Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду про розірвання шлюбу із [PERSON] . Позов мотивований тим, що між позивачем та відповідачем було укладено шлюб 09 серпня 2002 року, зареєстрований Відділом реєстрації актів громадського стану Радянського району м. Брянська, Російської Федерації, актовий запис № 000856. У шлюбі в сторін народилось двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Починаючи з квітня 2003 року сторони переїхали на територію України. Як зазначає позивач, спільне життя у подружжя не склалось, шлюбні відносини не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо з серпня 2017 року. Примирення між подружжям вважає неможливим, сім`я на даний час носить формальний характер і її збереження не відповідає інтересам позивача та дітей. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2019 року по справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України. Під час проведення підготовчого засідання відповідачем не надано відзиву на позовну заяву чи заяви про зупинення провадження та надання часу на примирення сторін. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що позивач фактично не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, який повідомлявся належним чином і судове засідання не з`явився, а тому відповідно до вимог ст.ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити заочне рішення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між гр. Російської Федерації [PERSON] та гр. Російської Федерації [PERSON] 09 серпня 2002 року, зареєстрований шлюб Відділом реєстрації актів громадського стану Радянського району м. Брянська, Російської Федерації, про що зроблено актовий запис № 000856. У сторін народилось двоє доньок: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження видане Відділом РАГС адміністрації Фокінського району м. Брянськ, актовий запис № 000275 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження видане Відділом РАГС Володарського району м. Брянська управління реєстрації актів цивільного стану Брянської області, актовий запис № 000023. Як зазначено у позові, діти проживають разом із матір`ю [PERSON] . Сторонам було видано посвідки на постійне місце проживання в України, [PERSON] отримав 16.09.2015 р., а [PERSON] отримала, 01.02.2017 р., що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень ч.1 ст.3 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до ст. 496 Цивільного кодексу України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з ч.1 ст.497 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У відповідності до ст. 63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки його припинення визначаються правом, яке діє в даний час щодо правових наслідків шлюбу. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право», правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а при його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання ( за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання в цій державі). При відсутності спільного місця проживання - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як зазначила позивач у позові, сторони не ведуть спільного господарства, шлюбні відносини припинені, з серпня 2017 року, відповідач проживає на території Російської Федерації, зв`язок з ним втрачений. [PERSON] також вказала, що подальше збереження сім`ї неможливе, тому строк на примирення непотрібен. Доказів, які свідчили б про можливість примирення сторін та збереження шлюбу в ході розгляду справи отримано не було. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , що має істотне значення. За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , оскільки його збереження не відповідає інтересам позивача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Питання щодо залишення прізвища отриманого при реєстрації шлюбу чи відновлення дошлюбного прізвища в судовому засіданні не вирішувалось. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved