. Заслухавши учасників, дослідивши в межах заявлених позовних вимог та наданих заперечень матеріали справи та матеріали цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (справа № 708/55/21, провадження № 2/708/69/21), судом встановлено наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (ч. 4 ст. 56 ЦПК України). Зі змісту частини 3 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» вбачається, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Прокурор в обґрунтування підстав подання вказаного позову до суду зазначив, що ним було направлено повідомлення на адресу Червонослобідської сільської ради щодо наявності необхідності звернення до суду із відповідним позовом щодо відшкодування понесених витрат. У свою чергу листом від 09.03.2021 за вих. № 710/02-19 (а.с. 20) позивач повідомив, що сільською радою такі заходи вживатися не будуть. Також на адресу Червонослобідської сільської ради Черкаською окружною прокуратурою був направлений лист від 21.04.2021 за вих. № 145-762вих21, яким повідомлено про скерування до суду позовної заяви в інтересах держави в особі Червонослобідської сільської ради до [PERSON] про відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину (а.с. 27-28). Заперечень щодо наявності підстав для звернення прокурора до суду надано не було. Такі заперечення не надходили від позивача і на адресу суду. З урахуванням наведеного, враховуючи позицію учасників, суд приходить до висновку, що звернення прокурора до суду із вказаним позовом є обґрунтованим, підстави для застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу, судом не встановлені. Питання про відшкодування шкоди регламентовані нормами Глави 82 Цивільного кодексу України «Відшкодування шкоди». Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені частиною 1 статті 1166 ЦК України, відповідно до якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч. 2 ст. 1166 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1191 ЦК України держава, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, юридичні особи мають право зворотної вимоги до фізичної особи, винної у вчиненні кримінального правопорушення, у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від цього кримінального правопорушення. На підставі ч. 1 ст. 1206 ЦК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього кримінального правопорушення, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого. Під час розгляду справи судом встановлено, що 08.05.2019 близько 22 год. 30 хв. в [ADDRESS] між [PERSON] та [PERSON] на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт. Зокрема [PERSON] під час сварки з [PERSON] , стоячи навпроти нього обличчям до обличчя, на відстані близько 3-4 м, тримаючи в руках мисливську рушницю, яка згідно висновку експерта № 1/627 від 22.05.2019 являється двоствольною гладкоствольною мисливською рушницею 16 калібру із горизонтально-спареними стволами моделі ТОЗ-БМ промислового виробництва СРСР, промисловий № [NUMBER] , випуску 1952 року, завдав дерев`яною ложею рушниці удар в праву частину обличчя [PERSON] , спричинивши тілесні ушкодження у вигляді параорбітальної гематоми справа, садна правої виличної ділянки. Після чого, продовжуючи свої протиправні дії, [PERSON] здійснив один постріл останньому в область правої ноги, чим спричинив потерпілому [PERSON] тілесні ушкодження у вигляді вогнепального шротового поранення правого колінного суглобу та правої гомілки. Отримані [PERSON] тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичної експертизи № 02-01/913 від 30.08.2019 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я. Вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 13.11.2020 [PERSON] визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (а.с. 9-12). Вказаний вирок набрав законної сили 14.12.2020, відповідно в силу ч. 6 ст. 82 ЦПК України зазначений вирок є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалено вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Враховуючи наведені вимоги процесуального законодавства факт нанесення потерпілому [PERSON] тілесних ушкоджень відповідачем по справі [PERSON] та їх характер є встановленими та не підлягають доказуванню. Твердження [PERSON] про самозахист від протиправних дій самого [PERSON] суд не може взяти до уваги, оскільки під час розгляду кримінального провадження [PERSON] вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі, розгляд кримінального провадження був проведений на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, жодних аргументів у своє виправдання [PERSON] під час судового розгляду кримінального провадження зазначено не було. З наданої суду фактичної калькуляції собівартості лікування в хірургічному відділенні [PERSON] за період лікування з 09.05.2019 по 29.05.2019, 21 л/день, встановлена загальна вартість лікування в сумі 8 994,72 грн. (а.с. 18), яка складається з: -витрат на заробітну плату в сумі 4 262,97 грн.; -нарахувань на заробітну плату в сумі 937,78 грн.; -медикаментів у сумі 2 238 грн.; -продуктів харчування в сумі 186,17 грн.; -оплати послуг (крім комунальних) у сумі 19,71 грн.; -енергоносіїв в сумі 1 350,09 грн. Твердження відповідача та його представника, що одночасно з лікуванням отриманих ушкоджень [PERSON] була оперована глаукома та йому лікували катаракту суд оцінює критично, оскільки вказані твердження не відповідають наявним у справі доказам. Зокрема фактична калькуляція від 24.02.2021 стосується лікування у хірургічному відділенні, у свою чергу лікування захворювання очей віднесено до компетенції лікарів іншого профілю (офтальмологічне відділення). З дослідженої за ініціативою представника відповідача виписки з історії хвороби № 2930 пацієнта [PERSON] , виданої КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Черкаської районної ради, судом встановлено, що [PERSON] поступив до вказаного лікувального закладу 09.05.2019 з клінічним діагнозом: вогнепальне поранення ділянки правового колінного суглобу та правої гомілки, параорбітальна гематома справа, садна правової вилиці (травма кримінальна), вказані травми отримав у результаті пострілу з рушниці. Виписаний з лікарні позивач був 30.05.2019. Також під час госпіталізації 09.05.2019 йому було визначено супутній діагноз - О/4 ІІІ А оперована глаукома, ускладнена катаракта правого ока. Проте щодо проведеного оперативного втручання мається лише інформація про проведену 09.05.2019 операцію у вигляді ПХО ран правого колінного суглобу, в-с/3 правої гомілки з видаленням сторонніх тіл під реґіонарною анестезією. За таких обставин суд приходить до висновку, що оперативного лікування інших (супутніх) захворювань у період часу з 09.05.2019 по 30.05.2019 КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради проведено не було, відповідно доводи відповідача [PERSON] та його представника - адвокат Лінніка М.С. не підтверджуються наявними у справі доказами. Щодо заперечень відповідача та його представника в частині придбання потерпілим [PERSON] медичних препаратів за власний рахунок суд враховує, що під час розгляду цивільної справи [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням (справа № 708/55/21, провадження № 2/708/69/21) суд в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 5 558,03 грн. відмовив у повному обсязі, оскільки вказані позовні вимоги не були доведені суду належними і допустимими доказами. Зокрема з аналізу змісту наданих позивачем фіскальних чеків судом було встановлено, що в них відображено факт придбання в тому числі товарів та медикаментів, які не зазначені у виписці з історії хвороби № 2930 (натрію хлорид, декасан, лифампицин, бетадин, новопарин, левомеколь, димексид, кетанов, лонгокаин, нурофен, етол, спазмалгон, мільгама, анзибел), також наявна інформація про придбання товарів, які не є медичними (рушники, Трускавецька мінеральна вода, рушники паперові, туалетний папір, пакети). Крім того, суду не були надані письмові докази на підтвердження факту необхідності придбання саме цих медичних препаратів та підтвердження факту придбання їх саме в такій кількості, використання їх при лікуванні [PERSON] . Вказані факти встановлені судовим рішенням від 25.02.2021, яке набрало законної сили 09.04.2021, відповідно в силу ч. 4 ст. 82 ЦПК України звільнені від доказування. З урахуванням наведеного факт самостійного придбання всіх необхідних медичних товарів особисто [PERSON] у зв`язку з його лікуванням у період часу з 09.05.2019 по 29.05.2019 під час розгляду цивільної справи був спростований, відповідно твердження відповідача та його представника, що лікувальний заклад таких витрат не здійснював суд оцінює критично. Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 07.07.1995 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат» питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з "Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N 545 (545-93-п) від 16 липня 1993 року. На підставі п. 1 Порядку обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання згідно із статтею 1206 Цивільного кодексу України кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи потерпілої від злочину, за винятком випадку завдання такої шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або в стані сильного душевного хвилювання, що раптово виникло внаслідок протизаконного насильства чи тяжкої образи з боку потерпілого, підлягають відшкодуванню особою, яка вчинила злочин, у розмірі фактичних витрат. Згідно до п. 3 Порядку визначена сума коштів на лікування потерпілого стягується судом з обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, при ухваленні вироку за позовом закладу охорони здоров`я або прокурора. Відповідно до п. 8 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. З урахуванням наведеного суд приходить до висновку, що вина [PERSON] у вчиненні умисного кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 125 КК України доведена та підтверджена вироком Чигиринського районного суду Черкаської області від 13.11.2020. Характер тілесних ушкоджень [PERSON] та причинно-наслідковий зв`язок між подіями, які мали місце 018.05.2019, та отриманими ним ушкодженнями встановлений. Вартість витрат на лікування [PERSON] у КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради доведений належними та допустимим доказами, які у своїй сукупності є достатніми для встановлення, що загальна вартість витрат на лікування [PERSON] протягом періоду часу з 09.05.2019 по 29.05.2019 становить 8 994,72 грн., за таких обставин суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Крім того, оскільки при зверненні до суду судовий збір не сплачувався на підставі п. 6 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», необхідна сума судового збору в сумі 2 270 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] на користь держави, що відповідає вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved