Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-07 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з вказаною заявою та просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, посилаючись на такі обставини. Заявник [PERSON] народився [INFO] в м. Ташкент на території колишнього СРСР, при цьому, починаючи з 1968 року його місце проживання зареєстровано в м. Одесі. У липні 2016 року заявник звернувся до Приморського РВ ГУДМС України в Одеській області із заявою про відновлення паспорта громадянина України, проте, заінтересованою особою повідомлено [PERSON] про неможливість видачі йому паспорта громадянина України у зв`язку з відсутністю доказів проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року та неможливістю встановити належності заявника до громадянства України. Таким чином, [PERSON] змушений звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення для подальшого отримання паспорта громадянина України. Заявник в судове засідання не з`явився, подав суду клопотання, яким просив розглянути справу за його відсутності, вимоги заяви про встановлення факту підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщався належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, додані документи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із задоволенням заяви з наступних причин. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , останній народився [INFO] в м. Ташкент Узбецької РСР. При цьому, відповідно до домової книги для прописки громадян, які проживають в буд. [ADDRESS] , [PERSON] прийнятий на облік Приморським РВК м. Одеси 29.05.1981 року та знятий з обліку 11.06.1991 року у зв`язку з вибуттям до Ізраїлю на постійне проживання. Втім, як вбачається з паспорту громадянина СРСР [PERSON] , виїзд останнього до Держави Ізраїль для постійного проживання анульовано. Згідно з довідкою військового комісара Приморського районного військового комісаріату м.Одеси полковника [PERSON] № В03СК/50 від 23.06.2016 року старший лейтенант у відставці [PERSON] , [INFO] , який проживав за адресою: [ADDRESS] , перебував на військовому обліку офіцерів запасу у Приморському районному військовому комісаріаті м. Одеси з 29.04.1981 року до 05.08.1994 року. Крім того, відомості про місце проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року підтверджуються довідкою голови правління ЖБК «УНІВЕРСИТЕТ-2», відповідно до якої [PERSON] зареєстрований та прописаний за адресою: [ADDRESS] , починаючи з червня 1968 року. Як вбачається з паспорта громадянина СРСР для виїзду за кордон [PERSON] останній не виїжджав за межі СРСР протягом 1991 року. Аналізуючи у сукупності наявні в матеріалах справи докази, співставивши часові періоди реєстрації місця проживання, зняття з обліку, відомостей про перетин кордону та перебування на військовому обліку, суд дійшов висновку, що [PERSON] проживав на території України станом на 24 серпня 1991 року. Додатково судом враховано, що у заявника виникли труднощі в отриманні паспорта громадянина України замість втраченого паспорта колишнього громадянина СРСР з огляду на відсутність відомостей у Приморського районного відділу у м. Одесі ГУ ДМС України в Одеській області належності [PERSON] до громадянства України. Таким чином [PERSON] позбавлений можливості користуватися правами громадянина України та виконувати обов`язки, передбачені Конституцією України. Відповідно до ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України. За правилом п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно із п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» наведений у ЦПК перелік фактів, які встановлюються судом, не є вичерпним. За наявності зазначених умов суд може встановлювати й інші факти, що мають юридичне значення, наприклад, факти визнання батьківства щодо дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року; батьківства; реєстрації батьківства; факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини та фактів володіння будівлею на праві приватної власності. З огляду на таке, суд вважає, що наявні у справі докази є достатніми для встановлення факту проживання заявника на території України станом на 24.08.1991 року. Виходячи зі встановлених обставин у справі, досліджених у своїй сукупності на підставі їх аналізу, суд вважає, що заява про встановлення факту проживання [PERSON] на території України підлягає задоволенню.

Outcome: approved