Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до Дніпропетровською міською ради, у якій уточнивши свої позовні вимоги, просить суд визнати за ним право власності на житлову квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті його батьків [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що [INFO] року помер його батько [PERSON] у віці 82 роки, а [INFO] року померла його мати [PERSON] у віці 80 років. За життя, батьки перебували в зареєстрованому шлюбі. На момент смерті його мати і батько були зареєстровані та фактично проживали за адресою: [INFO]. Він залишився єдиним спадкоємцем після смерті батьків, а інших спадкоємців першої черги за законом на спадщину батьків немає. На момент відкриття спадщини він постійно проживав та був зареєстрованим разом з батьками за адресою спірної квартири, а тому прийняв спадщину у встановлений термін. Після смерті батька мати успадкувала зазначену квартиру та усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті відносно квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Після смерті матері він успадкував зазначену квартиру та усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті відносно цієї квартири. 11.04.2014 р. після смерті матері він у встановлений строк, передбачений ст. 1270 ЦК України, звернувся з заявою до Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини. Постановою від 11.04.2014 року за № 975/02-31 державного нотаріуса Черненко І.М. «Про відмову у вчинені нотаріальних дій» йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищезазначену квартиру у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. Зазначена квартира була кооперативною. Згідно ордеру № 13 від 22.07.1968 року, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів на ім'я його батька - [PERSON], на склад його сім'ї, що складалася з трьох чоловік (батько, мати та він) в обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив № 136» була надана трьохкімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] та його батько був членом зазначеного житлово-будівельного кооперативу. Згідно довідки від 01.04.2014 р., виданої Обслуговуючим кооперативом «Житлово-будівельний кооператив № 136» мій батько сплатив цьому кооперативу повну вартість зазначеної квартири у розмірі - 5 234,82 руб. За життя його батько право власності на зазначену квартиру не реєстрував, відповідні правовстановлюючі документи ним не отримувались та сплативши повністю вартість цієї квартири, при житті не реалізував право провести державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ним. Після смерті матері він звертався до правління ОК ЖБК № 136 та відповідача з питання оформлення свідоцтва про право власності на зазначену квартиру, проте йому було відмовлено в цьому. Отже, при таких обставинах, коли його батько [PERSON], як спадкодавець, повністю вніс пайовий внесок за це нерухоме майно, до складу його спадщини входить зазначена кооперативна квартира в цілому. За викладених обставин він вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та його представник підтримав пред'явлену позовну заяву та просив її задовольнити у повному обсязі. В обґрунтування вимог посилалися на обставини викладені у позовній заяві. Представники Дніпропетровської міської ради, Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив № 136", Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори повідомлялися належним чином про місце та час судового розгляду справи, але в судове засідання не з'явилися, заперечень проти позову не надали. Враховуючи, що відповідач та треті особи не з'явилися у судове засідання без поважних причин, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача і його представника, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, на підставі ордеру № 13 від 22 липня 1968 року, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної ради депутатів [PERSON], на склад його сім'ї, що складалася з трьох чоловік, в обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив № 136» була надана трьохкімнатна квартира, розташована за адресою: [ADDRESS], [PERSON] включено до числа членів зазначеного житлово-будівельного кооперативу. За життя [PERSON] в повному обсязі сплатив вартість квартири - 5234,82 руб., що підтверджується довідкою ОК ЖБК № 136 «Волна», проте у встановленому законом порядку не зареєстрував своє право власності у відповідному органі державної реєстрації. [PERSON] помер [INFO] року, а його дружина [PERSON] на час відкриття спадщини після смерті чоловіка була зареєстрована та проживала у вищевказаній спірній квартирі до 2013 року. [INFO] року [PERSON] померла. Позивач [PERSON] є сином [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON], а також свідоцтвом про народження позивача. Позивач та його батьки були зареєстровані у спірній квартирі та проживали у ній з 1968 року, про що свідчить долучена до матеріалів справи довідка ОК ЖБК № 136 «Волна». Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність» член житлового, житлового-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України особа має право пред'явити позов про визнання за нею права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати нею документа, який засвідчує право власності. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію об'єктів нерухомого мана та прав на них» правовстановлюючий документ - документ, який підтверджує права певного суб'єкту на нерухоме майно і складений у порядку, передбаченому законодавством. Відповідно до ст. 325 Цивільного кодексу України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку,призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Власникам квартири у дво - або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку. Відповідно до ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Членом житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Пунктом 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008року «Про судову практику у справах про спадкування» визначено, що у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. Отже, враховуючи, що пайові внески за спірну квартиру були повністю сплачені батьком позивача, то він набув право власності на спірну квартиру, хоч і не зареєстрував його у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. За встановлених в судовому засіданні обставин, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки його батько за життя в повному обсязі сплатив пайові внески за спірну квартиру, мати позивача після смерті чоловіка до 2013 року мешкала у спірній квартирі, тобто фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, користувалася цією квартирою до 2013 року, тобто до своєї смерті. Але, позивач не зміг у встановленому законом порядку отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру після смерті батьків, оскільки [PERSON] за життя не зареєстрував право власності на неї. З цих підстав державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори й було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Вищевикладені обставини безспірно встановлені судом та підтверджуються поясненнями позивача, а також наданими суду письмовими доказами.

Outcome: approved