Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

В січні 2016 року заявник звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із вищезазначеною заявою. Вказувала, що 30.10.2004 року між нею та [PERSON] було зареєстровано шлюб та від спільного життя вони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що спільне сімейне життя з [PERSON] не склалося через те, що вони мають різні характери та погляди на сімейне життя, в даний час відповідач перебуває в місцях позбавлення волі та з часу відбування покарання він став агресивним, вважає збереження сім`ї неможливим, просила їх шлюб розірвати. В судове засідання заявник не з'явилась, звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу без її участі, заяву підтримала в повному обсязі. Заінтересована особа в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отримання повістки про виклик до суду, надісланої начальником ВКВСР установи підполковника внутрішньої служби. В силу вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. З 30.10.2004 року заявник та заінтересована особа перебувають у зареєстрованому шлюбі, який зареєстровано відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 1230. Від спільного життя подружжя має двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO], що вбачається з наявних в матеріалах справи копій свідоцтв про народження. Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.06.2012 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 396, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Згідно ч. 3 ст. 234 ЦПК України, у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. В силу положень ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу (СК) України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За ч. 3 і ч. 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В наявній в матеріалах справи розписці на ім'я [PERSON], що повернулась до суду супровідним листом від Березанської виправної колонії № 95, зазначено "Згоден на розлучення" за підписом [PERSON] Будь-яких доказів на спростування встановлених судом обставин в матеріалах справи не міститься. Таким чином, виходячи з вищевикладеного, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а також положенням статті 51 Конституції України, відповідно до яких шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Згідно ч. 7 ст. 235 ЦПК України (порядок розгляду справ окремого провадження) при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного,

Outcome: approved