Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась з вказаним позовом, у якому просить визнати [PERSON], який народився [INFO] р. у м. Бердичеві Житомирської області, громадянин України, її батьком. [PERSON] позов визнав, про що зазначено у його заяві від 08.06.2014 р. [PERSON] проти задоволення позову не заперечила, про що зазначено у її заяві від 06.06.2014 р. Судом з'ясовано, що [PERSON] народилась [INFO] р. (актовий запис № 507 від 01.06.1993 р.), що підтверджується виданим повторно свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 05.03.2014 р. (а. с. 7) Відповідно до цього свідоцтва батьком [PERSON] є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. [PERSON] 03.09.1999 р. уклала шлюб з [PERSON], після укладення цього шлюбу їй було присвоєно прізвище [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.09.1999 р. (а. с. 6). Таким чином, прізвище матері [PERSON] на даний час є [PERSON]. Як вбачається з листа від 06.03.2014 р. № В-2/2.2-21б Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, згідно актового запису про народження № 507 від 01.06.1993 р. державна реєстрації народження [PERSON] здійснена відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, інформація про батька дитини внесена за вказівкою її матері - [PERSON] (а. с. 11). Суд зазначає, що на момент здійснення державної реєстрації народження [PERSON] був чинним Кодекс про шлюб та сім'ю України, а не Сімейний кодекс України, а відтак ця держана реєстрація була здійснена відповідно до статті 55 Кодексу про шлюб та сім'ю України, яка у відповідній частині є аналогічною статті 135 Сімейного кодексу України, який набрав чинності 01.01.2014 р. Крім того, з листа від 06.03.2014 р. № В-2/2.2-21б Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області випливає, що [PERSON] звертався до цього Відділу з заявою про визнання себе батьком [PERSON], проте цим листом йому було відмовлено у цьому, оскільки таке визнання суперечить законодавству України, та роз'яснено, що це питання має бути вирішено у судовому порядку. Абзацом другим частини третьої постанови від 15.05.2006 р № 3 Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачено, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01.01.2004 р., необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Частинами другою та третьою статті 53 Кодексу про шлюб та сім'ю України встановлювалось, що в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Суд, беручи до уваги звернення [PERSON] до Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Реєстраційної служби Бердичівського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області з заявою про визнання себе батьком [PERSON], а також визнання [PERSON] позову [PERSON] про встановлення батьківства, приходить до висновку, що вони з достовірністю підтверджують визнання [PERSON] свого батьківства щодо [PERSON], а відтак вважає, що наявні законні підстави для задоволення позову. Частиною четвертою статті 174 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Виходячи з наведеного та зважаючи, що визнання [PERSON] позову [PERSON] про встановлення батьківства не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд задовольняє позов.

Outcome: approved