Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позовні вимоги мотивовані тим, що неповнолітні діти, батьком яких є відповідач, знаходяться на її утриманні та вказує, що відповідач ухиляється від обов'язку щодо утримання дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. В судове засідання позивач та її представник не зявились, надавши до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують. Відповідач в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву в якій просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Оскільки всі учасники справи в судове засідання не з'явились, враховуючи положення ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. В п. 24 Постанови № 2 від 12.06.2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" Пленум Верховного Суду України дав розяснення, що у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження обставин справи. Виходячи з наведеного, суд вважає за можливе прийняти визнання позову відповідачем, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили, що таке визнання суперечить вимогам закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно положень ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~ Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є передбачена ст. 181 СК України можливість судового стягнення коштів на її утримання. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачена можливість визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно ст.\~181\~СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави. Враховуючи визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, стягненню з нього на користь держави підлягає 50 відсотків судового збору, що складає 352 грн. 40 коп.

Outcome: approved