Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

В провадженні суду знаходилась вказана справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його Ѕ частину та сплату частини вартості в рахунок компенсації майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю. Ршенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його Ѕ частину та сплату частини вартості в рахунок компенсації майна задовольнено. Шлюб, зареєстрований 23 листопада 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 858, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Визнано квартиру [ADDRESS] , автомобіль «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві приватної власності відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Басенко К.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15968030 від 22.09.2014 року на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2014 року, за [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві приватної власності відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Басенко К.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15968030 від 22.09.2014 року на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2014 року, за ним. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вартості автомобіля «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований 08.01.2009 року за [PERSON] в сумі 33 200 (тридцять три тисячі двісті) грн. 00 (нуль) коп., припинивши право власності [PERSON] на Ѕ частину автомобіля «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 6 840 грн. 90 коп. - судового збору. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено. До постановлення судового рішення [PERSON] звернулася до суду із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу в сумф 13 000 грн. 00 коп., що нею будуть понесені після ухвалення рішення, й 26 листопада 2021 року нею подана заява про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на правову допомогу, й на підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року, Додаткову угоду № 1 від 08.04.2021 року до Договору № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року, укладені між [PERSON] та Адвокатським бюро «Каплунова та партнери», щодо адвоката Каполунової А.С., яка приймала участь під час судового розгляду справи, Рахунок-фактури від 25.01.2021 року на суму 7 000 грн. 00 коп., від 08.04.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 22.05.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 24.11.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., платіжні квинації по рахункам-фактурам від 25.01.2021 року на суму 7 000 грн. 00 коп., від 29.03.2021 року на суму 4 000 грн. 00 коп., від 19.05.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 08.11.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., Акт приймання - передачі наданих послуг по Договору № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року й Додаткової угоди № 1 від 08.04.2021 року до такого Договору по справі за вказаними позовами на суму 15 000 грн. 00 коп., які просить стягнути з [PERSON] на її користь за наслідками розгліду справи згідно ст. 141 ЦПК України. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] , діюча на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 19.03.2021 року (а.с. 219 том 1), заяву підтримала з тих же підстав та просив її задовольнити, посилаючись на понесені позивачкою витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн. 00 коп., які просить стягнути з [PERSON] на користь[PERSON] [PERSON] в судове засідання не з"явився, належним чином повідомлений про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення, розміщеним повідомленням на офіційному сайті судової влади (суду), смс-провідомленням, проте його неявка відповідно до ст. 270 ЦПК України, не перешкоджає розгляду даного процесуального питання. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що ніщо не перешкоджає особі добровільно відмовитись від гарантій справедливого судового розгляду у однозначний або у мовчазний спосіб. Проте для того, щоб стати чинною з точки зору Конвенції, відмова від права брати участь у судовому засіданні повинна бути зроблена у однозначний спосіб і має супроводжуватись необхідним мінімальним рівнем гарантій, що відповідають серйозності такої відмови. До того ж, вона не повинна суперечити жодному важливому громадському інтересу рішення ЄСПЛ ( Hermi проти Італії, § 73; Sejdovic проти Італії § 86). Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини- в силу вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (Рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнов проти України»). За таких обставин, з урахуванням положення 270 ЦПК України, суд визнав за можливе розглянути заяву за відсутності [PERSON] як такого, що належним чином повідомлений про час та місце розгляду заяви, на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, та за погодженням позивача. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали цивільної справи, зміст позовних вимог, рішення суду, його вступну, описову, мотивувальну та резолютивну частини, всебічно та повно з"ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується заява позивача про розподіл понесених витрат на правову допомогу, приходить до висновку про задоволення заяви. Відповідно до ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи може ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу (ч.1 ст. 270 ЦПК України). Відповідно до ч.ч.2-5 ст. 270 ЦПК України заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Судом встановлено, що рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 листопада 2021 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та поділ майна подружжя шляхом визнання права власності на його Ѕ частину та сплату частини вартості в рахунок компенсації майна задовольнено. Шлюб, зареєстрований 23 листопада 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Солом`янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 858, між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Визнано квартиру [ADDRESS] , автомобіль «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , - спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві приватної власності відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Басенко К.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15968030 від 22.09.2014 року на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2014 року, за [PERSON] . Визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартиру [ADDRESS] , яка зареєстрована на праві приватної власності відповідно до рішення приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Басенко К.О. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 15968030 від 22.09.2014 року на підставі договору купівлі-продажу від 22.09.2014 року, за ним. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частину вартості автомобіля «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] , який зареєстрований 08.01.2009 року за [PERSON] в сумі 33 200 (тридцять три тисячі двісті) грн. 00 (нуль) коп., припинивши право власності [PERSON] на Ѕ частину автомобіля «Сhеry», 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 6 840 грн. 90 коп. - судового збору. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю відмовлено. До постановлення судового рішення [PERSON] звернулася до суду із заявою про компенсацію витрат на правову допомогу, що нею будуть понесені після ухвалення рішення, й 26 листопада 2021 року нею подана заява про ухвалення додаткового рішення в частині розподілу витрат на правову допомогу, й на підтвердження понесених витрат позивачем надано Договір № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року, Додаткову угоду № 1 від 08.04.2021 року до Договору № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року, укладені між [PERSON] та Адвокатським бюро «Каплунова та партнери», щодо адвоката Каполунової А.С., яка приймала участь під час судового розгляду справи, Рахунок-фактури від 25.01.2021 року на суму 7 000 грн. 00 коп., від 08.04.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 22.05.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 24.11.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., платіжні квинації по рахункам-фактурам від 25.01.2021 року на суму 7 000 грн. 00 коп., від 29.03.2021 року на суму 4 000 грн. 00 коп., від 19.05.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 08.11.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., Акт приймання - передачі наданих послуг по Договору № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року й Додаткової угоди № 1 від 08.04.2021 року до такого Договору по справі за вказаними позовами на суму 15 000 грн. 00 коп., які просить стягнути з [PERSON] на її користь за наслідками розгліду справи згідно ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст. 246 ЦПК України якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу. Так, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч.1 ст. 137 ЦПК України). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4 ст. 137 ЦПК України). За результатами розгляду справи, відповідно до п. 2 ч.2 ст. 137 ЦПК України, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат, серед іншого - розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3 ст. 137 ЦПК України). Окрім того відповідно до п. 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. Встановлено, що участь у справі в інтересах позивача за Договором № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року, Додаткової угоди № 1 від 08.04.2021 року до Договору № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року, укладеними між [PERSON] та Адвокатським бюро «Каплунова та партнери» приймала адвокат Каполунова А.С., діюча на підставі вказаного договору про надання правової допомоги, додаткової угоди до неї, на підставі ордера адвоката про надання правової допомоги від 19.03.2021 року (а.с. 219 том 1). Адвокатом Каплуновою А.С. надано Договір № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року, Додаткову угоду № 1 від 08.04.2021 року до Договору № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року, укладені між [PERSON] та Адвокатським бюро «Каплунова та партнери», щодо адвоката Каполунової А.С., яка приймала участь під час судового розгляду справи, Рахунок-фактури від 25.01.2021 року на суму 7 000 грн. 00 коп., від 08.04.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 22.05.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 24.11.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., платіжні квинації по рахункам-фактурам від 25.01.2021 року на суму 7 000 грн. 00 коп., від 29.03.2021 року на суму 4 000 грн. 00 коп., від 19.05.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., від 08.11.2021 року на суму 2 000 грн. 00 коп., Акт приймання - передачі наданих послуг по Договору № 22-01-1/2021 про надання правової допомоги від 22.01.2021 року й Додаткової угоди № 1 від 08.04.2021 року до такого Договору по справі за вказаними позовами на суму 15 000 грн. 00 коп. Як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. При цьому необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківській документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також їх розрахунку є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Зважаючи на зазначені процесуальні норми, з урахуванням принципу співмірності понесених позивачем витрат на правову допомогу до складності справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, обгрутнованості понесених випрат, а також зважаючи на участь адвоката в судових засіданнях, вважає за необхідне заяву задовольнити, визнавши понесені витрати на правову допомогу в сумі 15 000 грн. 00 коп. обгрунтованими, зважаючи на положення договору про надання правової допомоги, кошторису надання правової допомоги. При вирішенні заяви такого позивача про відшкодування понесених витрат на правову допомогу, зважаючи на наслідки розгляду справи, суд враховує рішення Європейського суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації. Так, Європейський суд з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначив підхід вислітлений у рішеннях ЄСПЛ від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§95). Хоча чинне процесуальне законодавство не обмежує сторін спору жодними нормативними рамками у контексті очікуваного розміру компенсації їхніх витрат, пов`язаних із правничою допомогою адвоката, однак, беручи до уваги принцип співмірності, слід враховувати, що свобода сторін у визначенні розміру витрат на професійну правничу допомогу не є абсолютною та безумовною навіть у разі їхньої повної документальної доведеності. Рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Тобто суд не може на власний розсуд зменшувати розмір витрат на оплату правничої допомоги, який підлягає відшкодуванню. Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові у справі №755/9215/15-ц (провадження 14-382цс19) від 19.02.2020 р., саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній зі сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про подану заяву позивачем, не надав до суду заперечення (відзив) на заяву про відшкодування понесених позивачем витрат на правову допомогу Як зазначено у постанові Верховного Суду від 13.02.2019 р. у справі №756/2114/17, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критеріїв реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), і розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У рішеннях від 12 жовтня 2006 р. у справі «Двойних проти України», від 10 грудня 2009 р. у справі «Гімайдуліна і інші проти України», від 23 січня 2014 р. у справі «East/West Alliance Limited проти України», від 26 лютого 2015 р. у справі «Баришевський проти України» зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 р. у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір. У зазначеній постанові Верховний Суд зменшив розмір судових витрат, зважаючи на те, що заявлений розмір був неспівмірний зі складністю справи. Таким чином, суд може зменшити розмір судових витрат, якщо: заявлені судові витрати завищені, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи, виклик свідків, призначення експертизи тощо); суду не було надано достатніх доказів фактичного здійснення витрат (відсутні акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжне доручення та квитанції про сплату за надані послуги тощо); заявлені судові витрати були недоцільні або не обов`язкові (не підтверджена нагальна потреба у вивченні додаткових джерел права, завищений обсяг часу на технічну підготовку документів тощо). Натомість суд вважає, що позивачем вцілому обґрунтовані понесені витрати на правову допомогу, й останні є співмірними зі складністю справи та виконаних адвокатом Каплуновою А.С. робіт (наданих послуг), часом, витраченим таким адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданим адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову, процесуальною поведінкою відповідача, враховуючи обставини справи (ціна позову, тривалість справи), позивачем надані докази фактичного здійснення витрат (акт прийому-передачі юридичних послуг, платіжні квитанції про сплату за надані послуги); заявлені судові витрати були доцільні та обов`язкові, підтверджена нагальна потреба у вчиненні всіх процесуальних діях, й у тому числі обумовлені процесуальною поведінкою відповідача, що зумовило їх проведення (зустрічний позов), ціна правової допомоги не завищена, відповідає умовам договору про надання правової допомоги, й послуги, які були надані, зазначені в договорі й відповідають реально вчиненим адвокатом процесуальним діям (види робіт), й за таких обставин вважає, що заявник має право на компенсацію понесених витрат, як такі, що доведені: витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - є обґрунтованим. На підставівищевикладеного, п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України,

Outcome: approved