Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

Відповідач у справі [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду від 05 березня 2014 року шлюб між сторонами було розірвано. З моменту припинення подружніх стосунків (червень 2013 року) відповідач не займається вихованням та утриманням свого сина, не здійснює належного догляду за ним, не цікавиться станом його здоров'я, та не бажає спілкуватись з сином. На підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України позивач [PERSON] з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] звернувся до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримав та суду пояснив, що 03 липня 2005 року він зареєстрував шлюб з [PERSON]. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO]. 18 березня 2014 року на підставі рішення Мурованокуриловецького районного суду шлюб між ними було розірвано. Відповідач негативно відносилася до їх спільного сина, зокрема, дозволяла собі безпричинно на добу і більше залишити і його і дитину, не повідомляти про місце свого перебування. Крім того, відповідач допускала подружню невірність. З червня минулого року вона пішла жити до іншого чоловіка і з тих пір не бажає спілкуватися з дитиною, хоча він пропонував їй приходити до сина на відвідини до них додому. За таких обставин про відповідальність відповідача за сина мова йти не може. Просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON]. Відповідач [PERSON] позов не визнала і пояснила: Вона з [PERSON] та сином [PERSON] проживали в окремому будинку, але біля батьків позивача. Її заставляли дуже важко працювати, ображали, принижували, не дозволяли без дозволу матері позивача виходити з будинку, розпоряджатися коштами сім'ї і тому подібне. Вона дійсно кілька разів залишала дитину і без пояснень ішла з дому, але не може пояснити причин такої поведінки. В даний час вона живе з іншим чоловіком по-сусідству із позивачем, але не зустрічається з дитиною, бо боїться до них ходити. В даний час вона не може забрати сина до себе, не може забезпечити його матеріально, не зможе підготувати його до школи, але просить не позбавляти її батьківських прав щодо нього. Представник органу опіки і піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації у судовому засіданні пояснила: На виконання ухвали Мурованокуриловецького районного суду про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав громадянки [PERSON] відносно сина [PERSON], Комісією з питань захисту прав дитини 15.07.2014 року було здійснено перевірку умов проживання батьків дитини та встановлено, що в обох сторін умови проживання задовільні. Також було встановлено, що [PERSON] не піклується про дитину, не займається її вихованням, утриманням, навчанням, оскільки батько дитини не дозволяє спілкуватися, здійснює супротив щодо побачень матері та сина. В інтересах малолітнього [PERSON] Комісією було зроблено заключний висновок про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо свого сина. За клопотанням позивача було допитано в якості свідка його матір [PERSON]. Свідок суду пояснила, що син з колишньою невісткою та спільним сином проживали в окремому будинку по-сусідству з її будинком. Вона постійно допомагала дітям у вихованні свого внука [PERSON]. Зокрема, [PERSON] допускала випадки, коли без попереджень залишала сина і чоловіка та зникала з дому на кілька днів, її знаходили працівники міліції в сусідніх селах у компанії чоловіків із сумнівною репутацією. Катерина також необережно поводилася з [PERSON], поки той був ще немовлям, що призвело до вивиху ніжки, пізніше дозволяла собі прикласти до дитини руку. Протягом останнього року, відколи не живе з її сином, [PERSON] лише кілька разів приходила провідувати сина до школи, але [PERSON] не бажає з нею спілкуватися. В даний час відповідач живе в сім'ї, де також позбавляли жінок батьківських прав щодо своїх дітей, де вживають спиртне та ведуть антисоціальний спосіб життя, а тому вона ні за яких обставин не дозволить, аби її внук потрапив туди. З ініціативи позивача судом було заслухано в судовому засіданні малолітнього [PERSON], [INFO]. Дитина суду повідомила, що в даний час він проживає зі своїм татом, бабусею і дідусем, а мама [PERSON] проміняла його на іншого чоловіка. За це він її не може пробачити, не хоче брати від неї печива і цукерок, які вона колись приносила до школи, не хоче з нею розмовляти. Він чув, як мама [PERSON], яка живе по-сусідству з ним, говорила, що вже привикла без дитини. Тато з бабусею, а також мама [PERSON] купують йому одяг, солодощі, підручники. Розглянувши справу в судовому засіданні, заслухавши думки учасників процесу, дослідивши та оцінивщи наявні у матеріалах справи докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягають до повного задоволення, виходячи з наступного: Із 03 липня 2005 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 7). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 05 березня 2014 року (а.с. 9), яке набрало чинності 18 березня 2014 року, шлюб між сторонами розірвано та відновлено [PERSON] дошлюбне прізвище [PERSON]. У шлюбі між сторонами народився син [PERSON], [INFO]. Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Статтею 150 Сімейного Кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; поважати дитину. Зібраними позивачем і дослідженими судом доказами встановлено, що [PERSON] уникла від виховання сина, не здійснює належного догляду за ним, не забезпечує матеріально, не турбується його майбутнім, не намагається спілкуватися з дитиною. Таке, зокрема, стверджується довідкою-характеристикою, виданою виконавчим комітетом Лучинецької сільської ради за № 83 04 березня 2014 року (а.с. 11). Про таке також свідчить протокол засідання опікунської ради при виконкомі Лучинецької сільської ради від 27 листопада 2013 року (а.с. 13-14). На цьому засіданні було прийнято рішення рекомендувати виконкому сільської ради підняти клопотання перед Мурованокуриловецьким районним судом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], у зв'язку з тим, що вона не виконує свої материнські обов'язки і вихованням свого малолітнього сина не займається. Крім того, актом перевірки матеріально-побутових умов проживання [PERSON] (а.с. 12) стверджується, що у будинку його батька [PERSON] в [ADDRESS] проживає [PERSON] з сином [PERSON], а [PERSON] за місцем проживання відсутня. У кімнаті, де мешкає дитина, проведена побілка, є диван, два крісла, поличка для книжок, тумбочка, стільчики. Місце для підготовки уроків необхідно покращити. Прибиранням будинку, пранням, приготуванням їжі та підготовкою домашніх завдань з дитиною, займається бабуся [PERSON]. Орган опіки та піклування Мурованокуриловецької районної державної адміністрації 18 липня 2014 року зробила висновок за № 01-27/1997 (а.с. 34) про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Прокурор в судовому засіданні заявила, що за результатами розгляду цивільної справи доведено факт ухилення [PERSON] від виконання батьківських обов'язків щодо малолітнього сина [PERSON], але, в той же час, вважає, що відповідача завчасно позбавляти батьківських прав. При вирішенні цього конкретного спору про позбавлення матері батьківських прав щодо малолітнього сина, суд виходить з принципу пріоритетності прав та інтересів кожної дитини, приймає до уваги встановлені в судовому засіданні факти щодо безвідповідального ставлення [PERSON] до виконання своїх батьківських обов'язків, прихильності дитини до кожного з батьків, вік дитини, а також норми Конституції України та законодавства, що регулює ці питання, зокрема: Статтею 21 Конституції України проголошено вільність і рівність усіх людей у своїй гідності та правах. Ця вихідна конституційна засада конкретизована у статті 24 Конституції України: громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, не може бути привілеїв чи обмежень, в тому числі за ознаками статі. У частині 3 цієї статті Конституції України закріплено конституційні гарантії, якими забезпечується рівність прав жінки і чоловіка. У постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У Принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В той же час доведено вищенаведеними доказами, що відповідач [PERSON], свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню свого сина, в результаті чого він позбавлений її материнської опіки, любові і турботи. До такого висновку суд прийшов після того, як відповідач заявила суду, що вона в даний час не має змоги проживати разом із сином, не може забрати його на проживання до себе в нову сім'ю, не може забезпечити його матеріально, не може підготувати до школи. На запитання про причини, з яких [PERSON] допускала факти залишення малолітньої дитини без нагляду, та заявила, що їй набрид тотальний контроль з боку чоловіка та свекрухи, вона хотіла на свободу. На запитання, чому відповідач не спілкується з дитиною, та заявила, що вона боїться колишньої свекрухи. Її пояснення про звернення до опікунської ради про визначення днів побачень з дитиною, заявлені без будь-яких належних доказів, відповідачу не відомо, чи приймалося за її заявою від лютого 2014 року будь-яке рішення. Така безвідповідальність жінки перед своїм малолітнім сином свідчить про її байдужість до здоров'я дитини, її фізичного, духовного та морального розвитку, до забезпечення здобуття дитиною освіти, готування її до самостійного життя, а також про неповагу до дитини. У свою чергу, довідкою Лучинецької сільської ради № 76 від 24 лютого 2014 року (а.с.16), довідкою товариства з обмеженою відповідальність «Могилів-Подільський молокозавод» № 27 від 25.02.2014 року (а.с. 18), довідкою Могилів-Подільської філії ТОВ «Інтер Буд» № 72 від 25 лютого 2014 року (а.с.19), ветеренарною карткою до паспорта великої рогатої худоби (а.с.20) та паспортом великої рогатої худоби (а.с.21) [PERSON] довів, що він утримує домашнє господарство, з реалізації якого отримує кошти, які використовує для потреб малолітнього сина [PERSON] Тому суд, з врахуванням прав дитини на належне батьківське виховання, її інтересів переконаний, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України [PERSON] має бути позбавлена батьківських прав щодо свого малолітнього сина [PERSON]. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При зверненні до суду з цим позовом позивачем було сплачено 243 гривні 60 копійок судового збору (а.с. 1), який підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved