Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-29 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який згідно з рішенням Коломийського міськрайонного суду від 18.10.2017 року розірвано. За час шлюбу, а саме [INFO] у сторін народився син [PERSON] . Однак, спільне проживання з відповідачем позивач припинила ще до розірвання шлюбу, коли сину було лише 2 місяці. З того часу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не бере участі у вихованні сина, не піклується про стан його здоров`я та духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи, не відвідує його, не допомагає матеріально. Тому позивач вихованням сина займається самостійно та дбає про його матеріальне забезпечення. Позивач вказує на те, що відповідач свідомо не бажає брати участь у вихованні сина, хоча йому ніхто і ніколи не чинив перешкод на шляху до спілкування із сином. Адреса місця проживання позивача та їхнього сина відповідачу відома, оскільки поряд у будинку проживає сестра відповідача, яку він часто відвідує, проте жодного разу не відвідував сина та не намагався встановити контакт з ним, син його не впізнає і не знає свого батька. Крім того, позивач зазначає, що дійти згоди з відповідачем про добровільне надання ним коштів на утримання сина їй не вдалося. Відповідач є здоровою працездатною особою, має мінливий дохід, оскільки виїжджає на роботу до Республіки Польща, отримуючи заробітню плату в іноземній валюті, його матеріальне становище та стан здоров`я дають йому можливість сплачувати аліменти на утримання сина. Тому позивач просить позбавити відповідача батьківських прав щодо їхнього малолітнього сина, а також стягувати з відповідача аліменти на утримання вказаного сина в твердій грошовій сумі, а саме 1 500 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилася, 30.04.2020 року електронною поштою надіслала до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглядати в її відсутності (а. с. 106). Відповідач в судове засідання не з`явився, 30.04.2020 року подав до суду письмову заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги визнає та просить справу розглядати в його відсутності (а. с. 107). Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив. В зв`язку з неявкою в судове засідання сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, що відповідає правилам ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, перевіривши матеріали справи, та, оцінивши досліджені докази в сукупності, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що стверджується даними свідоцтва про його народження (а.с.8). Відповідно до рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18.10.2017 року, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано. Згідно з цим рішенням малолітнього сина сторін [PERSON] після розірвання вказаного шлюбу залишено проживати з його матір`ю (а.с.7). Факт проживання вказаної дитини з позивачем стверджується також даними довідки № 196, виданої ТОВ «Коломия люкс -сервіс» 13.05.2018 року, згідно з якою до складу сім`ї позивача входить вказана дитина (а.с.9). Довідкою, виданою Коломийським дошкільним навчальним закладом (ясла-садок) № 7 «Росинка» № 21/01-49/01 від 21.05.2019 року, стверджується, що [PERSON] відвідує даний дошкільний навчальний заклад з 11.03.2019 року (а. с. 10). Згідно з ухвалою Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.03.2020 року, постановленою в справі № 346/5281/19, яка набрала законної сили 26.03.2020 року, провадження в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про оспорювання батьківсьва закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову та прийняття відмови судом, оскільки висновком молекулярно-генетичної експертизи підтверджено його батьківство щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с. 105). Відповідно до ч. 4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В матеріалах даної справи міститься висновок служби у справах дітей Коломийської міської ради Івано-Франківської області, в якому вказано про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , затверджений рішенням виконкому вказаної міської ради №191 від 10.09.2019 року (а.с. 43). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню свого малолітнього сина [PERSON] , не цікавиться його духовним та фізичним розвитком, ні усно, ні письмово не спілкується з сином, не проявляє щонайменшої батьківської турботи. Отже, наявна правова підстава для позбавлення відповідача батьківських прав, передбачена п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України. Відповідно до положень частин 2, 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення дітьми повноліття. Ч.3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері , батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з положеннями ч.1 ст.182 вказаного Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до вимог частин 1, 2 ст.184 цього Кодексу суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до положень ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Отже, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється і від виконання обов`язку щодо утримання свого малолітнього сина [PERSON] . Тому з нього слід стягувати аліменти в розмірі, запропонованому позивачем, оскільки цей розмір відповідає вимогам розумності та справедливості і зможе забезпечити бодай мінімальні і найбільш необхідні витрати на утримання дитини. Тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими. На підставі наведеного, ст.ст.19, 150, 164, 166, 180-184 СК України, та,

Outcome: approved