Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

ВИМОГИ ПОЗИВАЧА [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом, в якому просила суд скасувати арешт, накладений постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем Лисенко С.С. ВДВС Кременчуцького РУЮ на все нерухоме майно в межах суми стягнення 4181,91 грн у виконавчому провадженні №17599104 від 25.02.2010. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивувала тим, що в травні 2019 року їй стало відомо про те, що постановою державного виконавця від 25.02.2010 на все належне їй нерухоме майно було накладено арешт. На її запит та вимогу про скасування арешту державною виконавчою службою було повідомлено про те, що виконавчі провадження знищені за закінченням терміну зберігання та підстави для скасування арешту майна відсутні. Арешт нерухомого майна порушує її права та є безпідставним, оскільки в неї відсутні борги. Від позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач надіслав суду «заперечення». Однак, останні не містять даних про те, що вони були направлені іншим учасникам процесу, у зв`язку із чим не можуть бути прийнятий судом до уваги. Крім того, суд відзначає, що відповідно до ч.1 ст.180 ЦПК України у запереченні відповідач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень, міркувань і аргументів і мотиви їх визнання або відхилення, а документом, в якому відповідач викладає заперечення проти позову, відповідно до ст.178 ЦПК України є «відзив». ПОЯСНЕННЯ ТРЕТЬОЇ ОСОБИ Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, при вирішенні позову покладався на розсуд суду. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ Судом встановлено, що 30.03.2010 реєстратором: Полтавська філія державного підприємства "Інформаційний центр" Міністерства юстиції України в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна зареєстровано обтяження: арешт нерухомого майна за №9679392 невизначеного майна, всього нерухомого майна [PERSON] в межах суми звернення стягнення 4181,91 грн, на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження, ВП № 17599104 від 25.02.2010 Державного виконавця ВДВС Кременчуцького РУЮ Лисенко С.С.. Згідно відповідей Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області від 06.06.2019 №41200 та Кременчуцького районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області від 06.06.2019 №14947 у відділах відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником в яких була [PERSON] .. Відповідно до відповіді головного державного виконавця Кременчуцького районного ВДВС ГТУЮ в Полтавській області від 06.06.2019 №147944, на момент завершення виконавчого провадження і на момент надання відповіді підстави для зняття арешту відсутні. НОРМИ ПРАВА У ст.41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. ОЦІНКА СУДУ Суд відзначає, що відповідачем не було надано суду доказів, які б підтверджували, що на даний час на виконанні в Кременчуцькому районному ВДВС ГТУЮ в Полтавській області перебуває виконавче провадження, боржником в якому є [PERSON] .. На переконання суду, в даному випадку арешт майна боржника є неспівмірним із обмеженням права власності позивача і не забезпечує виконання зобов`язань боржником. Приймаючи до уваги те, що на даний час позивач позбавлена можливості вільно володіти та розпоряджатись майном, суд приходить до висновку про те, що її вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: approved