Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-05 00:00:00

До Березівського районного суду Одеської області звернувся [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] з заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Заявник у своїй заяві зазначив, що [INFO] померла його бабуся - [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина на житловий будинок [ADDRESS] . За життя, а саме 15 грудня 2003 року [PERSON] склала на його ім`я заповіт. В даному заповіті на випадок її смерті заповіла йому її житловий будинок, який розташований за вищевказаною адресом та все майно, яке знаходиться в будинку. Заявник зазначив, що як до дня смерті [PERSON] , так і на час відкриття спадщини постійно проживав з бабусею у житловому будинку за вищевказаною адресою, він утримував вказаний будинок, здійснював витрати на житлово-комунальні послуги, вів спільне господарство. Заявник також зазначив, що від встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем залежить реалізація права на спадщину за законом та подальше розпорядження майном. На підставі викладеного, заявник просив задовольнити його заяву. Ухвалою суду від 23.12.2019 року відкрито окреме провадження по вказаній справі та призначено судове засідання. Ухвалою суду від 15.01.2020 року залучено до участі у справі в якості заінтересованої особи - Новоселівську сільську раду Березівського району Одеської області та витребувано спадкову справу після смерті [PERSON] . Також, суд враховує, що постановою Кабінету Міністрів України №211 від 11.03.2020 року «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з відповідними змінами), Постановою КМУ №392 від 20 травня 2020 року «Про встановлення карантинуз метою запобігання поширенню на території України гострої гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (з подальшими змінам) та відповідно до статті 29 Закону України Про захист населення від інфекційних хвороб з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, установлено з 12.03.2020 року по сьогоднішній день на усій території України карантин, а тому розгляд справи неодноразово відкладався. У судове засідання 06.08.2020 року заявник не з`явився, разом з цим надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив задовольнити заяву. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання також не з`явилась, про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Водночас, 06.08.2020 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, з вимогами заявника у заяві погодилась. Заінтересована особа - голова Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області у судове засідання також не з`явився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 06.082020 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника Новоселівської сільської ради Березівського району Одеської області, з вимогами заявника у заяві погодились. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, врахувавши думку заявника, викладену у заяві від 06.08.2020 року та визнання заяви заінтересованими особами, дослідивши докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть Серії [NUMBER] (а.с.11) [INFO] померла [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] батьком є [PERSON] а матір`ю є [PERSON] (а.с.8). Бабусею заявнику по лінії матері була саме [PERSON] . Судом також встановлено, що 15.12.2003 року [PERSON] складено заповіт на [PERSON] , а саме: на житловий будинок з надвірними пристройками і все майно, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.9). З довідки виданої Новоселівською сільською радою Березівського району Одеської області вбачається, що [PERSON] до дня смерті [PERSON] проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.27). З матеріалів справи також вбачається, що [PERSON] замовив технічні умови на газопосточання, уклав договір на користування електроенергією та розробив технічний паспорт на житловий будинок [ADDRESS] (а.с.16-25). Відповідно до положень ст.ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 нього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст.29, ч. 2 ст.1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч.1 ст.1269 ЦК України). При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Згідно з пп. 4.10 п. 4 гл. 10 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, жодним строком не обмежена. Тобто спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за видачею свідоцтва протягом будь-якого часу після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Особливе значення при цьому має факт постійного проживання спадкоємця на час відкриття спадщини разом із спадкодавцем, який підтверджує фактичне прийняття спадщини і має бути доведений спадкоємцем. В останньому випадку зазначені обставини є підставою для звернення з позовом або заявою (в залежності від наявності або відсутності спору щодо спадкового майна) про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не з позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини (п.2 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р.) Отже, законодавець в даному випадку висунув вимогу про обов`язковість постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що ставить прийняття спадщину у такому випадку в залежність від факту спільного постійного проживання вказаних осіб. Згідно роз`яснень, викладених у п.п. 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" №7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Метою встановлення факту спільного проживання заявника зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем. Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Частиною 1 ст. 294 Цивільного процесуального кодексу України, визначено що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Суд дійшов висновку про обгрунтованість заяви, оскільки судом встановлено факт проживання заявника разом зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини, так як це підтверджується зібраними по справі письмовими доказами та визнанням заяви заінтересованими особами. З огляду на викладене, суд доходить висновку про можливість задоволення заяви, оскільки встановлення цього факту породжує для заявника юридичні наслідки, від яких залежать його майнові права на спадщину. Враховуючи викладене,

Outcome: approved