Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третьої особи: Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області про зняття арештів та виключення з реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису про заборону відчуження. Позивач обґрунтовує позов тим, що їй [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS]. Частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначені. Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 106110185 від 04.12.2017 року, накладено два арешту на 1/8 частина квартири, за адресою м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS], власник: [PERSON], на підставі ухвали Мелітопольського міськрайсуду від 10.06.2005 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.02.2006 року Мелітопольської міської державної виконавчої служби. Враховуючи те, що вищевказаними ухвалою та постановою Мелітопольської міської державної виконавчої служби накладені арешти, але частки в спільній сумісній власності не визначені, частка [PERSON] відповідно до ст. 366,371 ЦК України не виділялась, позову про виділ частки [PERSON] із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї не заявлялось, тобто арешти на 1/8 частину квартири не законні. Крім того, цивільна справа № 2-4894, виконавче провадження, в рамках яких накладені арешті, знищені, а арешти та заборона відчуження протиправно позбавляє її гарантованого Конституцією України права володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вважає за необхідне зняти вказані арешти. Тому вона просить суд зняти арешт з квартири яка знаходиться за адресою. Запорізька область, м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS], накладений ухвалою Мелітопольського міськрайсуду від 10.06.2005 року реєстраційний № 2073156 та накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження Мелітопольської міської державної виконавчої службою від 06.02.2006 року. Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідні записи щодо обтяження майна - квартири яка знаходиться за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS]. Позивач в судове засідання не зявилася, але від її представника надійшла заява про слухання справи за їх відсутності, на позові наполягають. Проти заочного рішення не заперечують. Відповідач в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. До Мелітопольського міськрайонного суду повернулися конверти з відміткою листоноші «по закінченню терміну зберігання» так як адресата не було дома. Представник третьої особи - Мелітопольського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Запорізькій області в судове засідання не зявився по невідомій суду причині, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заперечень проти заяви не надано. Відповідно до ч.3 ст. 211, ч.4 ст.223, ч.1 ст.280, ст.281 ЦПК України, суд ухвалив розглядати справу за відсутності сторін на підставі наявних у ній даних і доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України у звязку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.12.1986 року № 169-Р, зареєстрованому у Мелітопольському МБТІ 26.04.2001 року за № 286). Відповідно до вказаного свідоцтва частки співвласників у праві спільної сумісної власності на квартиру не визначені (а.с.8). Згідно ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно наданої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 106110185 від 04.12.2017 року, на квартиру за адресою: м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS], накладено два арешту: - реєстраційний № 2073156, підстава обтяження: ухвала Мелітопольського міськрайсуду від 10.06.2005 року, суддя Марущенко М.В., за позовом [PERSON], об'єкт обтяження: 1/8 частина квартири, за адресою м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS], власник: [PERSON]; - реєстраційний № 2863082, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 06.02.2006 року Мелітопольської міської державної виконавчої службою - [PERSON], стягнення боргу на користь [PERSON] об'єкт обтяження: 1/8 частина квартири, за адресою м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS], власник: [PERSON] (а.с.7). Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно листа Мелітопольського міськрайонного суду від 23.11.2017 року № 03-18/44/2017: «в суді відсутні дані про накладення арешту на 1/8 частину квартири за адресою м. Мелітополь, бульвар 30-річчя Перемоги[ADDRESS], так як вищевказана справа, згідно інструкції про строки зберігання, знищена. Оригінал рішення № 2-4894 від 16.06. 2005 року, знаходиться в архівній справі том 21 за 2005 рік, який зберігається в архіві Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області» (а.с.10). Згідно листа Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від 11.03.2018 року вих. № 100/16-9-39: «виконавчий документ по справі № 2-4894/05 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу у сумі 10000 грн. на теперішній час у Мелітопольському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на примусовому виконанні не знаходиться. Відповідно до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, строк зберігання виконавчих документів становить 3 роки, після закінчення терміну зберігання виконавчі документи підлягають знищенню. Отже, перевірити завершені виконавчі провадження до 2015 року не має можливості» (а.с.9). Згідно вимог ст.50 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 21.04.1999 року), у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Згідно із ч.5 ст.60 ЗУ "Про виконавче провадження", у незавершеному виконавчому провадженні арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до правил ч.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику. Враховуючи вищевикладене, те що цивільна справа № 2-4894/05 знищена, виконавче провадження, в рамках якого накладені арешті, на примусовому виконанні не знаходиться та виконавчі документи після спливу 3 років зберігання знищені, арешт та заборона відчуження протиправно позбавляє позивача можливості вільно розпоряджатись належним йому майном, оскільки наявність арешту чинить йому в цьому перешкоди, тому суд приходить до висновку про правомірність заявлених позовних вимог і тому позов слід задовольнити. Відповідно до ч.2 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Також з метою захисту порушеного права позивача вільно користуватися, володіти та розпоряджатися своїм майном, суд вважає за необхідне вилучити з Державного реєстру (Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна) запис про арешт майна позивача.

Outcome: approved