Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON],треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Районна адміністрація Заводського району м.Запоріжжя в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Заводському району, Районна адміністрація Ленінського району м.Запоріжжя в особі служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Ленінському району, Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, про позбавлення батьківських прав. У позовній заяві позивач зазначає, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 09.11.2001 року по 27.11.2007 року. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. У зв'язку з ухиленням відповідача від обов'язків з виховання дитини, піклування про її фізичний розвиток, стан здоров'я, відсутністю інтересу до внутрішнього світу сина, ухилення від зустріч з ним, просила суд позбавити відповідача батьківських прав та стягнути судові витрати. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, зазначили, що до теперішнього часу відповідач заінтересованості у спілкуванні з дитиною так і не виявив, долею сина не цікавиться, аліменти на утриманні дитини сплачує в мінімальному розмірі, ухиляється від виконання батьківських обов'язків. Також позивач зазначила, що відповідач не бачив сина близько семи років, не відвідує його ані в школі, ані вдома, не приходить на концерти, учасником яких він є, не телефонує навіть на свята, розвитком дитини, її станом здоров'я не цікавиться. Усю допомогу сину надає її теперішній чоловік, який піклується про дитину і виховує її . Відповідач під час розгляду справи спочатку заперечував проти позову, однак в подальшому, у судовому засіданні 23.05.2016 року, позов визнав у повному обсязі, надавши відповідну заяву, пояснюючи, що дійсно з сином не бачився близько семи років, ним не цікавиться і не має бажання та намірів це робити в подальшому. Також зазначив, що змінив позицію стосовно позовних вимог добровільно і свідомо. Представник третьої особи - Служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради по Заводському району, що є частиною Органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Шиян Н.В. вважала за доцільне позбавити батьківських прав відповідача, про що надала письмовий висновок. Третя особа - районна адміністрація Запорізької міської ради по Дніпровському (Ленінському) району, як орган опіки та піклування, у судове засідання не з'явилась, надала заяву з проханням розгляду справи за їх відсутності. Прокурор вважав позов законним та обґрунтованим, просив суд позовні вимоги задовольнити та позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON]. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен окремо, суду пояснили, що відповідач не приймає участі у вихованні сина з часу розірвання шлюбу між ним та позивачем, не бачив дитину близько семи років, не вітає її навіть зі святами, не приходить до школи, танцювальної секції, яку відвідує його син, та взагалі ним не цікавиться і не піклується про нього. Встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, заслухавши пояснення сторін, представника третьої особи, думку прокурора, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, у зв'язку з таким. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. Згідно зі ст.165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Судом встановлено, що між сторонами 09.11.2001 року було укладено шлюб (а.с.5). Від даного шлюбу народився син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Після розірвання шлюбу (а.с.10) дитина проживає із матір'ю. Як встановлено у судовому засіданні і не заперечувалося сторонами, відповідач сплачує аліменти на виконання рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 08.11.2006 року, проте близько семи років дитину не бачив, хоча проживають в одному місті, не телефонує дитині, не відвідує школу, ансамбль народного танцю, де навчається дитина, її духовним, фізичним розвитком не цікавиться, свої зобов'язання з виховання та розвитку дитини не здійснює, про її здоров'я не піклується. Статтею 150 СК України встановлено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний стан, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Статтею 155 СК України встановлено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності; батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, проте відповідач свої зобов'язання щодо виховання та розвитку дитини не здійснює. Таким чином, найважливіший обов'язок матері та батька - це обов'язок виховувати, ростити дитину. Це обов'язок не лише перед дитиною, а й перед усім суспільством та державою. За змістом ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» детально визначено, які дії належить вчиняти батькам для розвитку дитини як особистості. Зокрема, у відповідності до норм цих законів, батьки зобов'язані виховувати у дітей працелюбність, почуття доброти, милосердя, шанобливе ставлення до старших, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. За приписами п.п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Стаття 18 Конвенції про права дитини передбачає, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У судовому засіданні з'ясовано, що відповідач [PERSON], хоча і сплачує на виконання рішення суду аліменти на утримання сина, проте зв'язків з ним не підтримує близько семи років, про нього не піклується, не приймає участі у його вихованні та розвитку, і фактично ухиляється від виконання зазначених обов'язків. Вказані обставини підтверджені поясненнями позивача, відповідача, свідків, довідкою та характеристикою зі школи на дитину (а.с.8,9), довідкою художнього керівника дитячого ансамблю народних танців, учасником якого є [PERSON] (а.с.12), довідкою медичного закладу (а.с.13). Відповідно до висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, відповідача [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування даного висновку зазначено, що батько самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків, вихованням сина не займається, не піклується про його фізичний та духовний розвиток, навчання та підготовку до самостійного життя, не проявляє відносно дитини батьківського піклування, родинний зв'язок з нею не підтримує (а.с.64). Згідно із ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини «в усіх діях щодо дітей…першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини». Відповідно до вимог ст.164 СК України, Конвенції про права дитини - позбавлення батьківських прав це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Оскільки наявними у справі доказами підтверджується факт ухилення відповідача від виховання дитини та піклування про неї, відповідач вказані обставини визнає, не має бажання і намірів виконувати свій батьківський обов'язок в подальшому, та просить позбавити його батьківських прав, суд, виходячи з інтересів дитини, дійшов висновку про наявність законних підстав для прийняття заяви відповідача та про задоволення позовних вимог. На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Виходячи з викладеного,

Outcome: approved