Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-02 00:00:00

До Вінницького міського суду Вінницької області звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа: Вінницька міська рада про виділення частки в натурі в спільній частковій власності на земельну ділянку та встановлення порядку користування нею. Позов мотивований тим, що на праві приватної власності [PERSON] належить 29/100 будинковолодіння, яке розташоване в м. Вінниця, вул. Пирогова, 216. ? цього ж будинковолодіння належить відповідачеві по даній справі [PERSON], а 21/100 [PERSON], яка на протязі останніх 18-ти років мешкає в США, а в 2013 році, в усній формі, дозволила проживати [PERSON] Біля даного домоволодіння розташована земельна ділянка площею біля 0,14 га, яка знаходиться в спільному користуванні всіх мешканців будинку і жодним із них своя частка присадибної земельної ділянки належним чином не оформлена. Перед від'їздом до США позивачу його сестрою було надано доручення на право користування належною їй частиною будинку. На протязі всього періоду часу він сплачував податок за користування земельною ділянкою, оформляв та сплачував страхові поліси на будинковолодіння. Однак, з 2013 року, з часу поселення в будинку [PERSON], останній став стверджувати, що вся частка земельної ділянки належить його сестрі, тобто в даний час йому, і став наполягати на тому, що в позивача немає жодних прав на користування своєю часткою землі. Згідно технічних паспортів на будинок за даним домоволодінням рахується земельна ділянка площею 0,14 га. Однак отримати згоду від відповідачів про встановлення порядку не представляється можливим. Вище викладене й стало підставою для звернення до суду із вимогами про визначення відповідно до часток кожного співвласника будинковолодіння, розташованого за адресою м. Вінниця, вул. Пирогова, 216, його частку земельної ділянки та встановити порядок користування нею. В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги. Просив суд встановити порядок користування земельною ділянкою площею 1 872,0 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 216, м. Вінниця, у відповідності до розміру ідеальних часток співвласників, згідно з варіантом встановлення порядку користування, виготовленого судовим експертом [PERSON], відповідно до якого: [PERSON] користується земельною ділянкою площею 936,0 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 216 м. Вінниця, позначену на плані рожевим кольором; [PERSON] користується земельною ділянкою площею 530,0 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 216 м. Вінниця, позначену на плані зеленим кольором; [PERSON] користується земельною ділянкою площею 380,0 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 216 м. Вінниця, позначену на плані синім кольором; [PERSON] та [PERSON] спільно користуються земельною ділянкою площею 26,0 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 216 м. Вінниця, позначену на плані фіолетовим кольором. В судовому засіданні позивач та його представник уточнені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON], представник співвідповідача [PERSON] [PERSON] уточнені позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечували щодо їх задоволення. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Вінницької міської ради заперечувала щодо задоволення позвних вимог. По справі встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. В судовому засіданні судом оглянуто і досліджено матеріали інвентаризаційної справи № 16276 на обєкт нерухомого майна, розташований за адресою: вул. Пирогова, буд. 216, м. Вінниця. Судом встановлено, що співвласниками будинковолодіння № 216 по вулиці Пирогова в м. Вінниці є [PERSON] (29/100), [PERSON] (Штехман) (21/100) та [PERSON] (1/2), що підтверджується матеріалами справи та матеріалами вище зазначеної інвентаризаційної справи. (а.с. 6, 8) Відповідно до повідомлення КП «ВМБТІ» № 2845 від 22.06.2016 року, згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 16276, додатком № 1/155 рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради № 200 від 04.06.1987 року існуючому будинку № 196 по вул. Пирогова в м. Вінниці присвоєно № 216. (а.с. 74) Рішенням виконавчого комітету Вінницької міської ради від 07.10.1976 року № 573 за будинковолодінням № 216 по вулиці Пирогова, що в м. Вінниці було закріплено земельну ділянку площею 3 309 кв. м. в постійне користування. (а.с. 26-28) Встановленим під час розгляду справи фактичним обставинам відповідають правовідносини землекористування та власності, що регулюються Земельним кодексом України. Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Тобто, сторони правомірно користуються земельною ділянкою на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради народних депутатів від 07.10.1976 року № 573. Згідно варіанту встановлення порядку користування земельною ділянкою, розташованою в м. Вінниці по вул. Пирогова, 216, виготовленого судовим експертом [PERSON] у фактичному користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 936,0 (позначена на плані рожевим кольором), у [PERSON] - 530,0 га (позначена на плані зеленим кольором), у [PERSON] 380,0 (позначена на плані синім кольором). [PERSON] та [PERSON] спільно користуються земельною ділянкою площею 26,0 кв.м., позначеною на плані фіолетовим кольором (а.с. 126) Актом прийомки-передачі межових знаків на зберігання від 03.08.2017 року встановлено межі земельної ділянки (а.с. 147) В судовому засіданні було встановлено, що між співвласниками будинковолодіння № 216 по вулиці Пирогова в м. Вінниці угода щодо користування спільною земельною ділянкою не укладалась, угода не укладалась й між попередніми співвласниками. Відповідно до ч. 1 ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановленого строку. Згідно ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Згідно ч. 2 та ч. 4 ст. 120 ЗК України, якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Судом встановлено, що сторони користуються земельною ділянкою згідно з порядком, відображеним в кадастровому плані і даний порядок, враховуючи визнання відповідачами позовних вимог, є найбільш прийнятним для сторін. Будь-яких спірних питань з приводу саме такого порядку користування землею у позивача, відповідача та суміжних землекористувачів не виникає. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разійого порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом у відповідності до ч. 4, ч. 5 ст. 174 ЦПК України встановлено, що визнання позовних вимог відповідачами є безумовним, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому приймається судом. Постановою Пленуму Верховного суду України № 2 від 12.06.2009 року в п. 24 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляду справ у суді першої інстанції» звернуто увагу, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання відповідачами позовних вимог, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає задоволенню. Тому, суд приходить до висновку про встановлення порядку користування земельною ділянкою по вулиці Пирогова, 216 в м. Вінниці, площею 1\~872, 0 кв. м. , згідно з порядком користування, який фактично склався між сторонами та відповідно до кадастрового плану земельної ділянки від 12.04.2017 року, виготовленого судовим експертом [PERSON] Отже, суд вважає за можливе встановити порядок користування земельною ділянкою наступним чином: [PERSON] користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: вул. Пирогова, 216 в м. Вінниці, площею 936,0 кв.м, позначеною на плані рожевим кольором;[PERSON] користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: вул. Пирогова, 216 в м. Вінниці, площею 530,0 кв.м., позначеною на плані зеленим кольором; [PERSON] користується земельною ділянкою, розташованою за адресою: вул. Пирогова, 216 в м. Вінниці, площею 380,0 кв.м., позначеною на плані синім кольором; [PERSON] та [PERSON] спільно користуються земельною ділянкою площею 26,0 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Пирогова, 216 м. Вінниця, позначеною на плані фіолетовим кольором. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно ст. 1 Закону України Розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Угода на захист інтересів від 17.11.2015 року, укладена між [PERSON] та адвокатом [PERSON] є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України. Позивачем не надано акту виконаних робіт щодо надання юридичних послуг адвокатом [PERSON], укладення договору не є фактом його виконання, відповідно суду неможливо встановити, яка саме робота була зроблена представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено, що відповідно, унеможливлює встановити відповідність заявленої вартості правової допомоги. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" визначено підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Жодних доказів підтвердження оплати позивачем витрат на правову допомогу в сумі 13\~000, 00 гривен, суду надано не було, як і надання розрахунку таких витрат. Суд не приймає до уваги довідку від 10.01.2017 року, оскільки вона не підтверджує факт оплати позивачем юридичної допомоги адвокату [PERSON], а саме зарахування даних коштів. Відповідно, відсутні й підстави для проведення перевірки розміру понесених витрат вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Також, Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Отже, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 551, 20 гривень в рівних частках. На підставі викладеного,

Outcome: approved