Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь компенсацію вартості 1/3 частки житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS], в розмірі 89 524 гривень. Вимогу обгрунтовано тим, що [INFO] помер її батьк - [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS]. Померлий заповіт не залишив. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є дружина [PERSON], дочка [PERSON] та син [PERSON]. Інших спадкоємців за законом та заповітом немає. Позивач своєчасно, в передбачений ст.1270 ЦК України строк прийняла спадщину, яка відкрилась після смерті батька [PERSON], шляхом подачі заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Знам'янського районного нотаріального округу Кіровоградської області. Дружина померлого [PERSON] та син [PERSON], також у передбачений ст.1270 ЦК України строк прийняли спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], шляхом подачі заяв про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Знам'янського районного нотаріального округу Кіровоградської області. Зазначила, що з відповідачем по справі [PERSON] отримали в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS]. [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав. Таким чином, позивач з відповідачем, на підставі ст.1262 ЦК України являються власниками 1/3 частки кожен зазначеного житлового будинку. Відтак, будинок знаходиться успільній частковій власності останніх. Вказала, що на даний час у неї, як у співвласника житлового будинку, немає можливості користуватися спільним житловим будинком; так як відповідач володіє і користується спірним житловим будинком, в тому числі і її часткою на свій розсуд. Окрім того, вона має на утриманні трьох дітей, які навчаються у навчальних закладах м. Кропивницькй. Відповідно до рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 11.07.2014р. вона призначена опікуном своєї матері [PERSON], яка визнана недієздатною та являється інвалідом 2-ї групи (психічне захворювання) та знаходиться на її утриманні. Спірним житловим будинком в цілому користується відповідач, будь-яку компенсацію за її частку в добровільному порядку надати відмовляється. Розділити спірний будинок з урахуванням часток сторін, в тому числі з відступом від ідеальних часток неможливо, спільне користування будинком, також є неможливим. За таких обставин вважає, що як співвласник позбавлена можливості користуватись і розпоряджатись належною їй часткою у спільному майні, а тому вимушена звернутися до суду із даним позовом. Позивач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду повідомлена належним чином. Надала до суду заяву, зареєстровану за вх. №13684/18 від 10.10.2018р., в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини викладенні в позовній заяві. Просила суд позов задовольнита, а справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з'явилась, надіслала до суду заяву, зареєстровану за вх. №13685/18 від 10.10.2018р., в якій позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошової компенсації вартості частки майна, що є спільною частковою власністю та припинення права власності визнала у повному обсязі та не заперечувала щодо задоволення позову. Просила суд справу розглянути у її відсутність. Третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Надав до суду заяву, зареєстровану за вх. №13683/18 від 10.10.2018р., в якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечував. Просив суд справу розглянути у його відсутність. Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст.317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч.1 ст.356 ЦК України, як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Ідеальна частка у праві власності на спільне майно є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Відповідно до ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні. Вид майна, що перебуває у спільній частковій власності, впливає на порядок виділу з нього частки. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч.2 ст.183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності, у разі поділу спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників (ст. 367 ЦК України). Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч.2 ст.183 ЦК України). Як з'ясовано судом, позивачу на праві спільної часткової власності загалом належить 1/3 частина спірного будинку, така ж частка на праві спільної часткової власності належить відповідачу. Загальна площа належного останнім житлового будинку становить 74.5 кв.м., з яких житлової площі - 35.8 кв. м.. Згідно звіту про оцінку майна від 24.05.2018р. оціночна вартість спірного житлового будинку становить 268573 грн., а вартість належної позивачу частки - 89524 грн.. Суд враховує, що учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому. Стаття 17 Загальної декларації прав людини (1948) проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. В ст. 1 Протоколу № 1 (1952) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 1950), що набрала чинності для України з 11.09.1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог ст. 9 Конституції України, сформульовані основні принципи здійснення правомочностей власника, як-от: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном; ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом. Рівність громадян у своїх правах, забезпечення усім власникам рівних умов здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності закріплено приписами ст.ст. 21,24,41 Конституції України, ст. ст.319,358 ЦК України. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Правовий режим власності, в тому числі й спільної часткової, має забезпечувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших. З огляду на викладене вище, враховуючи те, що відповідач позов визнала, що є підставою для задоволення позову, оскільки, визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольтнити. Згідно із ч.1 ст.142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. З огляду на викладене та враховуючи те, що відповідачем до початку розгляду справи по суті подано заяву про визнання позову, зареєстровану за вх. №13685/18 від 10.10.2018р., вважаю за можливе повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у розмірі 447 грн. 62 коп.. З урахуванням повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, у відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягнення 50 відсотків від сплаченого позивачем судового збору в сумі 447 грн. 62 коп.. На підставі викладеного,

Outcome: approved