Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-11 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про визнання права власності на спадщину за законом. В позовній заяві вказується, що 6 січня 2014 року померла її матір [PERSON], після смерті якої залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,2262 га, яка знаходиться на території Сокиринецької сільської ради Чортківського району, кадастровий номер 6125587200:01:001:0172. [PERSON] спадщину після смерті матері прийняла, подавши 05 червня 2014 року відповідну заяву про її прийняття до Чортківської районної державної нотаріальної контори. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року у справі №608/1689/16-ц за позовом [PERSON] до неї, [PERSON], [PERSON], третя особа - Чортківська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, позов задоволено частково, визнано за [PERSON] після смерті [PERSON] право власності на 5/6 частки спадкового майна по заповіту, яке складається з 5/6 частки земельної ділянки, площею 1,23 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Сокиринецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6125587200:01:001:0172. Рішення суду набрало законної сили 04.07.2017 року. За вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] є непрацездатною особою у зв'язку з інвалідністю 3 групи загального захворювання, тому вона на день смерті спадкодавця була особою, яка має право на обов'язкову частку в спадщині після смерті своєї матері [PERSON], і ця частка складає 1/6. Просить визнати за нею, [PERSON], жителькою м. Хмельницький, право власності на 1/6 частки земельної ділянки загальною площею 1,2262 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Сокиринецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, яка залишилась після смерті матері [PERSON] в порядку спадкування за законом. Представник позивачки [PERSON] позовні вимоги довірительки підтримує, просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином через оголошення про виклик сторін по справі до суду на веб-порталі «Судова влада України». Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Вислухавши представника позивачки, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Позивачка [PERSON] народилася [INFO] в с. Сокиринці Чортківського району Тернопільської області. Її дошлюбне прізвище [PERSON]. 6 січня 2014 року померла мати позивачки [PERSON], яка постійно проживала за адресою: [INFO], що підтверджує свідоцтво про смерть. Після смерті матері залишилось спадкове майно, яке складається із земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 1,2262 га, яка знаходиться на території Сокиринецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, кадастровий номер 6125587200:01:001:0172. Право власності спадкодавця на земельну ділянку посвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №004968 від 06.02.2007 року. Дана обставина підтверджується витягом з ДЗК від 02.02.2017 року НВ-6103150962017. [PERSON] спадщину після смерті матері прийняла, подавши 05 червня 2014 року відповідну заяву про її прийняття до Чортківської районної державної нотаріальної контори. У відповідності до вимог статті 1297 ЦК України, звернувшись до Чортківської районної державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, в оформленні свідоцтва про право на спадщину на вищевказане майно, а саме на земельну ділянку їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю документа на право власності на землю, зареєстрованого у встановленому законом порядку. Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 22 червня 2017 року у справі №608/1689/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], третя особа - Чортківська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно, позов задоволено частково. Визнано за [PERSON] після смерті [PERSON], яка померла 06 січня 2014 року, право власності на 5/6 частки спадкового майна по заповіту, яке складається з 5/6 частки земельної ділянки, площею 1,23 га у межах згідно з планом, яка розташована на території Сокиринецької сільської ради Чортківського району Тернопільської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6125587200:01:001:0172, на яку був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку, серії ЯГ 004968 06 лютого 2007 року Чортківською районною державною адміністрацією Тернопільської області на імя [PERSON]. Акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010765400313. Рішення суду набрало законної сили 04.07.2017 року. Крім того, вказаним судовим рішенням встановлено, що [PERSON] є непрацездатною особою у зв'язку з інвалідністю 3 групи загального захворювання, що стверджується пенсійним посвідченням №221449, інвалідність встановлена, починаючи з 10.04.2001 року, що підтверджується листом Управління Пенсійного Фонду України у місті Хмельницькому від 06.06.2017 року № 12124/03, наданого на запит суду, таким чином, вона на день смерті спадкодавця була особою, яка має право на обов'язкову частку в спадщині після смерті своєї матері [PERSON], і ця частка складає 1/6. Відтак за правилами ч. 4 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). В силу ч. 1 ст.1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом та за законом. Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок смерті. Частиною 3 статті 1235 ЦК України імперативно встановлено, що заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Згідно ст. 1241 ЦК України передбачено, що малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно п. 19. Постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку, що визначений статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Про бажання отримати частку у спадковому майні, [PERSON] заявила 05 червня 2014 року шляхом подання заяви про прийняття спадщини. Дана обставина підтверджується листом Чортківської районної державної нотаріальної контори від 08.09.2016 р. №2230/02-16. Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації. Виходячи з ст. ст. 25, 30 ЦК України мати та набути цивільне право (право власності на нерухоме майно) може лише жива та дієздатна особа. Із змісту ст. ст. 391, 392 ЦК України вбачається, що у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватись у судовому порядку. Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно із частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Outcome: approved