Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності за набувальною давністю на 8/25 частин житлового будинку, загальною площею 98,6 кв.м, житловою площею 71,7 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Свої позовні вимоги [PERSON] мотивує тим, що 30.12.2004 року отримала у власність 17/25 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель за адресою: [ADDRESS] . Інші співвласники не проживають у будинку, не з`являються у ньому, жодним чином не приймають участі у його утриманні, ремонті, прибиранні присадибної ділянки. Понад 10 років позивачка самостійно дбає про його поточне утримання, ремонт, опалення, утримує у належному стані земельну ділянку та прилеглу територію. Зважаючи на вказані обставини, позивачка просить суд визнати за нею право власності на 8/25 частин даного житлового будинку за набувальною давністю. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, проте остання подала до суду заяву про розгляд справи за відсутності сторони позивача, у якій позовні вимоги підтримала (а.п.107). Відповідачі у судове засідання також не з`явилися, проте від відповідачки [PERSON] до суду надійшла заява, згідно з якою позовні вимоги вона визнала (а.п.27). Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи здійснюється судом за відсутності цих осіб, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до переконання про обґрунтованість заявлених вимог і необхідність задоволення позову з наступних підстав. Згідно з копією договору дарування частини житлового будинку від 30.12.2004 року [PERSON] прийняла у власність як дарунок 17/25 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.п.10). Право власності [PERSON] на 17/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6436128 (а.п.11) та копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.п.12). [PERSON] та [PERSON] отримали у спадок від їхнього батька у рівних частинах Ѕ частину житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.п.28). У зв`язку з житловою прибудовою до будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , співвласниками було подано заяву про зміну часток (а.п.14). Відповідно до копії довідки №2532 від 07.10.2019 року, виданої КП «Прилуцьке МБТІ» Чернігівської обласної ради, право власності на будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: 17/25 частин за [PERSON] , 4/25 частин за [PERSON] , 4/25 частин за [PERSON] (а.п.13), які їм були виділені на підставі рішення виконавчого комітету Прилуцької міської ради Чернігівської області від 14.12.2004 року (а.п.15). Право власності [PERSON] на 4/25 частин та [PERSON] на 4/25 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.12.2004 року (а.п.16). Відповідно до копії актового запису про смерть №54 від 16.01.2009 року [PERSON] помер [INFO] (а.п.35). Після його смерті, згідно з копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №20500870 від 07.07.2009 року та Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру №59561842 від 25.02.2020 року, була заведена спадкова справа №47352936 (а.п.29, 42) Згідно з довідкою Прилуцької міської державної нотаріальної контори №635/01-16 від 19.09.2020 року спадкову справу №566/2009 після смерті [PERSON] заведено за заявою про прийняття спадщини від спадкоємиці другої черги - рідної сестри спадкодавця [PERSON] . Спадкоємицею першої черги є дружина спадкодавця - [PERSON] , яка на час відкриття спадщини була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця, тому вважається такою, що прийняла спадщину (а.п.67-68). З письмових пояснень свідка [PERSON] вбачається, що вона проживає за адресою: [ADDRESS] і добре знає [PERSON] , [PERSON] та його дружину [PERSON] та сестру [PERSON] . За кілька років до смерті дружина [PERSON] пішла від нього і з ним не жила. Він проживав сам. Після поховання в його кімнатах, які виходять на сторону провулку Тімірязєва ніхто не проживав. Ні дружина, ні сестра [PERSON] будинком не займаються. У даному будинку проживає лише [PERSON] , яка опікується всім будинком та двором, прибирає прибудинкову територію, проводить ремонтні роботи (а.п.108). Свідок [PERSON] у своїх письмових поясненнях повідомила, що проживала по сусідству з [PERSON] . Після його смерті у належній йому частині ніхто не проживав. У будинку і дворі ні його сестра, ні його дружина не господарювали. У даному будинку проживає [PERSON] , яка прибирає у ньому, фарбує його та садить клумби навколо нього (а.п.110). У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Крім цього, статтею 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до "Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод", кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю. Тако, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п.1 ст.6 та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). Як вказав Верховний Суд України у своїй постанові від 10.02.2016 року у справі №6-2124цс15, оскільки відповідно до ст.328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення у особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб особа набула право власності на відповідний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст.392 ЦК України. Також у постанові від 23.12.2014 року у справі №3-199гс14 Верховний Суд України зазначив, що за змістом ст.392 ЦК України, позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інший спосіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли позивач не може реалізувати своє право власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючого документу. При цьому, передумовою для застосування положень ст.392 ЦК України є відсутність іншого, крім зазначеного, шляху для відновлення порушеного права. Таким чином, з огляду на все викладене вище, оцінюючи в сукупності досліджені в судовому засіданні докази, суд знаходить достовірно встановленим, що позивачка вже понад 10 років відкрито, безперервно користується та володіє будинком, що за адресою: [ADDRESS] , тому відповідно до ст.344 ЦК України суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 8/25 частин зазначеного вище житлового будинку. На підставі вищевикладеного та 328, 344, 392 ЦК України,

Outcome: approved