Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

В провадженні Богунського районного суду м. Житомира знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Житомирської міської ради, органу опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання права власності на самочинно збудовану споруду та зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог - виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управляння містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, Управляння державної архітектурно будівельної інспекції в Житомирській області про визнання незаконним самочинного будівництва та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом відновлення її меж. Зі змісту первинного позову свідчить, що позивачі [PERSON], та ії син, [PERSON] Артьом Вадимович набули права власності на частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Житомир, пров. 1 Кармелюка. буд. 32 на підставі договорів дарування частини житлового будинку від 22.08.2011 р. №213 та 20.11.2012 р. № 7109 №. Разом з позивачами, відповідачі по справі є співвласниками вказаного будинку. У 2012 р. позивачі за власні кошти здійснили прибудову до належної їм частини будинку: терасу, площею 16.7 кв. м , позначену в технічному паспорті на житловий будинок як II. а також кімнату, площею 36.8 кв. м , позначену в технічному паспорті як 2-8. Однак, зареєструвати належним чином позивачі вказані прибудови не можуть, оскільки відповідачі не надають своєї згоди. Згідно договору оренди землі від 03.07.2015 р. позивачі прийняли в строкове платне користування земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Кармелюка, 32. Згідно договорів дарування позивачам належить 95/300 - Позивач 1, [PERSON]JI. та 5/100 - Позивач 2. [PERSON], відповідно. З урахуванням викладеного позивачі просять визнати за ними, [PERSON] та ії сином, [PERSON] Артьомом Вадимовичем право власності на самочинні прибудови: терасу, площею 16.7 кв. м , позначену в технічному паспорті на житловий будинок як II та кімнату, площею 36.8 кв. м , позначену в технічному паспорті як 2-8. У судовому засіданні представник позивачів наполягав на задоволені позовних вимог. Відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог. За зустрічним позовом, уточненим позовом позивачі просили заяву [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Житомирської міської ради, органу опіки та піклування Житомирської міської ради про залишення без розгляду позову про визнання права власності на самочинно збудовану споруду, а саме прибудову кімнати площею 36,8 кв. м., позначену у технічному паспорті як 2-8, задовольнити, У позові [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича до [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору виконавчого комітету Житомирської міської ради, органу опіки та піклування Житомирської міської ради про визнання права власності на прибудову тераси площею 16,7 кв. м., позначену в технічному паспорті на житловий будинок позначко ІІ відмовити. Заяву [PERSON] про часткову відмову в позові до [PERSON] та [PERSON] за участю третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору Виконавчого комітету Житомирської міської ради, Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища, Управління державноїархітектурно будівельної інспекціїв Житомирськійобласті в частині визнання незаконною самочинної прибудови (літера «а» ) до житлового будинку,а саме: прибудови тераси площею 16,7 кв.м., позначену у технічному паспорті на житловий будинок як II, задовольнити. Позов [PERSON] Олександрівнипро визнання незаконним самочинного будівництва [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича, а саме: прибудови кімнати площею 36,8 кв.м., позначену у технічному паспорті як 2-8, до житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Житомир,провул.I й Кармелюка, 32; зобов'язання [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича усунути перешкоди [PERSON] в користуванні орендованою земельною ділянкою (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) за адресоюм. Житомир, провул. I -й Кармелюка, 32 шляхом приведення меж земельних ділянок позивача (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) та [PERSON], [PERSON] Артьома Вадимовича (кадастровий номер 1810136300:10:033:0044) у відповідність до меж, визначених договором оренди землі від 26.07.2012р. зареєстрованого за № 181010004000277, укладеного між Житомирською міською радою та [PERSON] та зобов'язанняОйфи [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича не створювати перешкоди позивачу [PERSON] щодо встановлення паркану у відповідності до меж, визначених договором оренди землі від 26.07.2012 р. зареєстрованого за № 181010004000277, укладеного між Житомирською міською радою та [PERSON] задовольнити у повному обсязі. Визнати незаконним самочинне будівництво [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича, а саме: прибудови кімнати площею 36,8 кв.м., позначену у технічному паспорті як 2-8, до житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провул. I й Кармелюка, 32. Зобов'язати [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича усунутиперешкоди [PERSON] в користуванні орендованою земельною ділянкою (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) за адресоюм. Житомир, провул. I -й Кармелюка, 32 шляхом приведення меж земельних ділянок позивача (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) та [PERSON], [PERSON] Артьома Вадимовича (кадастровий номер 1810136300:10:033:0044) у відповідність до меж, визначених договором оренди землі від 26.07.2012р., зареєстрованого за № 181010004000277, укладеного між Житомирською міською радою та [PERSON]. Зобов'язати [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича не створюватиперешкоди [PERSON] щодо встановлення паркану у відповідності до меж, визначених договором оренди землі від 26.07.2012р. зареєстрованого за № 181010004000277 укладеного між Житомирською міською радою та [PERSON]. Судові витрати, понесені позивачем, стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича. Суд, вислухавши позицію сторін, дослідивши матеріали справи, висновки експертиз встановив. Відповідно до Cвідоцтва про право на спадщину за законом від 23.06.1987 р., зареєстрованому в державному реєстрі за № 2-2703, Свідоцтва про право на спадщину за законом від 25.02.2011 р., зареєстрованому у реєстрі за № 4-119 та договору дарування 12/90 часток житлового будинку від 06.08.2015 р., зареєстрованому в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 2639, відповідач за первісним позовом ([PERSON]О.) є власником частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провул. Iй Кармелюка, 32.(Т. 1 а. с. 99-104). Позивачі за первісним позовом ([PERSON] та [PERSON]В.) є власниками частини зазначеного будинку згідно договорів дарування частини житлового будинку від 22.08.2011 р., зареєстрованому в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 231 та від 20.11.2012 р., зареєстрованому в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 7109. (Т. 1 а. с. 7-17). Як убачається із зібраних по справі доказів, [PERSON] провела незаконні будівельні роботи шляхом здійснення самочинних прибудов до житлового будинку, що знаходиться за адресою: м. Житомир, провул. Iй Кармелюка, 32, а саме: тераси площею 16,7 кв. м., позначену у технічному паспорті на житловий будинок як II та кімнати площею 36,8 кв. м., позначену у технічному паспорті як 2-8. Відповідно до п.4 ст. 26, ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» (далі- Закон) право на забудову земельної ділянки реалізується її власником або користувачем за умови використання земельної ділянки відповідно до вимог необхідної містобудівельної документації, отриманої забудовником до початку виконання будівельних робіт, зокрема: вихідних даних, технічних умов, будівельного паспорта, розроблення проектної документації та проведення у випадках, передбачених ст. 31 цього Закону, її експертизи; затвердження проектної документації; виконання підготовчих та будівельних робіт. Віднесення будівництва до категорії складності об'єктів будівництва здійснюється проектною організацією і замовником; від зазначеної категорії залежить склад дозвільної документації (статті 26 - 31 зазначеного Закону), необхідної для початку будівництва. Необхідними умовами узаконення в судовому порядку самочинно побудованих обєктів є: відведення для цієї мети в установленому порядку забудовникуземельноїділянки; відсутністьзаперечень з боку власниказемельноїділянки; відсутністьпорушення в результатісамочинноїзабудови прав іншихосіб. Нормами ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що виконувати будівельні роботи дозволяється після: 1) подання замовником повідомлення про початок виконання будівельних робіт відповідному органу державного архітектурно-будівельного контролю - щодо обєктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, які не потребують реєстрації декларації про початок виконання будівельних робіт або отримання дозволу на виконання будівельних робіт згідно з переліком обєктів будівництва, затвердженим Кабінетом Міністрів України. Форма повідомлення про початок виконання будівельних робіт та порядок його подання визначаються Кабінетом Міністрів України; 2) реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю декларації про початок виконання будівельних робіт щодо об'єктів будівництва, що належать до I-III категорій складності; Зазначені у частині першій цієї статті документи, що надають право на виконання будівельних робіт, є чинними до завершення будівництва. Відповідно до абз. 6 ст. 5 Закону України «Про основи містобудування» при здійсненні містобудівної діяльності повинні враховуватись законні інтереси та вимоги власників або користувачів земельних ділянок та будівель, що оточують місце будівництва. Судом встановлено, що у порушення вище зазначених вимог Закону та норм ДБН «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», які відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про будівельні норми» є обов'язковим для всіх суб'єктів господарювання незалежно від форми власності, які провадять будівельну діяльність, [PERSON], діючи в інтересах [PERSON]В, самовільно, незаконно, на відстані менше одного метру, а саме, на відстані від відступної частини конструкції стіни правового фасаду прибудови (літ. «А III»), тобто, її цокольної частини до межі земельної ділянки [PERSON]О (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033), що становить від 0,27м. (27 см.) до 0,35м. (35 см.), а відстань від відступної частини конструкції стіни правого фасаду прибудови (літ «А III», тобто, її цокольної частини до межі земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 1810136300:10:033:0044), що становить від 0,58 м. (58 см.) до 0,64 м. (64 см.), здійснила будівельні роботи шляхом прибудови наступних обєктів - тераси площею 16,7 кв. м., позначену у технічному паспорті на житловий будинок як II та кімнату площею 36,8 кв. м., позначену у технічному паспорті як 2-8. Вищезазначені прибудови позивачі за первісним позовом здійснили за відсутності необхідних дозвільних документів, а саме: складання проекту, отримання висновків та погоджень відповідних органів державної виконавчої влади, що здійснюють контроль за дотриманням будівельних, природоохоронних, санітарно-гігієнічних, протипожежних вимог; співвласники будинку громадяни [PERSON]О та [PERSON] не давали своєї згоди на здійснення будівництва, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, а саме: листами Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради від 28.09.2015 р. № 2748/13 та від 22.07.2015 р. № 2298/13. Факт відсутності у позивачівза первісним позовом дозвільних документів на виконання будівельних робіт також підтверджується наявними у матеріалах справи доказами. Так, листом Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Житомирській області від 17 липня 2015 р. за №1006-6-14/2028/15, вбачається, що в [PERSON] відсутнє право на виконання будівельних робіт за адресою: Житомир, провул. I й Кармелюка, 32 та відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та Порядку виконання будівельних робіт, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466, про що було складено акт позапланової перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил при виконанні будівельних робіт гр. [PERSON] та протокол, видано припис Інспекції №37/6/15 від 16.07.2015 р. про зупинення будівельних робіт (Т. 1 а. с. 109, Т. 2 а. с. 46-47). Постановою Житомирського окружного адміністративного суду від 31.10.2016 р. по справі № 806/1492/16, залишеною без змін ухвалою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 07.02.2017 р. (Т. 2 а. с. 50-59); Зі змісту листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 18.08.2015 р. № 40-202-6/7662 на звернення [PERSON] свідчить, що під час перевірки [PERSON], на орендованій земельній ділянці виконуються будівельні роботи з реконструкції частини житлового будинку № 32 по провул. 1-му Кармелюка м. Житомир. За результатами перевірки громадянку [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності та надано припис з вимогою зупинити будівельні роботи. (Т. 1 а. с. 111, 118); відповіддю Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області від 27.10.2015р., №1006-к-14/3773/15. (Т. 1 а. с. 110); відповіддю Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради від 29.01.2016р., №23/13. (Т. 1 а. с. 108). Як убачається з матеріалів справи, за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2017 р. судовий експерт у висновку №370/02-2017 (Т. 1 а. с. 64-79) також зазначив, що прибудова (літ. «АІІІ») до житлового будинку за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Кармелюка, 32,виконана з порушенням: п. 3.25 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень», так як розташована на відстані менше 1,0 метру від фактично влаштованого паркану і меж земельних ділянок з кадастровим номером 1810136300:10:033:0033 та 1810136300:10:033:0044 та виключає можливість позивачів за первісним позовом для належного догляду і здійснення поточного ремонту конструктивних елементів як самої прибудови, так і належного догляду відповідачем за первісним позовом за парканом між суміжними земельними ділянками; відсутні заходи, які запобігають стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжної ділянки [PERSON]; п. 2.17 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; п. 2.46ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд», п. 1.2 та п. 3.15 ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинкiв i споруд. Покриття будинкiв i споруд. Проектування», тому що влаштована система водостоку із покрівлі над добудовою не забезпечує належне відведення атмосферних опадів (дощу), а також відсутні заходи, які виключають утворення і падіння полою; відстань від відступної частини конструкції стіни прибудови (літ. «АІІІ») позивача за первісним позовом [PERSON] та [PERSON], що розташована за адресою: м. Житомир, провулок 1-й Кармелюка, 32 до паркану, що невірно розміщений між земельними ділянками з кадастровими номерами 1810136300:10:033:0044 та 1810136300:10:033:0033, становить від 0,63 м (63 см) (кут спряження тильного та правого фасаду прибудова (літ. «АІІІ») до 1,12 м (112 см) (місце спряження зовнішньої стіни прибудови літ.«АІІІ» та основної частини будинку), схематично зображено на рисунку №3. Судовий експерт за результатами проведення судової земельно технічної експертизи від 26.12.2016 р. у п. 2 висновку № 4/16 (Т. 2 а. с. 78), зокрема, зазначив, щонайменша відстань від відступної частини прибудови позивачів за первісним позовом до межі земельних ділянок з кадастровими номерами 1810136300:10:033:0044 та 1810136300:10:033:0033, становить від т.1 до т.2 -0,27м., а найбільша відстань від т.5 до т.6 становить 0,65м.(додаток №2 до висновку); а відстань від відступної частини конструкції стіни правого фасаду прибудови літ.«АІІІ», а саме, цокольної її частини до межі земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) становить від 0,27 м. (27см.) до 0,35 м. (35см.), а до межі земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 1810136300:10:033:0044) становить від 0,58м. (58см.) до 0,64 м. (64см.) (додаток №2 до висновку). Отже, вищенаведене дає підстави суду робити висновки, що позивачі за первісним позовом провели незаконні будівельні роботи шляхом зведення самочинної прибудови (літ. «А») всупереч архітектурних, протипожежних норм та правил будівництва. В абз.3 п.22 Постанови Пленум ВСС України № 6 від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» (далі постанова), зазначив, що під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Згідно з частиною другою статті 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до положень п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва) самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Ураховуючи вищенаведене, суд дійшов висновку, що здійснені позивачами за первісним позовом прибудови, а саме: тераса площею 16,7 кв. м., позначена у технічному паспорті на житловий будинок як II та кімната площею 36,8 кв. м., позначена у технічному паспорті як 2-8,є незаконними та самочинними. Отже, позовні вимоги [PERSON] (позивача за зустрічним позовом) про визнання незаконною та самочинною прибудови відповідачів за зустрічним позовом, а саме: кімнати площею 36,8 кв. м., позначена у технічному паспорті як 2-8, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Водночас, суд не можезадовольнити позовні вимоги позивача за первісним позовом про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову - терасу площею 16,7 кв. м., позначену у технічному паспорті на житловий будинок як II, ураховуючи таке. Відповідно до Українського юридичного термінологічного словника під поняттям «тераса» розуміється архітектурно оформлений відкритий або на пів відкритий майданчик, що прилягає до будинку, обгороджена відкрита прибудова до будинку у вигляді площадки для відпочинку, що може мати дах; розміщується на землі або над нижче розташованим поверхом. Тераса огороджена відкрита прибудова до будинку у вигляді площадки для відпочинку, яка може мати дах; розміщується на землі або над нижче розташованим поверхом (Наказ від 23.12.2004 р. №2929/227 "Про затвердження Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень будинків, будівель споруд малоповерхового житлового будівництва. Збірник укрупнених показників вартості відтворення функціональних об'єктів - аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд (загальна частина, розділ 1 (табл. 1-1.1 - 1-42.4). Відповідно до Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житловібудинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005 від 18.05.2005 р. №80, тераса - обгородженавідкритаприбудова до будинку у вигляді площадки длявідпочинку, щоможематидах; розміщується на земліабо над нижчерозташованимповерхом. Веранда - засклене неопалюване приміщення, прибудоване до житлового будинку або вбудоване в нього (Наказ від 23.12.2004 р. № 2929/227 «Про затвердження Порядку визначення вартості відтворення чи заміщення земельних поліпшень - будинків, будівель та споруд малоповерхового житлового будівництва. Збірник укрупнених показників вартості відтворення функціональних об'єктів - аналогів для оцінки малоповерхових будинків, будівель та споруд (загальна частина, розділ 1 (табл. 1-1.1 - 1-42.4)"). Відповідно до Державних будівельних норм України. Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005 від 18.05.2005 р. №80, веранда засклене неопалюване приміщення, прибудоване до малоповерхового будинку або вбудоване у нього, яке не має обмеження за глибиною. Як убачається із фото №1 (Т. 1 18-21, Т. 2 а. с. 69) приналежність до основної речі площею 16,7 кв. м., позначена у технічному паспорті на житловий будинок як II (далі прибудова), не може вважатися терасою, а тому не підпадає під законодавче та термінологічне визначення поняття «тераса», а є верандоюз огляду на те, що це засклене приміщення, прибудоване до частини будинку відповідачів за первісним позовом. Судовим експертом за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2017 р. (Т. 2 а. с. 64-79) у висновку №370/02-2017 також зазначено, що фактично влаштована прибудова (літера «а3») до житлового будинку за адресою: м. Житомир, пров. 1-й Кармелюка, 32:не підпадає під визначення терміну «тераса», оскільки не являє собою відкриту прибудова до будинку у вигляді площадки та є «верандою», оскільки огороджуючі елементи утворюють замкнуте (неопалюване) приміщення, площею 16,7 м2. Відповідно до Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)»: право власності у порядку, передбаченому ч.3 ст.376 ЦК України, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у звязку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Визнання права власності на незавершений обєкт самочинного будівництва не допускається. Пленумом ВСС України також зазначено, що не може бути застосовано правила ст.376 ЦК України при вирішенні справ за позовами, окрім іншого, зокрема, про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда тощо). Крім того, відповідно до правової позиції судової палати у цивільних справах Верховного суду України, зокрема, як зазначено у постанові від 22.07.2015 р. по справі № 6-159цс15, визнання права власності на обєкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України не передбачено. Як свідчить судова практика, а саме, Постанова Пленуму ВСС України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» пунктом 7 якої передбачено, що не може бути застосовано правила ст.376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно збудовані приналежності до основної речі (ганок, веранда, мансарда, тощо). Отже, оскільки прибудова площею 16,7 кв. м., позначена у технічному паспорті на житловий будинок як II, є верандою, на неї не може бути визнано право власності. Ураховуючи наведене, позовні вимоги позивачів за первісним позовом про визнання права власності на самочинно збудовану прибудову - терасу площею 16,7 кв. м., позначена у технічному паспорті на житловий будинок як II, є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у цій частині позову. Крім того, суд дійшов висновку, що позивачі за первісним позовом при здійсненні будівельних робіт порушили також законні права та інтереси відповідача за первісним позовом як суміжного землекористувача, ураховуючи таке. Згідно статтям 26, 27, 29-32 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», право на забудову виникає у особи, яка набула право на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею відповідних дій. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30.03.2012 р. власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Як убачається із матеріалів справи, між Житомирською міською радою Орендодавець та гр. [PERSON] Орендар 26.07.2012 р. укладено договір оренди землі, за умовами якого Орендареві передано в оренду земельну ділянку площею 0,0500 га., кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:10:033:0033. Між Житомирською міською радою Орендодавець та [PERSON] Орендар 03.07.2015 р. укладено договір оренди землі, за умовами якого Орендареві передано в оренду земельну ділянку площею 0,0215 га. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки (кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:10:033:0044), що є невідємною частиною вищезазначеного правочину, межі земельної ділянки позивачів за первісним позовом є суміжними із земельною ділянкою відповідача за первісним позовом. Відповідач за первісним позовом змушений був невірно встановити паркан між земельними ділянками (кадастрові номери 1810136300:10:033:0033 та 1810136300:10:033:0044), ураховуючи фактичне користування земельною ділянкою згідно умов договору оренди та з урахуванням перешкод, які створювали позивачі за первісним позовом щодо його встановлення по вірній межі згідно вищезазначеного договору оренди. Як зазначив судовий експерт у висновку № 370/02-2017 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2017 р. (Т. 2 а. с. 64-79) відстань від відступної частини конструкції стіни прибудови (літ. «АІІІ») позивачів за первісним позовом, що розташована за адресою: м. Житомир, провулок 1-й Кармелюка, 32 до паркану, що невірно розміщений між земельними ділянками з кадастровими номерами 1810136300:10:033:0044 та 1810136300:10:033:0033, становить від 0,63 м (63 см) (кут спряження тильного та правого фасаду прибудова (літ. «АІІІ») до 1,12 м (112 см) (місце спряження зовнішньої стіни прибудови «АІІІ» та основної частину будинку). Крім того, судовий експерт за результатами проведення судової земельно технічної експертизи від 26.12.2016 р. у п.1 висновку №4/16 ( Т. 2 а. с. 33), зокрема, зазначив, що фактичне користування (межі земельних ділянок) позивачів за первісним позовом (кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:10:033:0044) та відповідача за первісним позовом (кадастровий номер земельної ділянки 1810136300:10:033:0033) не відповідають користуванню, зазначеному в автоматизованій базі Державного земельного кадастру України та не відповідають користуванню, визначеному актом про розподіл земельної ділянки та договорам оренди, в якому межі ділянки позначені від точки А до Б та від Б до В (координати земельної ділянки лежать в основі кадастрової документації, яка є основним землевпорядним документом). Також судовий експерт дійшов висновку (п. 3 висновку № 4/16, Т. 2 а. с. 33-34), що фактичне розташування паркану, встановленого між земельними ділянками позивачів та відповідачів за первісним позовом не відповідає місцю розташуванню, зазначеному в технічних документаціях із землеустрою, основною складовою якої є каталог координат кутів зовнішніх меж на підставі яких присвоювалися кадастрові номери 1810136300:10:033:0044 та1810136300:10:033:0033, що вносяться у базу Державного земельного кадастру України. Зазначено також, що технічна можливість перемістити відповідачем за первісним позовом паркан по вірним координатам межі земельної ділянки кадастрові номери 1810136300:10:033:0033 та1810136300:10:033:0044 і встановити межові знаки державного зразка можливо шляхом демонтажу старого паркану та встановлення нового, використовуючи частину існуючих конструкцій демонтованого паркану. Вірне розташування паркану та межових знаків державного зразка, визначене координатами наявних у технічній документації із землеустрою на ім`я [PERSON], які внесені у базу Державного земельного кадастру України, повинно проходити по точках 12-13-14-15-1 (графічно зображені синьою лінією у додатку № 1, Т. 2 а. с. 36). У пункті 2 висновку № 4/16 судової земельно технічної експертизи від 26.12.2016 р., (Т. 2 а. с. 33), також зазначено, що найменша відстань від відступної частини прибудови позивача за первісним позовом до паркану, що невірно розміщений між земельними ділянками з кадастровими номерами 1810136300:10:033:0044 та 1810136300:10:033:0033, становить від т.1 до т.2 - 0,27м., а найбільша відстань від т.5 до т.6 становить 0,65 м. (додаток №2 до висновку); а відстань від відступної частини конструкції стіни правого фасаду прибудови літ. «АІІІ», а саме, цокольної її частини до межі земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) становить від 0,27 м. (27 см.) до 0,35 м. (35 см.), а до межі земельної ділянки [PERSON] (кадастровий номер 1810136300:10:033:0044) становить від 0,58 м. (58 см.) до 0,64 м. (64 см.) (додаток № 2 до висновку). Отже, зважаючи на те, що позивачами за первісним позовом здійснено самочинну прибудову, відстань від виступної частини якої до паркану, що невірно розміщений між земельними ділянками (кадастрові номери 1810136300:10:033:0044 та 1810136300:10:033:0033) становить від т. Т.1-Т.2 0,27 м., від т. Т.10-Т.12- 0.62 м. (Додаток № 2 «Фрагмент з нанесенням відстаней від прибудови [PERSON] та [PERSON] до меж земельних ділянок, зазначених в автоматизованій базі Державного земельного кадастру України» висновку судової земельно технічної експертизи № 4/16 від 26.12.2016 р.), відповідач за первісним позовом не може привести межу земельної ділянки (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) у відповідність до меж, визначених договором оренди землі від 26.07.2012 р., зареєстрованого за №181010004000277, укладеного між Житомирською міською радою та [PERSON] і встановити паркан відповідно до меж, визначених умовами договору оренди землі від 26.07.2012 р. (Т. 2 а. с. 72). Зазначене порушення, окрім іншого, також підтверджується відповіддю Управління містобудування, архітектури та дизайну міського середовища Житомирської міської ради від 29.01.2016 р., №23/13. Крім того, у звязку із невірним виведенням відповідачами труб відливів, з покрівлі та карнизів їх самочинної прибудови, атмосферні опади стікають на земельну ділянку, належну [PERSON] на умовах користування згідно договору оренди землі від 26.07.2012 р., що створює негативний вплив на родючість грунту внаслідок постійної вологості, перешкоджає позивачу позитивному вирощуванню на земельній ділянці рослинності та знеціненні землі в цілому; надмірна вологість грунту сприяє потраплянню води у підвал [PERSON] та його затопленню (Т. 2, а. с. 71 фото 10), що є порушенням п.2.17 ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення»; п.2.46ДСТУ-Н Б А.3.1-23:2013 «Настанова щодо проведення робіт з улаштування ізоляційних, оздоблювальних, захисних покриттів стін, підлог і покрівель будівель і споруд», п.1.2 та п.3.15 ДБН В.2.6-14-97 «Конструкції будинкiв i споруд. Покриття будинкiв i споруд. Проектування», тому що влаштована система водостоку із покрівлі над добудовою не забезпечує належне відведення атмосферних опадів (дощу), а також відсутні заходи, які виключають утворення і падіння полою (абзац 2 п.1 висновку судового експерта №370/02-2017 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10.02.2017 р.). Вищенаведене дає підстави стверджувати, що дії позивачів за первісним позовом, які полягають у незаконному самочинному будівництві та порушенні межі між суміжними земельними ділянками (кадастрові номери 1810136300:10:033:0044 та 1810136300:10:033:0033) створюють порушення права гр. [PERSON] користуватися земельною ділянкою (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) в межах та розмірах відповідно до договору оренди від 26.07.2012 р., зареєстрованого за № 181010004000277 та встановити паркан відповідно до меж, визначених вищезазначеним договором оренди землі та відповідно до межових знаків державного зразка №№ 061А014493, 061А014494, 061А014495, встановлених відповідачем за первісним позовом згідно договору на встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) № 47 від 03.08.2016 р., укладеного між гр. [PERSON] Замовник та ФОП [PERSON] Виконавець. Відповідно до п. «г» та п. «е» ч. 1 ст. 96 Земельного Кодексу України землекористувачі зобовязані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ст.103 Земельного кодексу України (зміст добросусідства) власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Відповідно до ч.1 ст.106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється відповідно ст. 152 Земельного Кодексу України, приписами якої передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, а інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до вимог ч.ч.2,3 ст.13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах. З урахуванням наведеного, доводи позивача за зустрічним позовом (Т. 1 а. с. 96-99) з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 21.07.2017 р.(Т. 2 а. с. 191-193) про зобов'язання [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича усунути перешкоди в користуванні [PERSON] орендованою земельною ділянкою (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) за адресою м. Житомир, провул. I -й Кармелюка, 32 шляхом приведення меж земельних ділянок позивача (кадастровий номер 1810136300:10:033:0033) та відповідачів (кадастровий номер 1810136300:10:033:0044) у відповідність до меж, визначених договором оренди землі від 26.07.2012 р. зареєстрованого за № 181010004000277, укладеного між Житомирською міською радою та [PERSON] та зобов'язання [PERSON] та [PERSON] Артьома Вадимовича не створювати перешкоди [PERSON] щодо встановлення паркану у відповідності до меж, визначених договором оренди землі від 26.07.2012 р. зареєстрованого за № 181010004000277 укладеного між Житомирською міською радою та [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Щодо позовних вимог [PERSON] про відшкодування витрат на правову допомогу, судом встановлено. Відповідно до ч. 1ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правовудопомогу. Право на правову допомогу в Україні гарантовано ст.59 Конституції України та ст.12 ЦПК України. За приписами ст.ст.79, 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відносяться до судовихвитрат. Відповідно до ст.84ЦПКУкраїни\~витрати,повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права,несуть сторони,крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Як убачається з матеріалів судової справи (Т. 1 а. с. 92), між [PERSON] Адвокат та [PERSON] Клієнт 03.03.2016 р. укладено договір про надання правової допомоги (далі - договір) , предметом якого (п.1.1.) є надання Адвокатом усіма законними методами та способами правової допомоги Клієнту у судовій справі №295/13124/15-ц, які повязані чи можуть бути повязані із захистом та відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних його прав та законних інтересів. Додатком №1 до договору сторони узгодили розрахунок вартості однієї гоини надання правових послух Адвокатом. Згідно двосторонніх актів від 24.07.2017 р. та від 26.07.2017 р., що є невід`ємною частиною договору, Клієнт та Адвокат погодили послуги, надані в межах правочину від 01.07.2017р. Прибуткові касові ордери: №1 від 20.07.2017 р. на суму 10 000,00 грн., №2 від 21.07.2017 р. на суму 10 000,00 грн., № 3 від 24.07.2017 р. на суму 10\~000,00 грн., № 4 від 26.07.2017 р. на суму 5 000,00 грн. (Т. 2 а. с. 182-188, 200-201) свідчать про те, що Адвокатом отримано від Клієнта гонорар за надану правову допомогу у сумі, що становить 35\~000,00 грн. (тридцять п`ять тисяч гривень). Відповідно до п. 48 Постанови Пленуму ВСС України\~№ 10 від 17.10.2014 р. витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів, тощо). ВСС України у Постанові від 14.09.2016 р. по справі № 537/3062/15-ц зокрема, зазначив, що до складу витрат на правову допомогу входять дії адвоката або фахівця з права, які, в тому числі, вчинені ним поза судовим засіданням. Такими діями, наприклад, є надання консультацій, складання позовної заяви, оформлення та копіювання додатків. Такі витрати повинні бути підтверджені документами, якими, як правило, є: договір про надання правової допомоги, доручення, квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки, посвідчення про відрядження, квитки на поїзд, тощо). Відповідно до ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 р. «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. У п. п. 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, читака особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст.ст.12,\~46,\~56 ЦПК України). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Оскільки у справі №295/13124/15ц відповідачем за первісним позовом доведено суму витрат на правову допомогу та кількість годин, які затрачено Адвокатом для надання правової допомоги\~\~по справі, надано\~докази сплати витрат на правову допомогу відповідачем за первісним позовом,\~суд вважає за можливе стягнути їх з позивачів за первісним позовом у повному розмірі, що становить 35\~000,00грн. (тридцять п`ять тисяч гривень). На підставі вищевикладеного, у відповідності до вимог ч.1 ст.3, ст. 130, ст.ст. 143, 212, 214, 215, 391 ЦПК України, ст.ст.13, 15,376 ЦК України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», ч.1 ст. 96, ст.103, ч.1 ст. 106, ст.ст. 107, 152 Земельного Кодексу України, Постанови Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 р. № 466 «Про затвердження Порядку виконання будівельних робіт», постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» №6 від 30.03.2012 р., постанова судової палати у цивільних справах Верховного суду України від 22.07.2015 р. по справі № 6-159цс15,-

Outcome: approved