Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

В своїй заяві [PERSON] просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, оскільки на момент оголошення України незалежною державою він постійно проживав за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] . Вказав, що він втратив паспорт громадянина колишнього СРСР, в подальшому отримав тимчасове посвідчення особи громадянина, яке було дійсне до 16 серпня 1995 року. На даний час рішення суду про встановлення факту його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року необхідне для отримання паспорту громадянина України. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник заінтересованої особи\~Управління державної міграційної служби України в Сумській області проти задоволення заяви заперечувала, підтримала обставини, викладені у письмових поясненнях. Заслухавши заявника, представника заявника, представника заінтересованої особи Левицьку А.М., свідків [PERSON] та [PERSON] , дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та з`ясувавши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України). Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України\~у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Листом Верховного суду України від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі\~Закону України «Про громадянство України»\~і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час. Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України»\~громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України «Про громадянство України»\~(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Тобто, особи, які визначені у п. 1 ч. 1 цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, а зазначені у п. 2\~з 13 листопада 1991 року. Відповідно до абз. 6 п.п. «в» п. 10 Положення та відповідно до п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону для встановлення належності до громадянства України особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року або 13 листопада 1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (або одним із них) або законним представником, подає один із таких документів: судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України за станом на 24 серпня 1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13 листопада 1991 року. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. В силу\~ст. 17 Цивільного кодексу Української РСР від 18 липня 1963 року\~місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів. Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України»\~безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Стаття 1 цього ж Закону\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Згідно п п. а, б п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001р. № 215/2001, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або на 13 листопада 1991 року не досягли повноліття і батьки яких належать до категорій, зазначених у підпункті "а" цього пункту, які проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 р. або 13.11.1991 р. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] в с. Пушкарівка, Сумського району, Сумської області. Його батьками зазначені [PERSON] (рус) та [PERSON] (рус), що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а. с. 4). Заявник отримав паспорт громадянина СРСР та в подальшому втратив даний паспорт. В серпні 1994 року [PERSON] отримав тимчасове посвідчення особи громадянина України, яке було дійсне до 16 серпня 1995 року (а.с. 8). Відповідно до довідки, виданої Битицькою сільською радою Сумського району, Сумської області , № 107 від 11.02.2019 року, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований та проживає за адресою: [ADDRESS] , з 29.03.1990 року по теперішній час (а.с. 9). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що заявник це її рідний брат. Зазначила, що він народився і весь час проживав в с. Пушкарівка, Сумського району, Сумської області, нікуди не виїжджав звідти, за винятком двох років армії. Вказала, що [PERSON] весь час постійно працював у колгоспі. Колись він проживав зі співмешканкою, і коли вони розходилися, то остання знищила йому всі документи. Брат халатно до цього відносився та не ставив питання щодо поновлення документів. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що вони з заявником товаришують з дитинства. Останній весь час проживав та проживає в с. Пушкарівка, по сусідству з ним. Він нікуди не виїжджав, за винятком проходження служби в лавах армії. Підстав сумніватись у показах свідків [PERSON] та [PERSON] у суду немає, так як вони не є суперечливими між собою і підтверджуються дослідженими судом письмовими матеріалами справи в їх сукупності. Встановлення факту постійного проживання на території України станом на час оголошення незалежності України від 24 серпня 1991 року заявнику необхідно для отримання паспорта громадянина України. Таким чином, суд вважає, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт постійного безперервного проживання [PERSON] на території України, а тому суд вважає, що заява обґрунтована та є всі підстави для її задоволення. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку про захист прав заявника і вважає, що без встановлення факту постійного проживання на території України [PERSON] не може отримати паспорт громадянина України, останній у повному обсязі обґрунтував свої вимоги та підтвердив їх письмовими доказами та показами свідків, а отже\~є всі підстави для задоволення йог заяви та встановлення факту постійного проживання на території України заявника станом на 24 серпня 1991 року. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved