Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-21 00:00:00

В червні 2018 року позивачі [PERSON] та [PERSON] звернулись до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просили суд: розірвати договір про виготовлення та поставку меблів, укладений між [PERSON] та [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 100 000 грн.; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] - 208 907, 14 грн., а також понесені судові витрати. Свої вимоги обґрунтовують тим, що влітку 2017 року між ними ( [PERSON] та [PERSON] ) та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо виготовлення меблів на загальну суму 409 000 грн. Строк виготовлення меблів - до 13 листопада 2017 року. На виконання своїх зобов`язань [PERSON] було сплачено відповідачу 100 000, 00 грн., а [PERSON] . 208 907, 14 грн., а всього на загальну суму 308 907, 14 грн. У встановлений строк відповідач меблі не виготовив та не поставив. На неодноразові звернення позивачів відповіді не надавав. На добровільне повернення сплачених коштів [PERSON] не погоджується. А тому, вони змушені звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Представник позивачів в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягав в повному обсязі, з підстав, викладених у позові; проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з?явився; про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку; причини неявки суду не сповістив; відзив на позов не надіслав; по справі зібрано достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Оскільки, сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухав пояснення представника позивачів, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться ( ч. 1 ст. 526 ЦК України ). У разі порушення зобов`язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання частково або у повному обсязі відповідно змінюються умови зобов`язання або воно припиняється ( ст. 615 ЦК України ). Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України ). Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов`язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків ( ч. 1, 2, 3 ст. 612 ЦК України ). Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, що між позивачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір про виготовлення та поставку меблів за адресою: [ADDRESS] вартістю на загальну суму 409 000, 00 грн. Меблі повинні були бути виготовлені та поставлені до 13 листопада 2017 року. У вартість входила доставка, занос та встановлення. В судовому засіданні представник позивачів пояснив, що під час особистої зустрічі [PERSON] передала [PERSON] завдаток готівкою у розмірі 96 000 грн. також вони домовились, що при поставці виготовлених меблів повинен був бути складений акт прийому-передачі меблів, у яким будуть закріплені всі відносини ( суми сплачених коштів, перелік та остаточні характеристики поставлених меблів, гарантійні зобов`язання та їх строк, який за попередньою домовленістю повинен був становити 12 місяців від дня поставки та встановлення меблів, та інше ). Ескізи майбутніх меблів погоджувались сторонами як при особистих зустрічах так і за допомогою засобів електронного зв`язку. У зв`язку з чим, у позивачів не виникало жожних сумнівів, щодо неналежного виконання з боку [PERSON] взятих на себе зобов`язань щодо виготовлення замовлених меблів. Таким чином, між позивачами [PERSON] , [PERSON] та відповідачем [PERSON] був укладений договір підряду на виготовлення та поставку меблів, який повністю відповідає вимогам законодавства щодо таких договорів. Всі грошові кошти за виготовлення меблів, на прохання [PERSON] сплачувались на його особистий картковий рахунок, який відкрито в ПАТ КБ ? ПриватБанк ?. [PERSON] неодноразово запевняв позивачів, що роботи з виготовлення меблів розпочато. Періодично [PERSON] продовжував надавати позивачам ескізи та креслення окремих меблів, фото заготовок, запевняючи їх, що роботи по виготовленню меблів тривають. Тривалий час [PERSON] та [PERSON] вважали, що [PERSON] дійсно займається виготовленням їх меблів у відповідності до домовленостей між ними. Враховуючи це, протягом подальших місяців, ними були перераховані грошові кошти на виготовлення меблів, а саме: -100 000, 00 грн. - 05 вересня 2017 року (платіж [PERSON] ); -91 000, 00 грн. - 06 жовтня 2017 року (платіж [PERSON] ); -50 000, 00 грн. - 11 грудня 2017 року (платіж [PERSON] ); -42 480, 00 грн. - 11 грудня 2017 року (платіж [PERSON] ); -25 125, 63 грн. - 21 грудня 2017 року (платіж [PERSON] ); -301, 51 грн. - 26 грудня 2017 року (платіж [PERSON] ), про що свідчать копії дублікатів квитанцій ( а.с.37). Вказані обставини свідчать про належне виконання з боку позивачів своїх зобов`язань. Належних доказів, які б свідчили, про передачу [PERSON] [PERSON] при особистій зустрічі 96 000, 00 грн. суду надано не було, як і зазначено представником позивачів, останні їх не мають. У визначений сторонами строк, тобто до 13 листопада 2017 року, [PERSON] меблів не виготовив, весь час посилався на виробничі проблеми та постійно переносив строк поставки меблів. Остання погоджена дата поставки меблів була призначена на 01 лютого 2018 року. Протягом усього цього часу [PERSON] запевняв [PERSON] та [PERSON] , що роботи з виготовлення замовлень тривають. Починаючи з лютого 2018 року [PERSON] перестав відповідати на дзвінки та повідомлення позивачів. З урахуванням вищезазначених обставин, позивачі ( [PERSON] та [PERSON] ) втратили інтерес до виготовлення меблів у [PERSON] , та були змушені зробити замовлення меблів у інших осіб, про що, свідчить надана копія договору купівлі-продажу від 23 лютого 2018 року з додатками. Оскільки, [PERSON] належним чином не виконував взяті на себе обов`язки по виготовленню меблів, 05 квітня 2018 року позивачами на ім`я [PERSON] було направлено лист з вимогою повернути сплачені кошти, перерахувавши їх на рахунки позивачів в ПАТ ? КБ ? ПриватБанк ? ( а.с.46 ). Відправлення підтверджується описом вкладення у цінний лист та копією фіскального чеку КМД ПАТ ? Укрпошта ? (а.с.47). Зазначений лист був отриманий особисто [PERSON] 10 квітня 2018 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на якому мається відповідна відмітка та підпис [PERSON] (а.с.48 ). 06 квітня 2018 року позивачами повторно було направлено на ім?я [PERSON] ще один лист, у якому повідомлялось, що позивачі втратили інтерес до виконання останнім свого зобов`язання. Також, позивачами, було запропоновано відповідачу, у строк, до 7-ми днів з дня отримання листа поставити меблі, які могли бути виготовлені на момент отримання листа, якщо вони є у наявності, або повернути кошти. Однак, зазначені позивачами вимоги з боку [PERSON] були залишені без задоволення ( меблі не поставлені, гроші не перераховані ). Зазначений лист також було отримано особисто [PERSON] 10 квітня 2018 року, про що свідчить копію фіскального чеку та рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення на якому мається відповідна відмітка та підпис [PERSON] (а.с.49-50 ). Відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України, якщо строк ( термін ) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. 25 травня 2018 року позивачами втретє було направлено лист [PERSON] з додатковим підтвердженням про відмову від прийняття зобов`язання та про звернення до суду. Суд вважає, що неможливість позивачів отримати своєчасно оплачені ними меблі, свідчать про порушення відповідачем взятих на себе зобов`язань. З моменту укладення договору не виявлено будь-яких претензій або вимог від відповідача щодо неналежного виконання позивачами своїх зобов`язань по договору, які б могли стати перешкодою для надання послуг відповідачем. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, про розірвання договору про виготовлення та поставку меблів, укладеного між [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , а також стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] 100 000,00 грн. та на користь [PERSON] . 208 907, 14 грн. грошових коштів, які останнім сплачені на користь [PERSON] за виготовлення меблів. Відповідно до ст. 59 Конституції України, кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч.1 ст.15 ЦПК України). До витрат, пов?язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.132 КАС України) Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 134 ЦПК України, витрати, пов?язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, за винятком витрат суб?єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов?язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов?язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з положеннями статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов?язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов?язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку. Як вбачається із матеріалів справи, 29 березня 2018 року між АБ ? Консулат ? ( виконавець ) та [PERSON] ( клієнт ), а також між АБ ? Консулат ? ( виконавець ) та [PERSON] ( клієнт ) були підписані угоди про надання правової допомоги ( а.с.52-54, 57-59). За умовами п.1.1 Договорів, виконавець приймає на себе зобов`язання надати правову допомогу клієнту та виконати його доручення з наступних правових питань, а саме: здійснити представництво та захист прав та інтересів клієнта в державних органах України, в тому числі в судових органах України та у виконавчій службі України, при вирішенні спору з ТОВ ? Плахін Груп ? та [PERSON] , щодо розірвання договору та стягнення грошових коштів. Згідно п.6 за надання правової допомоги клієнт [PERSON] сплачує виконавцю гонорар у розмірі 10 000, 00 грн., без ПДВ. Зазначену суму гонорару клієнт зобов`язаний сплатити виконавцю після підписання даної Угоди у строк до 10 квітня 2018 року. Згідно п.6 за надання правової допомоги клієнт [PERSON] сплачує виконавцю гонорар у розмірі 20 000, 00 грн., без ПДВ. Зазначену суму гонорару клієнт зобов`язаний сплатити виконавцю після підписання даної Угоди у строк до 10 квітня 2018 року. Із матеріалів справи вбачається, що 12 червня 2018 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла вищезазначена позовна заява [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. У справі відбулося чотири судових засідання. Відповідно до ст. 30 ЗУ "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Проте суд, враховуючи положення діючого законодавства, оцінюючи зв?язок витрат зазначених в розрахунку з розглядом справи, приходить до висновку про задоволення вимог позивачів в частині стягнення понесених ними витрат на правничу допомогу, а саме: [PERSON] у розмірі 10 000, 00 грн., [PERSON] у розмірі 20 000, 00 грн., оплата яких підтверджується дублікатами квитанцій: № 0.0.1002275752.1 від 02 квітня 2018 року та № 0.0.1002272024.1 від 02 квітня 2018 року (а.с.56-61). Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки [PERSON] підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 704, 80 грн. (1 000, 00 грн. + 704, 80 грн.), а на користь [PERSON] . 2 793, 88 грн. ( 2 089, 08 грн. + 704, 80 грн. ). На підставі викладеного та

Outcome: approved