Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Статіва О.В. до Слов`янської міської ї міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності. Ухвалою суду від 15.11.2021 за клопотанням представника позивача залучено у якості співвідповідача у справі Слов`янську міську військову-цивільну адміністрацію. Позов обґрунтовано тим, що 11.11.1950 посвідчений договір забудови та безстрокового користування земельною ділянкою по [ADDRESS] . Відповідно до умов договору покійний [PERSON] отримав земельну ділянку для будівництва житлового будинку. Згідно умов забудови будинок будувався з розрахунку, що в ньому будуть мешкати дві родини, [PERSON] з дружиною та донькою, та його повнолітній син [PERSON] з родиною. В 1957 році будівництво будинку було закінчено. Свідоцтво про реєстрацію право власності на будинок видано в 1970 році на підставі рішення виконкому Слов`янської ради народних депутатів №119 від 09.04.1969 року, за померлими вже на той час [PERSON] було зареєстровано право на 7/10 часток домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом від 08.10.1970 року, реєстраційний номер [NUMBER] , за [PERSON] зареєстровано право на 3/10 частки домоволодіння, що підтверджується свідоцтвом від 08.10.1970 року реєстраційний номер 11629//33. В 1961 році помер [PERSON] , останній залишив заповіт, відповідно до якого 4/10 частки домоволодіння заповів своїй дружині [PERSON] та донці [PERSON] . Свідоцтво про право на спадщину за заповітом було отримано [PERSON] та [PERSON] в 1970 році. Після прийняття спадщини [PERSON] та [PERSON] залишилась частка, яка не була охоплена заповітом та право на яку ніхто не оформив. Відповідно станом на дату звернення до суду право власності на 3/10 частки домоволодіння зареєстровано за померлим [PERSON] . В 1973 році після смерті [PERSON] її донька [PERSON] продала 4/10 часток домоволодіння громадянину [PERSON] , який в 1975 році продав частку гр. [PERSON] , згодом остання продала частку гр. [PERSON] . В 1982 році був проведений перерахунок ідеальних часток домоволодіння, яке з часом перебудовувалось співвласниками і відповідно до нового перерахунку право особистої власності на домоволодіння [ADDRESS] , на підставі рішення Слов`янської міської ради народних депутатів №473/17 від 21.07.1982 року було зареєстровано за померлиv v в 1961 році [PERSON] 7/25 часток, померлим в 1964 році [PERSON] 7/25 часток, [PERSON] 11/25 часток. 30.12.1982 року видано свідоцтво про право на спадщину за законом після померлого в 1964 році [PERSON] , частка якого становила 7/25 згідно нового перерахунку часток (3/10 відповідно до первинного свідоцтва). Спадкоємцями після його смерті були дружина [PERSON] , син [PERSON] та донька [PERSON] . Свідоцтва про право на спадщину отримали [PERSON] та [PERSON] , які були на момент смерті спадкоємця зареєстровані у спірному будинку та постійно у ньому проживали. Спадщину [PERSON] та [PERSON] отримали відповідно по 1/3 частці, що склали 14/75 часток домоволодіння на кожного спадкоємця. На 1/3 частку, що залишилась і мала бути успадкована донькою спадкодавця свідоцтво видано не було. [PERSON] померла [INFO] , після її смерті спадкоємцями були її чоловік та діти, але відповідно інформації, яка міститься в КП «Бюро технічної інвентаризації» станом на 2013 рік право власності на 1/3, що дорівнює 7/75 часток домоволодіння, яку мала успадкувати [PERSON] , так і залишилось зареєстрованим за покійним [PERSON] . В 1995 році померла [PERSON] , спадкоємцем якої був [PERSON] покійний чоловік позивачки та за правом представництва діти покійної [PERSON] . 03 березня 1997 року [PERSON] отримав свідоцтва про право на спадщину за законом. Станом на 2007 рік згідно інформації з реєстру прав власності співвласниками будинку [ADDRESS] були померлий [PERSON] 7/75 часток, померлий [PERSON] 7/75часток, покійна [PERSON] 7/75 часток, покійний чоловік позивачки [PERSON] 21/75 часток, та два інших співвласника [PERSON] 7/25 часток та [PERSON] 4/25 часток. [INFO] помер чоловік позивачки [PERSON] , частка якого становила 21/75 часток у домоволодіння, після його смерті спадщину прийняла позивачка [PERSON] . 18.11.2020 року співвласниця [PERSON] (яка володіла частою 11/25 з урахуванням частки її доньки [PERSON] ) подарувала належну їй частку [PERSON] та [PERSON] . Позивачка вважає, що з урахуванням того, що вона з родиною мешкає та зареєстрована в будинку з 1973 року, фактично користується усім будинком за виключенням частки, яка належала не членам родини і становила окрему квартиру, вона має право заявити вимоги про визнання за нею право власності за давністю володіння на частки право власності на які зареєстровані за покійними [PERSON] - 7/75 часток, який помер в 1961 році, [PERSON] 7/75 часток, який помер в 1964 році, [PERSON] 7/75 часток, яка померла в 1995 році. З огляду на вище наведене позивачка вважає, що спадкоємці, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , які мали оформити свої права на спадкове майно, але фактично цього не зробили, вчинили дії, , які в розумінні ст.347 ЦК України, свідчать про відмову від права власності на майно. Враховуючи добросовісність заволодіння та подальше відкрите та безперервне володіння спірним майном протягом понад 30-ти років позивачка наполягає на тому, що наведені нею підстави є достатніми для визнання за нею права власності на 21/75 часток будинку [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці Слов`янської міської ради. В судове засідання позивач та його представник не з`явилися, але надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позов підтримують в повному обсязі. Представник відповідачів Слов`янської міської ради та Слов`янської міської військово - цивільної адміністрації в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, питання вирішення спору по суті залишено на розсуд суду. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в не з`явилися, надали заяву, в якій зазначили, що не заперечують проти задоволення позовних вимог. Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні до них правовідносини. Судом встановлено, що 11 листопада 1950 року між [PERSON] та житловим управлінням виконкому Слов`янської міської ради депутатів трудящих укладено договір забудови та безстрокового користування земельною ділянкою, відповідно до якого [PERSON] повинен був побудувати житловий будинок. План розміщення будинку на земельній ділянки по [ADDRESS] , затверджений 04.11.1950. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Відповідно до рішення виконкому Слов`янської ради народних депутатів трудящих від 09.04.1969 року за померлими [PERSON] та [PERSON] оформлено право власності на будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . На підтвердження права власності 08.10.1970 року видані свідоцтва на право особистої власності на будівлі на ім`я [PERSON] на 7/10 часток, на ім`я [PERSON] на 3/10 часток, які були зареєстровані в реєстрі №11629/33. 15 грудня 1970 року право власності на 4/10 часток будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності за заповітом після смерті [PERSON] набули його дружина [PERSON] та донька [PERSON] . Свідоцтво про право власності за заповітом було зареєстровано в реєстрі за №8488, Таким чином, залишилась не успадкованою 1/3 частка, яка не була охоплена заповітом і право на яку жоден зі спадкоємців не оформив. Після смерті [PERSON] право власності на 4/10 часток було зареєстровано за її донькою [PERSON] . Згідно довідки Бюро технічної інвентаризації №1403 від 17.07.1972 року права власності на будинок [ADDRESS] було зареєстровано за покійним [PERSON] 3/10 частки, покійним [PERSON] 3/10 частки, [PERSON] 4/10 частки. 30 грудня 1980 року право власності на 28/75 часток будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, після смерті [PERSON] набули його дружина [PERSON] - 14/75 часток, та син [PERSON] 14/75 часток. Свідоцтво було зареєстровано в реєстрі за №815/82. Згідно матеріалів спадкової справи, яка надійшла з Першої Слов`янської державної нотаріальної контори на запит суду, після смерті [PERSON] за заявою його дружини та сина була заведена спадкова справа №815/82. З матеріалів спадкової справи вбачається, що спадщина на 1/3 частку залишилась відкритою, тому що на день смерті спадкодавця в будинку проживав ще один спадкоємець [PERSON] , яка свідоцтво про право на спадкове майно не отримала. [PERSON] , яка до державної реєстрації шлюбу мала прізвище [PERSON] , що підтверджується витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу №00021258942 від 23.10.2018 року, померла [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті спадкова справа не заводилась, що підтверджується відповіддю Першої державної нотаріальної контори. [INFO] померла [PERSON] [INFO] , що підтверджується повторним свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] . Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 7/75 часток будинку [ADDRESS] . З заявою до Першої Слов`янської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини звернувся [PERSON] . [PERSON] в заяві про прийняття спадщини зазначав інформацію про осіб, які за правом представництва також є спадкоємцями, а саме повнолітніх дітей покійної [PERSON] . За прийняттям спадщини жоден зі спадкоємців за правом представництва не звернувся. Той факт, що спадкоємці не прийняли спадщину підтверджується витягом з реєстру прав власності №16660802 від 14.11.2007 року, відповідно до якого співвласниками будинку [ADDRESS] були [PERSON] та [PERSON] , яким належало 11/25 часток особи, що придбали частку, яка належала [PERSON] спадкоємиці покійного [PERSON] , покійна [PERSON] 7/75 часток, покійний [PERSON] -7/75 часток, покійний [PERSON] 7/25 часток та [PERSON] 21/75 частки. Згідно повторного свідоцтва про смерть серія [NUMBER] [PERSON] [INFO] помер [INFO] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №1-6 цілу частку майна, яке залишилось після смерті [PERSON] , та складалось з 21/75 частки будинку [ADDRESS] успадкувала його дружина позивачка [PERSON] . [PERSON] зареєструвала своє право на спадкове майно, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №18229250 від 25.03.2008 року. Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентаризації» №2454-18/0.45/01 від 17.08.2018 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] станом на 2013 рік було зареєстроване на позивачкою 21/75 часток, за померлою в 1995 році [PERSON] 7/75 часток, за померлим в 1964 році [PERSON] 7/75 часток, за померлим в 1961 році [PERSON] , 11/75 часток були зареєстровані за [PERSON] та [PERSON] 18 листопада 2020 року 11/75 часток, що належали [PERSON] та [PERSON] , перейшли у власність третіх осіб: [PERSON] 6/25 часток та [PERSON] 5/25 часток, що підтверджується договором дарування посвідченим приватним нотаріусом Панченко А.В. та реєстрованим в реєстрі за номером 4023. Позивач [PERSON] у позовній заяві зазначила, що при спадкуванні часток у будинку [ADDRESS] починаючі з 1970 року після кожного спадкодавця залишались частки, право на які ніхто зі спадкоємців належним чином не оформив в наслідок, чого ці частки і досі зареєстровані за покійними. Позивачка та її родина мешкають у спірному будинку вже майже тридцять років. Спадкоємці, які за законом мали право на спірні частки в будинку про своє право не заявили у встановленому законі порядку, документи на право власності не оформили, в будинку не зареєстровані, що підтверджується довідкою про склад родини від 19.07.2019 року. Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд враховує: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування, набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Відповідно до п. 6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно, перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в ч.1 ст. 344 ЦК України (особа заволоділа чужим майном). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно, обставини, у зв`язку з якими виникло володіння чужою річчю не давали найменшого сумніву стосовно правомірності набуття майна. Згідно п.9 Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Згідно п.14 зазначеної постанови, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд в постанові від 04.07.2018 року по справі № 201/12550/16-ц, визначив, що: «Набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності.» Верховний Суд в постанові від 6.09.2018 року по справі № 205/1178/16-ц, прийшов до висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Згідно ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи викладене,

Outcome: approved