Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

В провадженні Київського районного суду міста Одеси перебуває цивільна справа №520/10219/16-ц за позовом Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба» в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу, який позивач під час розгляду справи вточнив та просить суд визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обовязки начальника голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба» [PERSON] за №536 від 29.12.2014 року «Про встановлення режиму роботи», та стягнути з відповідача судові витрати. Голова ліквідаційної комісії ДП «МАРС» [PERSON] звернувшись з вказаним позовом до суду, обґрунтовує вимоги посилаючись на те, що наказом в.о. голови ліквідаційної комісії ДП «МАРС» [PERSON] за № 536 від 29.12.2014 року «Про встановлення режиму роботи» було встановлено дистанційний режим роботи працівників управління підприємства Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба». На думку позивача вказаний наказ не відповідає вимогам чинного законодавства та підлягає скасуванню. У звязку з чим, позивач був вимушений звернтись до суду з відповідним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач або його представник у судове засідання не зявились, під час розгляду справи відповідач надав письмові заперечення проти позову, в яких просив суд відмовити у задоволенні позову. Суд зазначає, що відповідно до ст. 157 ЦПК України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів одного місяця. Судом, враховано, що в силу вимог ч. 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України"). Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та вивчивши наявні в матеріалах справи документи, суд вважає позовні вимоги підлягаючими задоволенню. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до вимог\~ст.11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Згідно\~зі ст. 1 ЦПК України,\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що відповідно до статуту ДП «МАРС» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, засноване на державній власності та входить до сфери управління Міністерства транспорту та звязку України. Підприємство створено з метою виконання публічно-правових функцій держави щодо здійснення операцій з рятування людського життя, суден і вантажів у відкритому морі відповідно до Конвенції про пошук і рятування на морі, 1979 р., Міжнародної конвенції по охороні людського життя на морі, 1974/88 р.р. До суду з позовом звернулось Державне підприємство «Морська аварійно-рятувальна служба» в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON] до [PERSON], як до колишнього виконуючого обовязки голови ліквідаційної комісії про скасування наказу, який позивач вважає підлягаючим скасуванню, оскільки змінив істотні умови праці. Згідно з наказом Міністерства інфраструктури України від 03.01.2012 року про припинення шляхом ліквідації Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба», припинено Державне підприємство «Морська аварійно-рятувальна служба» шляхом його ліквідації. Утворено комісію з ліквідації ДП «МАРС». Наказом в.о. голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба» (ДП «МАРС») [PERSON] за № 536 від 29.12.2014 року «Про встановлення режиму роботи» було встановлено дистанційний режим роботи працівників управління підприємства. Згідно ч. 1 ст. 3 [PERSON] України, законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. У відповідності до ст. 4 [PERSON] України, законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Згідно ст. 2 [PERSON] України, працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Відповідно до ч. 1 ст. 21 [PERSON] України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Згідно ч. 3 ст. 32 [PERSON] України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Наказом в.о. голови ліквідаційної комісії ДП «МАРС» [PERSON] за № 536 від 29.12.2014 року «Про встановлення режиму роботи» були змінені істотні умови праці. Згідно абз. 3 п. 31 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», згідно з ч. 3 ст. 32 [PERSON] в межах спеціальності, кваліфікації і посади, обумовленої трудовим договором, зміна істотних умов праці: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших - допускається за умови, що це викликано змінами в організації виробництва і праці та що про ці зміни працівник був повідомлений не пізніше ніж за 2 місяці. Якщо при розгляді трудового спору буде встановлено, що зміна істотних умов трудового договору проведена не у зв'язку зі зміною в організації виробництва і праці на підприємстві, в установі, організації, то така зміна з урахуванням конкретних обставин може бути визнана судом неправомірною з покладенням на власника або уповноважений ним орган обов'язку поновити працівникові попередні умови праці. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 [PERSON] України, змінами в організації виробництва і праці є, зокрема, ліквідація, реорганізація, банкрутство або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У ході розгляду справи відповідачем не було доведено, що зміни істотних умов праці працівників підприємства були пов'язані із змінами в організації виробництва й праці ДП «МАРС». З наданих до суду документів, вбачається, що запровадження дистанційного режиму роботи головою ліквідаційної комісії ДП «МАРС» було зроблено з підстав збереження здоровя працівників за умов відключення робочих приміщень від мереж електро- та теплопостачання та низьких температур повітря. Однак, згідно умов галузевої угоди між Міністерством інфраструктури України, Федерацією роботодавців транспорту України і Спільним представницьким органом профспілок у сфері морського транспорту, зареєстрованої Міністерством соціальної політики України за № 23 15.07.2013 року, а саме п. 2.4 розділу ІІ «особливості оплати праці працівників берегового складу», виконання роботи взимку працівниками за температури нижче 0 градусів, що має наслідком лише зміну норми робочого часу та зміну норм виробітку. Доказів, що про зміну в організації виробництва і праці працівники ДП «МАРС» повідомлялись за два місяці до запровадження дистанційного режиму роботу до суду не надано. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку, що виконуючим обов'язки голови ліквідаційної комісії ДП «МАРС» [PERSON] при виданні наказу за № від 29.12.2014 року «Про встановлення режиму роботи» не були дотримані вимоги\~ст. 32 [PERSON] України. Наказ це основний документ, що забезпечує розпорядчу діяльність підприємств, установ та організацій. Згідно ч. 1 ст. 141 [PERSON] України, власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту. Відповідно до ч. 1 ст. 142 [PERSON] України, трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку, які затверджуються трудовими колективами за поданням власника або уповноваженого ним органу і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) на основі типових правил. [PERSON] України встановлює форми організації праці відповідно до тривалості робочого часу. Відповідно до ст. 50 [PERSON] України, нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Підприємства і організації при укладенні колективного договору можуть встановлювати меншу норму тривалості робочого часу, ніж передбачено в частині першій цієї статті. Згідно ст. 51 [PERSON] України, скорочена тривалість робочого часу встановлюється для окремих категорій працівників У відповідності до ст. 56 [PERSON] України, за угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. На просьбу вагітної жінки, жінки, яка має дитину віком до чотирнадцяти років або дитину-інваліда, в тому числі таку, що знаходиться під її опікуванням, або здійснює догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний встановлювати їй неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Згідно ч. 1 ст. 52 [PERSON] України, для працівників установлюється п'ятиденний робочий тиждень з двома вихідними днями. При п'ятиденному робочому тижні тривалість щоденної роботи (зміни) визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку або графіками змінності, які затверджує власник або уповноважений ним орган за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації з додержанням установленої тривалості робочого тижня (статті 50 і 51). Відповідно до ч. 3 ст. 52 [PERSON] України, п'ятиденний або шестиденний робочий тиждень встановлюється власником або уповноваженим ним органом спільно з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) з урахуванням специфіки роботи, думки трудового колективу і за погодженням з місцевою радою. Отже, норми тривалості робочого часу є істотними умовами праці та чітко регламентуються чинним законодавством та самим підприємством. [PERSON] України не передбачають дистанційного режиму роботи, оскільки його використання виключає можливість контролю підприємства за нормою тривалості робочого часу працівників, які працюють за трудовим договором, який відповідно до ч. 1 ст. 21 [PERSON] України зобовязує працівника неухильно дотримуватись правил внутрішнього трудового розпорядку, на відміну від контракту, який відповідно до ч. 3 ст. 21 [PERSON] України є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. У відповідності до ч. 1, 3 ст. 29 [PERSON] України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний проінформувати працівника під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, та визначити працівникові робоче місце. Дистанційний режим роботи, запроваджений наказом в.о. голови ліквідаційної комісії ДП «МАРС» [PERSON] за № 536 від 29.12.2014 року «Про встановлення режиму роботи» передбачає роботу працівників підприємства за межами ДП «МАРС». Крім цього, згідно п. 2 ч. 1 ст. 29 [PERSON] України, до початку роботи за укладеним трудовим договором власник або уповноважений ним орган зобов'язаний ознайомити працівника з правилами внутрішнього трудового розпорядку та колективним договором. Згідно ч. 1 ст. 10 [PERSON] України, колективний договір укладається на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов'язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів трудящих, власників та уповноважених ними органів. У відповідності до ч. 1 ст. 11 [PERSON] України, колективний договір укладається на підприємствах, в установах, організаціях незалежно від форм власності і господарювання, які використовують найману працю і мають права юридичної особи. Відповідно до ст. 13 [PERSON] України, зміст колективного договору визначається сторонами в межах їх компетенції . У колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: зміни в організації виробництва і праці; режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку. Згідно ч. 1 ст. 18 [PERSON] України, положення колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства, установи, організації незалежно від того, чи є вони членами професійної спілки, і є обов'язковими як для власника або уповноваженого ним органу, так і для працівників підприємства, установи, організації. За умовами колективного договору між адміністрацією та профспілковим комітетом ДП «МАРС» від 15.08.2009 року, який є діючим, зокрема ч. 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку «Основні обовязки адміністрації» адміністрація зобовязана організувати труд робітників так, аби кожний працював за своєю спеціальністю та маючи закріплене за ним визначене робоче місце, а також забезпечити суворе дотримання трудової, виробничої та технологічної дисципліни, застосування заходів матеріального та дисциплінарного впливу на порушників. Відповідно до ч. 1 ст. 19 [PERSON] України, контроль за виконанням колективного договору проводиться безпосередньо сторонами, які його уклали, у порядку, визначеному цим колективним договором. З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, та вважає, що позов Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба» в особі голови ліквідаційної комісії [PERSON] до [PERSON] про визнання незаконним та скасування наказу підлягає задоволенню та слід визнати незаконним та скасувати наказ виконуючого обовязки начальника голови ліквідаційної комісії Державного підприємства «Морська аварійно-рятувальна служба» [PERSON] за №536 від 29.12.2014 року «Про встановлення режиму роботи». Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовий збір в сумі 1378 грн. 00 коп. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати з оплати судового збору в сумі 1378 гривень 00 копійок. При викладених обставинах та

Outcome: approved