Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

В лютому 2017 року позивач ФГ «АГРОСТАР СИСТЕМС» звернулося до суду з обумовленим позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 10 листопада 2011 року між ФГ «АГРОСТАР СИСТЕМС» та [PERSON] було укладено договір оренди земельної ділянки, який був зареєстрований у відділі держкомзему у Вознесенському районі Миколаївської області 09.02.2012 року за № 482200004003976. Відповідно до умов договору [PERSON] передала у платне користування позивачу земельну ділянку площею 7,05 га, яка знаходиться в межах території Щербанівської сільської ради строком на 5 років. Між тим, в період дії даного договору, позивач в грудні 2016 року дізнався, що 15.08.2016 року за № 999774748220 державним реєстратором виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області був зареєстрований договір оренди між [PERSON] та [PERSON], відповідно до умов якого земельна ділянка площею 7,05 га, яка належала [PERSON] була передана в оренду новому орендарю. Вказуючи на те, що вищевказаний договір оренди порушує права позивача, як орендаря за первісним договором, а також норми діючого законодавства, останній просив про визнання укладеного між [PERSON] та [PERSON] договору незаконним та його скасування. Ухвалою суду від 04 квітня 2017 року до участі у справі за клопотанням представника відповідача [PERSON] був залучений в якості тертьої особи, що не заявляє самсотійних вимог на предмет спору [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача Колбешкін С.М. позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Надав пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказувала на відсутність правових підстав для визнання договору оренди земельних ділянок незаконним. Третя особа без самостійних вимог [PERSON] у судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив розглдя справи здійснювати без його участі проти позову заперечує у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні було встановлено, що 10 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений договір оренди земельної ділянки площею 7,05 га, що розташована в межах території Щербанівської сільської ради, строком на п'ять років, який був зареєстрований в відділі держкомзему у Вознесенському районі Миколаївської області 09 лютого 2012 року за № 482200004003976. Також в судовому засіданні було встановлено, що 01 серпня 2016 року між відповідачем [PERSON] та третьою особою [PERSON] був укладений договір оренди цієї ж земельної ділянки площею 7,0484 га, що розташована в межах території Щербанівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області строком на сім років. Вказаний договір пройшов державну реєстрацію 10.08.2016 року державним реєстратором виконавчого комітету Вознесенської міської ради. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. (ст.10 ЦПК України). Відповідно до статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною другої зазначеної статті передбачено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України та судом здійснюються шляхом: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до ст.1 Закону України "Про оренди землі", оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Отже з точки зору вимог цивільного законодавства є правочином. Враховуючи встановлені цивільним законодавством способи захисту порушених прав, суд приходить до висновку, що вимога про визнання правочину (договору) незаконним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. При цьому в судовому засіданні представнику позивача роз'яснювалося його право змінити предмет або підставу позову та необхідність залучення до участі у справі в якості співвідповідача іншу сторону оспорюваного договору оренди, однак представник не скористався наданим йому правом, наполягав на задоволенні позовних вимог в первісній редакції. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити. В силу ч.1 ст. 88 ЦПК України з позивача на користь відповідача належать до стягнення понесені останнім судові витрати., а саме витрати по оплаті правової допомоги в сумі 1000 гривень.

Outcome: approved