Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] у позові просить визнати недійсними заповіти свого батька [PERSON] від 06.06.2012 та 06.09.2012, якими той на випадок своєї смерті визначив спадкоємцями нерухомого майна, а саме квартири у м. Житомирі, гаража, земельної ділянки та житлового будинку в с. Довжик відповідачів. Вимоги мотивовано тим, що спадкодавець внаслідок хвороб не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Позивач та його представник у суді вимоги підтримали. Наполягали, що [PERSON] мав часті сердечні захворювання, що супроводжувалися втратою пам'яті, перед смертю не розумів де знаходиться, не впізнавав рідних, виконував вказівки матері позивача, яка також страждала на психічні захворювання. Батько своїми заповітами фактично позбавив позивача права на спадкування. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому порядку через оголошення у пресі. Представник [PERSON] позов не визнав. Наполягав, що спадкодавець свідомо не відніс сина до спадкоємців за заповітом, оскільки після повернення спадкодавця з Росії, між ними склалися неприязні стосунки. Позивач не працював, грошові кошти, що заробляли батьки та висилали йому на будівництво спірного будинку в с. Довжику, витрачав на власний розсуд, ставився до батьків ворожнечо, був засуджений за спричинення матері тілесних ушкоджень, неодноразово зазіхав на майно батьків. Стверджував, що в заповіті викладена справжня воля спадкодавця. Дослідженим матеріалам справи відповідають цивільні правовідносини. [INFO] у м. Житомирі помер [PERSON] (а.с.6). Своїм заповітом від 06.06.2012 він визначив спадкоємцем своєї частки у квартирі [ADDRESS] та гараж [ADDRESS] онуку [PERSON] (а.с. 8). Іншим заповітом від 06.09.2012 спадкодавець заповів належну йому земельну ділянку площею 0,2480 га та житловий будинок [ADDRESS] своїй дочці [PERSON] (а.с. 7). Будь-яких зауважень щодо оформлення заповітів позивач не має. Оригінали наведених заповітів були оглянуті в суді (а.с.49,50) За свідченням [PERSON], вона не могла б назвати [PERSON] адекватною людиною, оскільки він ображав дочку позивача. Батьки вимагали від позивача розлучитися з дружиною. Аналогічні показання надала інша сусідка [PERSON], та вказувала, що це позивач будував спірний житловий будинок у Довжику. Соціальний педагог [PERSON], вчитель [PERSON] та юрисконсульт центру соціальних служб [PERSON] розповіли, що були свідками конфлікту у родині [PERSON], під час навчання дочки позивача на дому. З приводу цього свідками було складено відповідний акт. Свідки [PERSON] ,[PERSON], [PERSON], пояснили, що до самої смерті подружжя [PERSON] вони підтримували дружні стосунки. [PERSON] був розумною, шанованою та дуже цікавою людиною. Жодними психічними хворобами спадкодавець не хворів та свідомо позбавив позивача спадщини, який не працював, викрав гроші та золоті прикраси батьків з сейфу, на власний розсуд використовував кошти, які батьки переказували йому з Росії на будівництво спірного житлового будинку у с. Довжик, батько сплачував за нього величезні комунальні борги. Позивач був засуджений за спричинення матері тілесного ушкодження середньої тяжкості під час сварки, батьки зверталися до суду про його виселення та до правоохоронних органів на його неправомірну поведінку. Категорично стверджували, що [PERSON] повністю розумів свої дії та свідомо керував ними, у лікарні перебував протягом тижня і помер. Позивач не був на похоронах батька. Такі показання узгоджуються із представленими письмовими матеріалами (а.с.89-99). Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Вимоги до форми заповіту та порядку його посвідчення встановлені ст. 1247 ЦК України, згідно якої вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими особами, службовими особами, визначеними в статтях 1251 - 1252 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Пленум ВСУ у п.18 Постанови №7 від 30.05.2008 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров'я не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який би давав підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій та (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу (ст. 145 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст. 60 ЦПК України). За правилами ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відомості про хворобу спадкодавця, який перебував на стаціонарі з 25.09.2012 по 26.09.2012 (а.с. 102) жодним чином не вказують на недійсність заповіту, оскільки лікування проходило після складання заповітів. Окрім цього виявлені у спадкодавця хвороби не вказують на наявність у нього хронічного стійкого психічного розладу, внаслідок яких він був не здатний усвідомлювати значення своїх дій під час складання заповіту. Враховуючи відсутність передбачених чинним законодавством умов для визнання заповіту недійсним, суд відмовляє у задоволенні позову. За правилами ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що позивачем сплачено судовий збір лише за одну вимогу, а фактично у позові йдеться про оскарження двох заповітів, суд стягує з позивача 243 грн. 60 коп. судового збору на користь держави.

Outcome: approved