Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-15 00:00:00

В листопаді 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за несплату аліментів в розмірі 412 498,08 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі рішення Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2014 року відповідач зобов'язаний виплачувати аліменти на її користь на утримання дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1286грн на кожну дитину щомісячно. Внаслідок невиконання відповідачем рішення суду за ним утворилась заборгованість по виплаті аліментів у сумі 412 498,08 грн., у зв'язку з чим, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 196 СК України, у неї виникло право на стягнення з відповідача неустойки, розмір якої, згідно проведених розрахунків, за період з жовтня 2014 року по 22 жовтня 2017 року становить 412498,08 грн. Позивач вказує, що під час проведення розрахунків неустойки дотримувалась правил та рекомендацій, висловлених у правовій позиції у справі № 6-1477цс15 та Постанові ВСУ у справі № 6-149цс14 від 01 жовтня 2014 року. Враховуючи зазначені обставини просить позов задовольнити. До розгляду справи по суті позивач зменшила позовні вимоги та просила стягнути із відповідача [PERSON] у її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 48868 грн., а також понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Сторони в судове засідання не з'явилися. Позивач подала заяву, згідно якої просить розглянути справу у її відсутності, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не з'явився, не повідомивши про причину повторної неявки, відзиву не подав. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Рішенням Підволочиського районного суду Тернопільської області від 07 жовтня 2014 року у справі №2/604/389/14 стягнуто з [PERSON], [INFO], уродженця та мешканця [ADDRESS], на користь [PERSON] кошти на утримання дітей: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1286 грн на кожну дитину щомісячно, із нарахуванням індексації на суму аліментів згідно закону, починаючи з 16 вересня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно довідки-розрахунку заборгованості, проведеної головним державним виконавцем Підволочиського РВ ДВС ГТУЮ від 18 жовтня 2017 року, заборгованість з виплати аліментів станом на 01 квітня 2016 року згідно виконавчого листа №2/604/389/14 від 23 жовтня 2014 року, виданого Підволочиським районним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] коштів на утримання дітей: дочки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі в розмірі по 1286 грн на кожну дитину щомісячно із нарахуванням індексації на суму аліментів згідно закону, починаючи з 16 вересня 2014 року і до досягнення старшою дитиною повноліття, складає 48868,00 грн, а саме: за 2014 рік - 10288,00 грн, за 2015 рік - 41152,00 грн, 2016 рік -48868,00 грн. Статтею 201 СК України визначено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми ст.ст.187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Відповідно до вимог статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно з пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України"Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року встановлено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. У справі № 6-94цс15 Верховний суд України у постанові від 01 липня 2015 року висловив наступну правову позицію: «Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, а сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць)». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки, врегульованих ст. 196 СК України, позовна давність не застосовується. Відповідно до вимог ч.1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Судом встановлено, що позивачем зменшено позовні вимоги та заявлено до стягнення пеню за прострочення сплати аліментів в розмірі 48 868 гривень за період з вересня 2014 року по березень 2016 року проте розмір заборгованості за вказаний позивачем період суперечить вимогам ст. 196 СК України, а тому повинен бути стягнутий від жовтня 2014 року (місяць прострочення аліментів) до дня ухвалення судом рішення, виходячи із суми боргу котра надана позивачем, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно довідки-розрахунку заборгованості, проведеної головним державним виконавцем Підволочиського РВ ДВС ГТУЮ від 18 жовтня 2017 року, заборгованість з виплати аліментів станом на березень 2017 року становить 48868 гривень, будь-яких інших доказів щодо виникнення заборгованості після вищевказаного періоду суду зі сторони позивача надано не було, а тому і суд бере за основу саме зазначену позивачем суму основної заборгованості та вважає за необхідне стягнути пеню за період з жовтня 2014 року (місяць прострочення аліментів) до дня ухвалення судового рішення. Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Також відповідачем на підтвердження того, що заборгованість виникла з незалежних від нього причин, належних та допустимих доказів, суду не надано, не здобуто таких доказів і судом. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що у виникненні заборгованості зі сплати аліментів наявна вина відповідача, а тому є підстави для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дітей в сумі 48868 грн. за період з жовтня 2014 року (місяць прострочення аліментів) по день ухвалення судового рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved