Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

В серпні 2015 року Публічне акціонерне Товариство „[PERSON] [PERSON] ( далі ПАТ „[PERSON] [PERSON] ) звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року в сумі 41348,50 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 869891,66грн. Свої вимоги мотивує тим, що згідно укладеного договору № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» ( ПАТ «[PERSON] [PERSON]» є правонаступником») надав відповідачеві [PERSON] кредит у сумі 65000 доларів США строком до 02.08.2026 року із сплатою 12% річних. Виконання відповідача зобовязань за кредитним договором забезпечується порукою, відповідно до укладеного договору поруки від 02.08.2006 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» ( далі АТ «РБ [PERSON]») та [PERSON], від 02.08.2006 року між АТ «РБ [PERSON]») та [PERSON], згідно з яких поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником зобовязань за кредитним договором в повному обсязі. Відповідач [PERSON] свої зобовязання по кредитному договору належним чином не виконує, несвоєчасно здійснювала оплату обовязкових платежів за користування кредитними коштами. Заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів станом на 29.05.2015р. становить 41328,50 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 869891,66грн. у тому числі: - заборгованість за кредитом 38160,69 доларів США що в еквіваленті до курсу НБУ становить 803214,87грн.; - заборгованість по сплаті відсотків 2455,23 доларів США що в еквіваленті до курсу НБУ становить 51678,24грн.; - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків 712,58 доларів США що в еквіваленті до курсу НБУ становить 14998,55грн. Всупереч умов кредитного договору [PERSON] не здійснює платежів для погашення суми заборгованості по кредиту та нараховані процентам тому позивач просить задовольнити його позов. Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 05.08.2015 року відкрито провадження у справі. Відповідач [PERSON] звернулася до суду з зустрічним позовом до Публічного акціонерного Товариства „[PERSON] [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON], Приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу [PERSON], посилаючись на те, що 02.08.2006р. між нею та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» (ПАТ «[PERSON] [PERSON]» є правонаступником») був укладений Кредитний договір №014/0073/74/61977, відповідно до умов якого банк надав їй кредит в розмірі 65000 доларів США зі сплатою 12% річних, строком до 02.08.2026р. В якості забезпечення виконання його зобов'язань за Кредитним договором, 09.08.2006р. між банком та нею, було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області [PERSON], відповідно до якого предметом іпотеки є житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: м.Роздільна, вул.. Котовського,109. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що діяльність Банку є нечесною підприємницькою діяльністю, оскільки відповідач ввів його в оману стосовно умов надання кредиту та негативних наслідків. Надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало його до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку він б не погодився (частини 1, 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»). Позивач стверджував, що при укладанні вищевказаних договорів [PERSON] порушив вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки перед укладанням договору про надання споживчого кредиту банк не надав йому повну інформацію про кредитний договір у встановленому законом об'ємі, не надав інформацію про умови кредитування та орієнтовану сукупну вартість кредиту, та видав кредит в іноземній валюті, при цьому не попередивши його про валютні ризики, які під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Вважаючи, що умови Кредитного договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» позивач просив суд визнати недійсними укладений між ним та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» кредитний договір № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року, та похідний від нього договір іпотеки від 09.08.2006р. та застосувати наслідки недійсності правочину-реституцію, за якою стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «[PERSON] [PERSON]» 328250грн.; стягнути з ПАТ «[PERSON] [PERSON]» на користь [PERSON] всю суму коштів, сплачену за весь час обслуговування кредиту, яка буде встановлена висновком судово-економічної експертизи та судові витрати; відмовити ПАТ «[PERSON] [PERSON]» у задоволенні позову в повному обсязі.(т.1 а.с. 71-82) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.09.2015 року зустрічну позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. ( т.1 а.с.129). Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.10.2015 року зустрічна позовна заява [PERSON] обєднано в одне провадження з первісним позовом. ( т.1 а.с.138). Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.10.2016 року призначено по справі судово економічну експертизу та провадження по справі зупинене на час проведення експертизи. ( т.1 а.с.298-299) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.11.2016 року надано судовому експерту додаткові матеріали для проведення зазначеної експертизи та провадження по справі зупинене на час проведення експертизи. ( а.с. т.2 а.с.23-24). Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 04.01.2017 року провадження по справі відновлено.( т.2 а.с.168) Згідно розпорядження керівника апарату Роздільнянського районного суду Одеської області №21 від 31.07.2017 року та закінченням повноважень судді Гринчак С.І. призначено повторний автоматизований розподіл справи.( т.2 а.с.242) Ухвалою судді Роздільнянського районного суду Одеської області Ільяшук А.В. від 31.07.2017 року вищезазначену цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено судовий розгляд.( т.2 а.с. 244) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 23.11.2017 року призначена додаткова судова економічна експертиза та провадження по справі зупинене на час проведення експертизи. (.т.3 а.с.29-31) Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 28.02.2018 року відновлення провадження по справі відновлено. ( т.3 а.с.77) Справа тривалий час перебувала у провадженні суду через її зупинення, витребування доказів, заміну представників позивача та численні клопотання сторін та їх представників про відкладення розгляду справи, неявку сторін у судове засідання. Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 року внесенні зміни до відповідних Кодексів. Згідно п. 9 ч. 1 Розділу ХІІІ Перехідних положень ЦПК України, із змінами внесеними відповідно до зазначеного Закону, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Враховуючи, що внесенні зміни до ЦПК України набрали чинності 15 грудня 2017 року, суд вважає розглянути справу за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Представник ПАТ „[PERSON] [PERSON] [PERSON], діючий за довіреністю № 353/15 від 20.07.2015 року зустрічні позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення на зустрічну позовну заяву, посилаючись на те, що кредитний договір був укладений відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: зміст угоди відповідав та відповідає вимогам закону; додержано письмової форми угоди; правоздатність сторін за угодою була з'ясована. Під час укладання договору № 014 /0073/74/61977 від 02 серпня 2006 року, та договорів поруки від 02.08.2006 року сторони погодили та визначили усі істотні умови договору, [PERSON]., [PERSON] та [PERSON] погодилися на отримання у кредит коштів саме на тих умовах, що визначені договором, волевиявлення сторін на укладання і підписання оспорюваного кредитного договору було вільним. До того ж на момент їх укладення до відповідачів не застосувались заходи морального чи фізичного тиску, договори укладалися на добровільних засадах та просив у задоволенні зустрічних позовних вимог відмовити у повному обсязі. (т.1, а.с.157-162). Представник позивача за первісним позовом у судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив провести судове засідання без його участі ( т.3, а.с. 134). Представник відповідача за первісним позовом [PERSON] - [PERSON], який діяв на підставі довіреності від 18.08.2015 року в судовому засіданні заявлені позовні вимоги ПАТ „[PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не визнав та підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ „[PERSON] [PERSON] про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, застосування наслідків недійсності правочину, в повному обсязі. Суду зазначив, що ПАТ „[PERSON] [PERSON] на момент укладення з [PERSON] кредитного договору не надав їй всієї необхідної інформації про сукупну вартість кредиту, тим самим спотворив її волевиявлення, яке взагалі можна вважати помилкою, отже ввів її в оману. Крім того, вказана в кредитному договорі відсоткова ставка за кредитом становить 12% річних, але згідно експертного висновку судово економічної експертизи реальна відсоткова ставка є більшою. Відповідно до висновків експерта за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи, неможливо встановити розміри заборгованостей у визначених розмірах за кредитним договором № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року, розрахованих банком, неможливо встановити відповідність щомісячного платежу, який визначений у додатку 1 до кредитного договору, в розмірі 270,83 доларів США, відсотковій ставці, вказаній в п.1.3 кредитного договору, відповідачі за первісним позовом не визнають позовні вимоги ПАТ „[PERSON] [PERSON], тому немає законних підстав для задоволення позовних вимог за первісним позовом. Просив суд, відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ „[PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором та задовольнити зустрічні позовні вимоги [PERSON] до ПАТ „[PERSON] [PERSON], про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, застосування наслідків недійсності правочину, в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] за первісним позовом та треті особи за зустрічним позовом в судовому засіданні позовні вимоги ПАТ „[PERSON] [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором не визнали та підтримали позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] до ПАТ „[PERSON] [PERSON] про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, застосування наслідків недійсності правочину, в повному обсязі. Третя особа за зустрічним позовом приватний нотаріус Роздільнянського районного нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність ( т.1., а.с.146) Заслухавши пояснення представника відповідача та відповідачів за первісним позовом, враховуючи думку представника позивача, викладену в заяві, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що первісний позов необхідно задовольнити в повному обсязі, в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинне виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору. Згідно ст.1054 ч.1 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Ч.2 даної статті передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Відповідно до п. 2.1 кредитного договору, [PERSON] надає Позичальнику кредит, а Позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути Банку суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії згідно умов Договору та тарифів Банку, а також виконати інші обовязки згідно з цим договором. Виходячи з п. 2.2 кредитного договору грошові зобовязання Позичальника за цим Договором є безумовними та без відзивними, їх виконання має пріоритет над будь-якими поточними та майбутніми грошовими зобовязаннями Позичальника, якщо інше не встановлено чинним законодавством України. Відповідно до кредитного договору Позичальник зобовязався здійснювати погашення кредиту та процентів щомісячно ануїтетними (однаковими, рівними) платежами в розмірі згідно Графіку погашення кредиту та інших платежів, що є додатком до цього договору. Ануїтетний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування. Згідно з п. 16.1 кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання зобовязань, встановлених цим Договором, сторони несуть відповідальність згідно чинного законодавства України та положень цього Договору. За прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за Кредитним договором Позичальник сплачує Кредитору пеню в розмірі 0,5% від прострочення до оплати суми за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання Позичальником простроченого зобовязання включно (п. 16.3 кредитного договору). Відповідно до п. 9.1 кредитного договору, у разі невиконанні або неналежного виконання Позичальником своїх зобовязань за цим договором [PERSON] має право вимагати дострокового погашення кредиту Позичальником у повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом (в тому числі, прострочені проценти), пеню та штрафи відповідно до цього договору. Зокрема, Банк вправі предявити Позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення Позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту або порушення цих строків менш ніж на 30 календарних днів, але не більше трьох раз протягом останніх 12 місяців.( п.9.2 кредитного договору) Статтею 1049 ч.1 ЦК України визначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. Отже, згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків, належних йому. Згідно ст.1048 ч.1 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно з ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. В свою чергу зобов'язання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно ст.530 ЦК України, якщо в зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк. У разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, зокрема, сплата неустойки (пені). Судом встановлено, що згідно з кредитним договором за № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року відповідач [PERSON] отримала кредит у АТ «РБ [PERSON]» у сумі 65000 доларів США строком до 02.08.2026 року із сплатою 12% річних. (т.1 а.с.10-13). При цьому відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач була ознайомлена з розрахунком сукупної вартості кредиту та умовами кредитування, про що свідчить підпис позивача на вказаному документі . Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Статтею 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки . Відповідно до укладеного договору поруки від 02.08.2006 року між АТ «РБ [PERSON]» та [PERSON], останній поручився перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором (т.1 а.с.22-24) Відповідно до укладеного договору поруки від 02.08.2006 року між АТ «РБ [PERSON]» та [PERSON], останній поручився перед кредитором за виконання боржником [PERSON] зобовязань за кредитним договором. Відповідальність поручителя настає у випадку невиконання боржником зобовязань за кредитним договором (т.1 а.с.26-28). В судовому засіданні відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] підтвердили суду, що договори поруки ними прочитані, їх умови та правові наслідки підписання договорів їм зрозумілі і вони з ними згодні, про що вони власноруч та добровільно зазначили у вказаних договорах. ( т.1 а.с. 24, 28). Крім того, в якості забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року, 09 серпня 2006 року між [PERSON] та Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Роздільнянського нотаріального округу Одеської області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі № 42, за умовами якого [PERSON] передала в іпотеку банку належний їй на праві власності житловий будинок з господарчими спорудами, що знаходиться за адресою: вул.. Котовського,109, м. Роздільна Одеської області, який розташований на земельній ділянці належній Роздільнянській міській раді Одеської області (т.1 а.с.89-91). Банк виконав всі свої зобов'язання по кредитному договору відповідно до вимог чинного законодавства. При укладені вищевказаних договорів відповідачі за первісним позовом не оскаржували їх умови і погоджувалися з ними, шляхом підпису договорів та частковим виконанням умов кредитного договору [PERSON] Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором [PERSON] станом на 29.05.2015 року має заборгованість по кредиту перед банком у сумі 41328,50 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 869891,66грн. у тому числі: - заборгованість за кредитом 38160,69 доларів США що в еквіваленті до курсу НБУ становить 803214,87грн.; - заборгованість по сплаті відсотків 2455,23 доларів США що в еквіваленті до курсу НБУ становить 51678,24грн.; - пеня за невчасну сплату кредиту та відсотків 712,58 доларів США що в еквіваленті до курсу НБУ становить 14998,55грн. ( т.1 а.с. 6-9). ПАТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON] 20.04.2015 року вих.. № 114-0000/15-28762 направив вимогу про дострокове виконання зобовязань за кредитним договором № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року (т.1 а.с.31) ПАТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON] 20.04. 2015 року вих.. № 114-0000/15-28195 направив вимога про виконання грошових зобовязань за договором поруки по кредитному договору № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року та про наявність простроченої заборгованості Позичальника перед Банком (т.1 а.с.32) ПАТ «[PERSON] [PERSON]» [PERSON] 20.04. 2015 року вих.. № 114-0000/15-28893 направив вимогу про виконання грошових зобовязань за договором поруки по кредитному договору № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року та про наявність простроченої заборгованості Позичальника перед Банком (т.1 а.с.33) Даний розрахунок відповідачами не оскаржувався. Публічне акціонерне Товариство „[PERSON] [PERSON] як правонаступник Акціонерного поштово-пенсійного банку «Аваль» за всіма правами та обов'язками, є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом (т.1 а.с.45-47). Відповідно до ст.192 ч.2 ЦК України та ст.533 ч.3 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків, на території України за зобов'язанням допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю регулюються Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті. Статті 47 та 49 вказаного Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Пункт 1 ч.2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачає право банку здійснювати операції з валютними цінностями. Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі-Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17.07.2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями. Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року згідно зі ст.99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК України передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку , встановленому законом. Отже банк, як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті. Встановлено, що Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» отримав банківську ліцензію № 10 від 03.12.2001р. на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» з додатком.(т.1 а.с. 42,43-44). Отже, Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль», як фінансова установа, мав право укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу. Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ч.1 ст.638 ЦК недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір. Відповідно до ст.ст. 628 ч.1, 629 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору, але зі змісту ст.1054 ЦК вбачається, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час. Зі змісту положень кредитного договору, укладеного між банком та позивачем, вбачається що сторони, підписавши цей договір, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів. Отже, Кредитний договір, який був укладений між сторонами, відповідав всім вимогам законодавства України, яке діяло на час його укладення і позивачем за зустрічним позовом не оскаржувався. Загальними правовими підставами визнання правочину недійсним є порушення умов його дійсності. Відповідно до ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані положення закону при укладенні Договору були дотримані і не порушені. Статтею 215 ЦК України встановлено, що підставою визнання правочину недійсним є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених ч.ч.1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. При цьому, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку із вчиненням цього правочину. В розясненнях п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін договору. Судом встановлено, що [PERSON] до підписання кредитного договору № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 року була ознайомлена з усіма його умовами та погодилася з ними, що підтверджується її особистим підписом на договорі (т.1,а.с.13). Крім того, відповідно до п. 12.5 Кредитного договору [PERSON] була повідомлена про те, що у разі зміни курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України, всі валютні ризики несе вона. З підписанням цього договору, позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти відносно національної грошової одиниці України може привести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Факт того, що [PERSON] була повідомлена про надання кредиту у доларах США, свідчить її підпис в анкеті-заяві від 24.07.2006р., яку вона заповнила власноруч перед отриманням кредиту (т.1 а.с.241) та власноруч поставила підпис на заяві на видачу готівки № R73/602-125 від 11.08.2006 року в доларах США (т.1 а.с.242). Посилання позивача за зустрічним позовом на те, що [PERSON] ввів її в оману стосовно умов надання кредиту, негативних наслідків, оскільки надання неточної, неповної та однобічної інформації спонукало її до укладення спірного договору, на якій в іншому випадку вона б не погодилась (частини 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»), не відповідає вимогам закону та нею та її представником в судовому засіданні не доведено. За положеннями ч.1, п.1,2 ч.2, п.1 ч.3, ч.6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька діяльність забороняється. Забороняються як такі, що вводять в оману стосовно основних характеристик продукції таких як очікувані результати споживання; ціни або способу розрахунку ціни чи наявності знижок або інших цінових переваг; пропонувати для реалізації продукцію за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. В силу ч. 6 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними. Таким чином, вказаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених із використаннями нечесної підприємницької діяльності, зокрема, з підстав зазначених вище, які в силу вимог ч.1 ст.215 ЦК України повинні існувати в момент вчинення правочину. Як вбачається з матеріалів справи, 02.08.2006 року крім договору кредиту, [PERSON] підписала та отримала платіжний календар, в якому зазначені строки погашення кредиту та відсотків та чітко визначені суми погашення (т.1 а.с. 14-19). Оскільки текст укладеного з відповідачем кредитного договору та інформація про умови кредитування містять повну інформацію про умови кредитування, відсоткову ставку, валютні ризики та форми забезпечення кредиту, оплату його обслуговування, договір повністю відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правилам надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затвердженим постановою Правління національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 р. №168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25.05.2007р. за № 541/13808 (далі -Правила), а тому відсутні підстави вважати укладений сторонами Кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності. Крім того, посилання позивача за зустрічним позовом на несправедливість умов договору про покладення на неї ризику знецінення національної валюти як на підставу визнання договору недійсним, не може бути прийнята судом до уваги, оскільки суд вважає, що її волевиявлення під час укладання кредитного договору та інших договорів було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України. Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК сторони є вільними в укладенні договорів та визначені умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, а п. 3.8 Правил встановлює, що у разі надання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач. Така норма запроваджена на виконання Закону України «Про захист прав споживачів» та дотримана відповідачем у п. 3.9 укладеного сторонами кредитного договору. Тому доводи позивача за зустрічним позовом, щодо невідповідності умов кредитного договору № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006., вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» на думку суду є безпідставними і не можуть слугувати підставою для визнання зазначеного кредитного договору недійсним в цілому. Крім того, погоджуючись з умовами кредитного договору № 014/0073/74/61977 від 02.08.2006 позивач за зустрічним позовом тривалий час виплачувала кредит та не зверталася до суду із позовом до банку за захистом своїх прав, а звернулася лише у вересні 2015 р., а до цього часу, протягом майже девяти років не ставила питання у передбаченому законодавством порядку з приводу визнання кредитного договору недійсним. Відповідно до висновків експерта № СЕ-2505-5-765.16 від 28.12.2016 року за результатами проведення судово-економічної експертизи та № СЕ-2505-5-943.17 від 14.02.2018 року за результатами проведення додаткової судово-економічної експертизи за наявними наданими на проведення дослідження документами не видається за можливе встановити факт отримання, зняття, як в безготівковій так і готівковий формах, громадянкою [PERSON] кредитних коштів в розмірі 65000.00 доларів США ( або розмір в гривні), а також в іноземній чи національній валютах, на виконання умов кредитного договору від 02.08.2006 року № 014/0073/74/61977. Безпосередньо умовами кредитного договору від 02.08.2006р. N9014/0073/74/61977 конкретно не визначено - у який конкретний спосіб передбачається здійснення наміру щодо видачі кредитних коштів позичальнику, а лише наводиться узагальнений перелік способів видачі кредиту (як-от: на поточний рахунок позичальника; готівкою через касу кредитора; шляхом оплати за письмовою заявою позичальника наданих останнім платіжних документів (лише для кредитів, що надаються в національній валюті України). У зв'язку з чим, неможливо підтвердити відповідність наявних в матеріалах справи розрахунків заборгованості громадянки [PERSON] перед АТ «РайффайзенБанк Аваль» за кредитним договором від 02.08.2006р. N9014/0073/74/61977, складені фахівцем банку станом на: 29.05.2015р., 12.03.2016р.; надані позивачем за первісним позовом, умовам кредитного договору N9014/0073/74/61977, укладеного між Акціонерним поштово-пенсійним Банком «Аваль» та [PERSON] 02 серпня 2006 року та первинним документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором. (т.2, а.с.141-165, т.3, а.с.33-74). Однак, відповідач [PERSON] не заперечувала факт отримання нею кредитних коштів у розмірі 65000.00 доларів США для придбання будинку, який був переданий банку в іпотеку. А також не заперечувала, що протягом тривалого часу з 02.08.2006 року по 16.12.2011 року, згідно її розрахунку (т.3 а.с.110-114), сплачувала суму боргу та відсотків за вказаним кредитним договором та страхові внески по 2014 рік включно.( т.3 а.с.115). В звязку з чим, вона стверджувала, що за період з вересня 2006 року до 2015 року вона сплатила 78140,65 доларів США в рахунок погашення кредиту та вважала, що вона добровільно погасила всю суму кредиту, у звязку з чим дія кредитного договору закінчилася. (т.1, а.с. 251-252) Тому суд, не приймає як доказ висновки експерта так як сама відповідач факт отримання нею кредитних коштів в іноземній валюті не заперечувала. Банком надані достовірні докази щодо отримання кредитних коштів [PERSON] у розмірі 65000.00 доларів США. За таких обставин суд прийшов до висновку, що підстав для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом не встановлено, оскільки [PERSON] не навела підстави недійсності Кредитного договору відповідно до вимог ст.203 ЦК України, не довела обґрунтованість своїх позовних вимог та не надала суду доказів, які б підтверджували недійсність укладеного нею Кредитного договору з підстав, зазначених у позові. При ухвалені рішення суд врахував правові позиції, викладені у Постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року, справа № 6-1341цс15 та у Постанові Верховного Суду від 05 березня 2018 року справа № 569/423/15-ц. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимоги позивача за первісним позовом правомірні, регулюються умовами укладених між сторонами договорів та нормами чинного законодавства України і підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином, з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на користь ПАТ „[PERSON] [PERSON] підлягає стягненню заборгованість в сумі 41348,50 доларів США, що в еквіваленті до курсу НБУ становить 869891,66грн., в межах заявлених позовних вимог. Відповідно до ст.541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання. Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Тобто зі змісту вказаної норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак, така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору з декількома поручителями (ч. 3ст. 554 ЦК України). З матеріалів справи видно, що з кредитором поручителями укладено два окремих договори поруки від 02.08.2006 року. У такому випадку відповідно до норм законодавства кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі окремого договору, а кожен з поручителів відповідає перед кредитором разом з позичальником як солідарні боржники. Таку ж правову позицію зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53 цс 14. Виходячи з того, що [PERSON] не виконала взятих на себе зобов'язань по кредиту, а [PERSON] та [PERSON] окремо один від одного, взяли на себе солідарне з позичальником зобов'язання відповідати по кредитних зобов'язаннях останнього, уклавши з позивачем кожен окремо договір поруки, то відповідальність їх настає в порядку ч. 1 ст. 554 ЦК України. Відповідно до статті 141 ЦПК України стягненню із відповідачів на користь позивача підлягає судовий збір у розмірі 3654грн, по 1218 грн. з кожного .

Outcome: approved