Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-10 00:00:00

В липні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 11 листопада 2011 року в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №19. В шлюбі є дитина: [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. За час спільного подружнього життя належної сім'ї не склалося. Вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки та суперечки, що виникають між ними. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON], дитину залишити проживати з нею. Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить задовольнити. Суду пояснила, що до розірвання шлюбу привела негативна поведінка відповідача, який пиячить та підносить на неї руку. Сторони не підтримують подружніх відносин три місяці. Позивачка [PERSON] миритися не бажає. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнає, згідний на розірвання шлюбу та на те, щоб дитина залишилася проживати з матір'ю. Миритися не бажає. Вислухавши позивачку, відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 11 листопада 2011 року, який зареєстрували в Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №19, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дитина: син [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Між сторонами часто виникають сварки та скандали, відповідач зловживає спиртними напоями, б'є позивачку, сторони проживають окремо три місяці, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved