Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, що укладений між нею та [PERSON], стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Свої вимоги мотивувала тим, що 27 жовтня 2006 року вона одружилась з [PERSON], шлюб зареєстрований у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, свідоцтво [NUMBER], актовий запис № 1039. Від сумісного шлюбу мають доньку - [PERSON], [INFO]. Інших дітей в них немає. Проживали вони разом в квартирі її матері, але в останній час відношення між ними значно погіршились, у зв'язку з особистими негараздами сумісне життя і збереження сім'ї стали неможливими, фактично вони припинили шлюбно-сімейні відносини. Примирення з відповідачем неможливе, сім'я розпалася, вважає, що їх подальший шлюб неможливий, а тому вона вирішила розірвати шлюб. Неповнолітня донька після розлучення залишиться проживати з нею. Відповідач участі в утриманні сім'ї не приймає, своїх обов'язків не виконує. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто. Інших неповнолітніх дітей у відповідача немає, стягнень за виконавчими документами не проводиться. Вона працює, але їй одній важко забезпечувати сім'ю, грошей на проживання і оплату житла не вистачає. Відповідач має можливість надавати грошову допомогу на утримання дитини, а тому змушена звернутися до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені в ньому. Також суду пояснила, що з травня 2016 року з відповідачем проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Протягом строку, що був призначений судом для примирення, вона з відповідачем примирення не досягла та не бажає цього робити. Вважає, що можливість поновити нормальні сімейні стосунки з відповідачем вже втрачена. Їхня дитина проживає з нею та перебуває на її утриманні. За весь час окремого проживання відповідач лише одного разу, декілька днів назад, надав допомогу на утримання дитини у розмірі 1 000 грн. Відповідач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу не визнав, просив суд надати час для примирення. Після закінчення строку для примирення, що був призначений судом подружжю, відповідач до судового засідання не з»явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд, вислухавши думку позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 27 жовтня 2006 року в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції за актовим записом №1039, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], яке видане 27 жовтня 2006 року. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], яке видане Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 19.02.2007 року, де зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON], а матір'ю - [PERSON]. Подружжя шлюбних відносин не підтримує з травня 2016 року, з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть та малолітня дитина сторін проживає із матір'ю - позивачкою по справі. Спільне життя сторін не склалося у зв'язку із різними поглядами на подружнє життя, відсутністю взаєморозуміння. Почуття любові і поваги до відповідача позивачка втратила.. Бажання та наміру відновити нормальні сімейні стосунки у позивачки відсутні. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, як встановлено судом, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, то шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є законним та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України відповідач за власною ініціативою аліменти виплачує не регулярно, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати малолітню дочку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст. 189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання матеріальної допомоги на утримання малолітньої дочки [PERSON] є порушенням обов'язку [PERSON] піклуватися про свою дитину. Таким чином, виходячи з інтересів малолітньої дочки сторін, враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги ст..182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дочки [PERSON], [INFO], є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір, а також стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved