Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. \~ \~ \~ \~В обґрунтування позову зазначила, що вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, але у неї з відповідачем є спільний син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання сина. Також, позивач посилається на те, що відповідач нікому іншому аліментів не сплачує, інших дітей не має, працює водієм далекобійником та має достатній дохід, щоб сплачувати аліменти на дитину. 17 вересня 2018 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч.6 ст.187\~ЦПК України з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 19 вересня 2018 року провадження по\~справі відкрито\~в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні на 22 жовтня 2018 року. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22 жовтня 2018 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.+ Позивач у судове засідання не з'явилась, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи не надавала, тому суд вважає за можливе розглянути справу за її відсутності, за участі її представника. Представник позивача [PERSON] [PERSON], в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином в порядку ст.128 ЦПК України, шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області, отриманих судом відповідно до вимог ч.6 ст.187 ЦПК України, причини неявки суду не повідомляв. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Враховуючи, що в судове засідання не зявились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. В звязку з неявкою належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача в судове засідання, який не повідомив про причини неявки та не подав відзив, відповідно до статті 280\~ЦПК України суд, за згодою позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-ВЛ №305035 від 20 лютого 2013 року /а.с.10/. Дитина мешкає разом з матірю [PERSON], що підтверджується актом депутата Південноміської ради Харківського району Харківської області від 28 липня 2018 року /а.с.3/ та довідкою, виданою Виконавчим комітетом Південноміської ради Харківського району Харківської області №1646 від 30 липня 2018 року /а.с.9/. Як роз'яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. У ст.150 Сімейного Кодексу України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. \~ \~ \~ \~За змістом ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обовязок є особистим та рівним як щодо матері, так і батька дитини. Згідно з вимогами ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно до ст.12\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. У відповідності до положень ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Стаття 191\~СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини поданий до суду 31 липня 2018 року. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у ст.3\~Цивільного Кодексу\~України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітньої дитини, а також з урахуванням того, що відповідач є здоровим та працездатним, суд приходить до висновку, що він може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання сина. При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоровя дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що він офіційно працевлаштований, має постійний, регулярний дохід, а також відомості щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних батьків, а також доказів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дитини. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обовязку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні, заперечень щодо розміру аліментів у твердій грошовій сумі відповідачем не надано. Крім того, відповідно до змісту ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13. Враховуючи всі вищевикладені обставини, беручи до уваги рівний обовязок батьків щодо утримання сина, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи із дня предявлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 704 гривні 80 копійок суд стягує з відповідача в дохід держави, оскільки, у відповідності з вимогами ЗУ "Про судовий збір", позивач при зверненні до суду була звільнена від оплати судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved