Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

До Деражнянського районного суду Хмельницької області, в порядку загального позовного провадження, надійшов позов зазначеної вище особи до вказаного нею відповідача щодо визначеного позивачем предмету спору, вимагаючи визнати за [PERSON] [INFO] право власності за набувальною давністю на нерухоме майно яким є житловий будинок загальною площею 50,7 м2, житловою площею 38,6 м2, та допоміжною 12,1 м2, надвірних будівель сарая «Б» та сарая «В», що знаходяться у [ADDRESS] . Ухвалою судді від 17.08.2020 року даний позов прийнято до розгляду, відкрито провадження у цивільній справі та призначено справу до судового розгляду в підготовчому засіданні в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилася, проте подала до суду заяву про розгляд справи без її участі та вказала, що заявлені вимоги підтримує повністю із наведених у позовній заяві підстав. Представник відповідача в судове засідання також не з`явилася, проте подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, зі змісту якої вбачається, що позовні вимоги вона визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи та письмові заяви учасників справи, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судом об`єктивно встановлено, що [PERSON] з 1998 року зареєстрована та постійно проживає за адресою [ADDRESS] . Як вбачається із свідоцтва на право власності на житловий будинок від 04 травня 2001 року за реєстровим номером 2, виданим на підставі рішення виконкому Коржовецької сільської ради від 26 квітня 2001 власником вище зазначеного будинку являється СТОВ «Коржовецьке». В березні 2001 року позивач звернулась із заявою до СТОВ «Коржовецьке» про продаж [PERSON] , житлового будинку загальною площею 50,7 м2, житловою площею 38,6 м2, та допоміжною 12,1 м2, надвірних будівель сарая «Б» та сарая «В», що знаходиться під [ADDRESS] . Розглянувши заяву на зборах учасників СТОВ «Коржовецьке» було одноголосно вирішено продати [PERSON] , житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується витягом з протоколу №5 від 12.03.2001 року. Крім того, позивач стверджує, що через скрутне матеріальне становище не зверталась до органів Інвентаризації із реєстрацією за собою права власності на вказаний житловий будинок, як це передбачає «Закон України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. На сьогоднішній день СТОВ «Коржовецьке» припинило свою діяльність, як юридична особа, що підтверджується витягом із єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, таким чином [PERSON] не має можливості в позасудовому порядку врегулювати питання права власності. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Доказом того, що [PERSON] , добросовісно, вільно, відкрито та безперервно користуюсь нерухомим майном, а саме житловим будинком [ADDRESS] підтверджується: - \~ \~ \~ \~Витягм із протоколу №5 від 12.03.2001 року СТОВ «Коржовецьке»; - \~ \~ \~ \~довідкою Коржовецької сільської ради Деражнянського району від 11 березня 2020 року відповідно до якої, з 1996 по 2000 роки та по теперішній час будинок знаходиться на повному її утриманні; - \~ \~ \~ \~витягом із рішення сесії від 27 лютого 2020 року №4 про присвоєння поштової адреси; - \~ \~ \~ \~платіжними дорученнями про оплату комунальних послуг на ім`я позивача. Крім того, беззаперечним доказом того, що позивач вільно і відкрито володіє будинком [ADDRESS] підтверджується рішенням сесії Коржовецької сільської ради про надання [PERSON] , дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,25 га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вище зазначеною адресою. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. З аналізу вказаної норми можна зробити висновок, що набувальна давність - це спосіб набуття права власності на нерухомість, який не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а виникає із сукупності певних обставин, а саме: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно; відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Позивачем у справах про набуття права власності за набувальною давністю є володілець чужого майна. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 наголосила на тому, що набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності усіх вказаних умов у сукупності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент заволодіння ним не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Водночас він повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. Разом з тим, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. У відповідності до ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Враховуючи, той факт, що [PERSON] володіє вище вказаним нерухомим майном відкрито, безперервно та безперешкодно протягом більш як десяти років, суд вважає, що нею наведено достатньо підстав для визнання за позивачем права власності на нерухоме майно за набувальноюністю. Згідно п. 9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади (п. 13 Постанови). Враховуючи встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, суд дійшов висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] , тому вважає за можливе її позовну заяву задовольнити та визнати за [PERSON] [INFO] право власності за набувальною давністю на нерухоме майно яким є житловий будинок загальною площею 50,7 м2, житловою площею 38,6 м2, та допоміжною 12,1 м2, надвірних будівель сарая «Б» та сарая «В», що знаходяться у [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved