Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

Адвокат Савчук М.А., діючи від імені та в інтересах позивача [PERSON] , звернулася до суду з позовом 27 вересня 2019 року, в подальшому уточнивши позов, просить суд: визнати за [PERSON] право власності на житлову квартиру, розташованому за адресою: [ADDRESS] у зв`язку із втратою ним документа, який засвідчує його право власності на зазначене житлове приміщення. В обґрунтування пред`явлених вимог представник позивача зазначає наступне. На підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, зареєстрованого в реєстрі за №645 від 27 травня 1997 року, [PERSON] придбано у [PERSON] житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . Право власності на житлове приміщення зареєстроване за [PERSON] у КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій книзі за №79П-20. Вже більше 20 років [PERSON] мешкає та зареєстрований у вказаній квартирі, веде домашнє господарство, сплачує комунальні послуги. Всі документи на квартиру втрачені, тривалий час позивач намагався отримати дублікат правовстановлюючого документа на вище зазначену квартиру, однак згідно наданих відповідей єдиним шляхом відновлення порушеного права є звернення до суду на підставі ст.392 ЦК України. Оскільки на сьогоднішній час Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстр прав власності на нерухоме майно є у відкритому доступі, було перевірено інформацію щодо право власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , однак згідно інформації - відомості відсутні. У відповідності до п.1 ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними, зокрема, якщо реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення. Так, право власності на спірну квартиру за позивачем було зареєстроване на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенко О.А. та зареєстрованого в реєстрі за №645, а також в КП ДОР «Криворізьке БТІ» в реєстровій Книзі за №79П-20. Оригінали правовстановлюючих документів на квартиру втрачено та копії також відсутні, а тому будь-які дії щодо розпорядження своєю власністю позивач не може вчинити доки не отримає оригінал документу, який підвереджує право власності на майно. Для відновлення документів на квартиру позивач звернувся до Криворізької філії державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області з листом від 10 червня 2014 року. З отриманої відповіді встановлено, що приватний нотаріус Глущенко О.А. припинив свою нотаріальну діяльність, але документи до Державного нотаріального архіву не передав, місцезнаходження нотаріальних документів не відоме. Відтак питання, пов`язані з правомірністю володіння нерухомим майном необхідно вирішувати в судовому порядку. Відповідно до вимог п.п.1, 5 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно з вимогами ч.ч.1, 2, 6 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь які дії, які не суперечать закону, а держава не втручається у здійснення власником права власності. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 статті 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Так, на підставі ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Так, у 2014 році позивач звернувся до Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення юридичного факту належності на праві власності квартири, однак ухвалою суду від 17 лютого 2015 року заяву залишено без розгляду у зв`язку з наявністю спору про право, який має вирішуватись у відповідності до ст.392 ЦК України. Не погоджуючись з постановленою ухвалою суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, однак ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 травня 2015 року апеляційну скаргу відхилено, ухвалу Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2015 року залишено без змін. З огляду на це позивач змушений звернутись до суду з даним позовом про визнання за ним права власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 1997 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Глущенко О.А., зареєстрованого в реєстрі за №645 та КП ДОР «Криворізьке БТІ» за №79П-20. Беручи до уваги викладене, враховуючи той факт, що [PERSON] з 1997 року є власником спірної квартири, зареєстрований в ній та мешкає вже понад 20 років, на підставі ст.ст.15, 16, 392 ЦК України, ст.ст.4, 5, 175 ЦПК України, Закону України ««Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» представник позивача, діючі від імені та в інтересах [PERSON] , вимушена звернутися до суду з даним позовом. У судовому засіданні представник позивача - адвокат Савчук М.А. пред`явлені вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позові. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавала, відзив у встановлений судом строк не подала, у зв`язку з чим на підставі ст.ст.223, 280 ЦПК України судом проведено заочний розгляд справи за відсутності заперечень з боку позивача та його представника. В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: довідка КП ДОР «Криворізьке БТІ» (а.с.11), відповідь нотаріального архіву (а.с.12), договір купівлі-продажу (а.с.13), акт з місця проживання (а.с.14), інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.30). Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…». Суд,

Outcome: approved