Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що [INFO] року помер її батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки площею 0.1863 га. переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS]. За життя [PERSON] склав заповіт відповідно до якого все належне йому на день смерті майно заповідав позивачеві, отже, вона є спадкоємцем за заповітом. Відповідно до діючого законодавства позивач у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. 19 листопада 2013 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 024467 [PERSON]. В той же час у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на будинок. Зазначає, що вищевказаний житловий будинок батько збудував сам, будівництво будинку було завершено в 1964 році, проте на той час батько не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовлялася, фактично її прийняла, проте через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок не може оформити вказане спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судове засідання надала письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі та просить позовні вимоги задовольнити. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі представника Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Позовні вимоги визнали повністю. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки площею 0.1863 га. переданої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованих по [ADDRESS]. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] зробив розпорядження щодо належного йому на день смерті майна, тобто склав заповіт, за яким усе належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалося, усі майнові права та обов'язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права та обов'язки, які належатимуть йому на день смерті заповів у власність [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 26.03.2007 року, посвідченого секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. Відповідно до ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Як зазначає позивач у позовній заяві, особи, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині після смерті [PERSON] відсутні, оскільки, малолітніх, неповнолітніх, повнолітніх непрацездатних дітей немає, а дружина [PERSON] померла [INFO] року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] Відповідно до діючого законодавства позивач у встановлений законом строк звернулася до приватного нотаріуса Петропавлівського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. 19 листопада 2013 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належала на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 024467 [PERSON]. В той же час у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, що розташований по [ADDRESS] їй було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на будинок, що підтверджується постановою про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19.11.2013 року. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] будівництво будинку було завершено у 1964 році. До 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об'єкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво». Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці об'єкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію об'єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. До того ж як роз'яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради. Відповідно до довідки Дмитрівської сільської ради від 30.09.2014 року № 2149 [PERSON] був головою домогосподарства [ADDRESS] згідно запису в погосподарській книзі № 15. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Про прийняття позивачем спадщини після смерті [PERSON] свідчить факт отримання [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19 листопада 2013 року. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач також не відмовлялася, фактично її прийняла, проте через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок не могла оформити вказане спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власника. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved