Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON], [INFO] Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюбні відносини припинені у 2015 році, від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу залишився проживати з нею, але в зв'язку з виїздом нею за кордон до Республіки Польщі на роботу і на цей час син став проживати з батьком . Вона надає матеріальну допомогу сину. Вона дуже сумує за сином , оскільки з народження він проживав з нею і між ними склався дуже тісний емоційний зв'язок . Лише складні життєві обставини вимусили її шукати заробітку за кордоном. Влітку вона зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на , те щоб на новорічні свята вона разом із сином поїхала до Чеської Республіки у м. Прага , щоб побути разом з сином , однак відповідач відмовився надати нотаріальну згоду на тимчасовий виїзд з України сина. Просить надати неповнолітньому громадянину України [PERSON], [INFO], уродженцю міста Комсомольська Полтавської області, який не досяг 16 - ти річного віку, дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща, Чеської Республіки без згоди та супроводу батька [PERSON], у супроводі матері [PERSON] Позивач в судове засідання не з'явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, від неї до суду надійшла заява, згідно якої позов підтримує повністю , просить його задовольнити та розглядати справу у її відсуність . Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю, посилаючись на те, що позивач має намір залишити неповнолітнього сина у Республіки Польща . Представник третьої особи органу опіки та піклування в судовому засідання проти позову не заперечувала, вважає , що тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON] з матір»ю , відповідає його інтересам. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивач [PERSON] є її подругою і проживає в Польщі з її братом . Від позивача їй відомо , що вона пропонувала відповідачу надати згоду на проживання сина [PERSON] в Польщі , однак відповідач відмовив . Потім позивач пропонувала відповідачу надати дозвіл на виїзд дитини хоча б на канікули. Їй відомо , що позивач дуже сумує за сином , а її син [PERSON] сумує за матір»ю. Позивач приїздила влітку в Україну , відпочивала із сином , але цього для матері недостатньо , вона бажає бачитись з ним частіше . Відмова відповідача надати дозвіл на виїзд дитини на новорічні свята до матері і не відповідає перш за все інтересам дитини. Свідок [PERSON] пояснила суду, що в даний час вона проживає з відповідачем і його сином [PERSON] , добре знає позивача , яка є її однокласницею. [PERSON] просила її , щоб вона вплинула на відповідача , щоб останній надав згоду і дозволив їй вивезти дитину для проживання в Польщі. Дитина сторін [PERSON] , якому вісім років сумує за матір»ю , бажає проживати і з батьком і з мамою. Відповідач вважає , що позивач вивезе сина [PERSON] для проживання в Польщі . Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі , в даний час відносини припинені з 2015 року, від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 23.06.2009 , в якому батько зазначений «[PERSON]», мати «[PERSON]». Згідно довідки про склад сім»ї КЖЕП № 3 [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] , разом з нею зареєстрований син [PERSON] (а.с.7). Відповідно до довідки ТОВ «ЕРР» [PERSON] працює на вказаному підприємстві на підставі трудового договору і отримує середню заробітну плату, яка за останні 6 місяців становить 1660,49 злотих . Відповідно до висновку психолога служби у справах дітей , сім»ї та молодіжної політики виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області щодо особистої прихильності [PERSON], [INFO] до кожного з батьків встановлено , що неповнолітній [PERSON] вважає своєю сім»єю маму [PERSON] і тата [PERSON], які в даний час розлучені , він проживає з татом та тіткою [PERSON] , хто ця тітка він не знає , його мама знаходиться у Польщі , вона там працює , він щодня з нею спілкується через «Вайбер» та повідомив , що мама приїде на зимових канікулах, він хоче погостювати у мами , але залишатися там не хоче, повідомив , що однаково любить своїх батьків . Він відчуває себе потрібним та необхідним в родині , ніхто з членів сім»ї не викликає у нього тривожності. Відповідно до витягу з протоколу № 24 виконавчого комітету Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області від 22.11.2017 комісія з питань захисту прав дитини визначили таким, що відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON], [INFO] тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща , Чеської Республіки , без згоди та супроводу батька, [PERSON] у період з 28.12.2017 по 10.01.2018. За правилами частини 2 статті 10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. При цьому батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно зі статтею 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до п. 4 Постанови КМУ від 27.01.1995 р. «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналів документів або їх нотаріально посвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Доводи позивача про те, що позивач має намір залишити неповнолітнього сина у Республіці Польща є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на матеріалах справи і відповідачем у порушення вимог статей 10,60 ЦПК України на їх підтвердження не надано належних і допустимих доказів, а отже ці доводи є припущенням. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, чинне законодавство не передбачає підстави для відмови у перетині кордону дитиною, а лише встановлює особливий порядок надання дозволу на виїзд неповнолітньої особи у разі відсутності згоди одного із батьків за рішенням суду. У відповідності до ст.2, 3 протоколу № 4 Міжнародної Конвенції про захист права і основних свобод людини /1950р./, ратифікованої Законом України № 475-97-ВР від 17.07.1997р., кожна людина має право залишати будь-яку країну включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно з законом і необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки, з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам, для захисту здоров'я або моралі, чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Статтею 3 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989р., передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст.10 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-12 від 27.02.1991р.: держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, в тому числі і власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб, і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Стаття 33 Конституції України встановлює, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Оскільки у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд сина за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини з матір»ю за межі України для тимчасового перебування, а також враховуючи, що це буде відповідати інтересам дитини і позовні вимоги направлені на виконання батьківського обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому , суд приходить до висновку про доцільність надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини до Республіки Польща , Республіки Чехія у період з 28 грудня 2017 року по 10 січня 2018 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved