Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частни від усіх видів його заробітків щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В обгрунтування позову зазначено, що сторони по справі з 10 травня 2000 року по 12 травня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі вних народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матір'ю та перебувають на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає. Працездатний, а тому спроможний сплачувати аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Просила позов задовольнити та стягувати на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частни від усіх видів його заробітків щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю із підстав, які наведені у позовній заяві. Пояснила, що неспроможна самостійно утримувати дітей, просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав повністю. Пояснив, що працює у ФОП [PERSON], отримує заробітну плату, згідний сплачувати аліменти у заявленій позивачкою сумі. Пояснив, що надавав кошти на утримання дітей добровільно, купував одяг, канцелярське приладдя, літні канікули діти провели разом з ним. Суд, вислухавши доводи сторін по справі, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження серія І-НМ № 149033, серія І-НМ №071484, виданими відповідно 12 липня 2002 року, 13 серпня 2007 року Вербилівською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області. Відповідач [PERSON] працевлаштований, працює техніком із штучного осіменіння у ФОП [PERSON], отримує заробітну плату, що підтверджується довідкою про доходи від 19 жовтня 2018 року, має на утриманні дочку [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. № 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей моральний обовязок і найважливіший правовий обовязок їх батьків. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України). Згідно ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно\~ст. 191 СК України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 184 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, ту обставину, що відповідач по справі отримує регулярний дохід, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, на утриманні у відповідача є малолітня дочка від другого шлюбу. Позивачка не працює, неспроможна самостійно утримувати неповнолітніх дітей. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved