Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

В грудні 2016 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в обґрунтування якої вказала, що у 1996 році її мати [PERSON] та бабця [PERSON] отримали у спільну приватну власність квартиру [ADDRESS], про що було видане свідоцтво про право власності. Також співвласником квартири є батько [PERSON] В 2001 році померла бабця, після смерті якої єдиними спадкоємцем 1/3 частини її квартири була матір позивача, яка фактично прийняла спадщину. В 2015 році померла її матір [PERSON], після смерті якої позивач, будучи єдиним спадкоємцем, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але постановою нотаріусу їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у правовстановлюючому документі на житловий будинок посилання на єдиний тип обєкту нерухомості. Позивач вказує, що вона є єдиним спадкоємцем після смерті матері на спадкове майно - 2/3 частини квартири [ADDRESS] та внаслідок помилкових записів у правовстановлюючих документах не може оформити свої спадкові права та вимушена звернутися до суду. На підставі зазначеного просила визнати право власності у порядку спадкування за законом на 2/12 частин із 1/4 частки житлового будинку №12, розташованого по вул.Озеро Хасан міста Маріуполь Донецької області, після смерті бабці [PERSON], [INFO], яка померла 29 квітня 2001 року, та матері [PERSON], [INFO], яка померла 11 вересня 2015 року, що складаються із частин житлового будинку літ.А-1, а саме: 2/3 частки житлових кімнат: 2-2, 2-4, 2-6; 2/3 частки коридору 2-1; 2/3 частки санвузла 2-3; 2/3 частки прибудови літ.а4-1; 2/3 частки погребу літ.А-1/п; усього житловою площею 27,7 2, загальною площею 44,1 м.2; 2/3 частки ганку літ.а5; 2/3 частки сараю літ.Г-1; 2/3 частки гаражу літ. Д-1; 2/12 частки огорожі №1. Пізніше позивач уточнив позовні вимоги та у зв'язку із арифметичною помилкою у прохальній частині позову просив визнати право власності на 2/12 частини житлового будинку № 12 або 2/3 частки із 1/4 частки житлового будинку № 12 квартири № 2 по вул. Озеро Хасан в місті Маріуполі. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог, оскільки позивач має право спадкувати лише те майно, що належало спадкодавцеві на момент смерті та входило до спадкової маси. Відповідно до свідоцтва про право власності спадкодавцю [PERSON] на лежала квартира по вул.Озеро Хасан, 12, площею 66,1 кв.м. Позивач просить визнати право власності на 2/3 частки сараю, гаражу та огорожі, які не входили до спадкової маси, а тому визнання право власності на них в порядку спадкування неможливе. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали повністю та підтвердили, що вони є співвласниками будинку №12 по вул. Озеро Хасан в м.Маріуполі, а позивач [PERSON] проживала разом із своєю матірю та бабцею до моменту смерті останніх та фактично прийняла спадщину у вигляді 2/3 частки квартири №2 по вул. Озеро Хасан в місті Маріуполі. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилася з невідомих причин, про день та час розгляду справу повідомлялася у встановленому законом порядку. Суд, вислухавши учасників спору, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути - визнання права. Відповідно до п. 3.1 [PERSON] Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (далі за текстом рішення - [PERSON] Спеціалізованого Суду України) зазначено, що окрім загального кола обставин, які встановлюються судом при вирішенні всіх спорів про право на спадкування, при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове нерухоме майно судам необхідно з'ясовувати: 1) правовий режим земельної ділянки, на якій розташоване спірне нерухоме майно; 2) чи отримано спадкодавцем дозволи на спорудження будинку, чи затверджено проект на спорудження будинку; 3) коли спадкодавцем було завершено спорудження будинку; 4) чи дотримано при будівництві проекту на спорудження будинку, вимог державних протипожежних, санітарних норм; 5) чи посвідчено право власності на нерухоме майно в установленому законом порядку на час виникнення права власності. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 12 грудня 1996 року, виданого РСЕУ комбінату імені Ілліча та зареєстрованого в Маріупольському БТІ[ADDRESS], площею 66,1 м.кв., у будинку № 12 по вул. Озеро Хасан в м. Маріуполі на праві приватної сумісної власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Згідно технічного паспорту, виготовленого Маріупольським БТІ 24 березня 2016 року, домоволодіння квартири [ADDRESS] з житлового будинку літ.А-1, погрібу під частиною будівлі літ. А 1/п, прибудови літ. а4-1, сараю літ. Г-1, гаражу літ.Д-1, ганку літ.а5, огорожі №1. Згідно листа із Маріупольського БТІ від 07 квітня 2016 року №703 повідомлено, що 1/4 частка житлового будинку, розташованого за адресою: м.Маріуполь, вул. Озеро Хасан, буд.12, належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.12.1996 року р-р №566, зареєстрованого в Маріупольському БТІ 22.01.1997 року за реєстрованим №40730. За матеріалами інвентаризаційної справи №26570 на вищевказаний будинок, встановлено, що на земельній ділянці знаходяться: житловий будинок літ.А-1, житловою площею 169,9 м.2,загальною площею 189,9 кв.м., житлова прибудова літ.А-1 житловою площею 11,6 м2, загальною площею 33,1 м2, прибудова літ.а4-1, сіни літ. а1-1, веранда літ. а2-1, сіни літ. а6-1, усього площею 181,5 м2, загальною площею 272,4 м2, погреба: літ.А/п, літ.А1/п, ганки літ.а, літ.а3, літ, а5, гаражі: літ.Е-1, літ.Д-1, літ.Ж-1, сараї: літ.Б-1, літ.В-1, літ. Г-1, огорожа №1. Житлова площа збільшена за рахунок арифметичної помилки. 1/4 частки складається з частини житлового будинку літ.А-1, а саме житлових кімнат: 2-2, 2-4, 2-5, коридору 2-1, санвузла 2-3, прибудови літ.а4-1, погребу літ.А1/п, усього житловою площею 41,5 м2, загальною площею 66,1 м2, ганку літ.а5, сараю літ.Г-1, гаражу літ.Д-1, огорожі №1. Згідно технічної інвентаризації, проведеної 24.03.2016 року, встановлено, що 2/12 частин, які належать [PERSON] та [PERSON], складаються з частини житлового будинку літ.А-1, а саме 2/3 частки житлових кімнат: 2-2, 2-4, 2-5, 2/3 частки коридору 2-1, 2/3 частки санвузла 2-3, 2/3 частки прибудови літ.а4-1, 2/3 частки погребу літ.А1/п, усього житловою площею 27,7 м2, загальною площею 44,1 м2, 2/3 частки ганку літ.а5, 2/3 частки сараю літ.Г-1, 2/3 частки гаражу літ.Д-1, 2/3 частки огорожі №1. Сарай літ. Г-1, гараж Д-1 збудовані до 1992 року та не належать до самочинного будівництва. 29 квітня 2001 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО №554218, виданим 30 квітня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського райуправління юстиції м.Маріуполя Донецької області. Дочкою [PERSON] є [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-НО 272600, виданого повторно Іллічівським відділом реєстрації актів цивільного стану Маріупольського міського управління юстиції Донецької області 27 квітня 2009 року, та свідоцтвом про одруження серії VІІ-УР№163258, виданим Жовтневим ЗАГС м.Жданова 03 березня 1967 року. Після смерті в 2001 році [PERSON] 07 вересня 2015 року була заведена спадкова справа №546/2015, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №41420208, виданим Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 07.09.2015 року. Згідно представленої Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи після смерті [PERSON], єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку звернувся із заявою про прийняття спадщини, була донька покійної - [PERSON], яка на день смерті була прописана та проживала разом із спадкодавцем в квартирі [ADDRESS]. Відповідно до розяснень, які викладені в пункті 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, якщо спадщина відкрилась у період чинності ЦК УРСР, застосовуванню підлягають норми ЦК УРСР про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. У зв'язку із тим, що спадкодавець [PERSON] померла в 2001 році, тому до правовідносин спадкування підлягає застосуванню ЦК УРСР. Згідно статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] в 2001 році є [PERSON], яка є дочкою спадкодавця і на момент відкриття спадщини була зареєстрована та проживала разом із матірю в квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою з КСН «Іллічовець» та довідкою РСЕУ комбінату імені Ілліча, та в силу положень статей 548, 549 ЦК УРСР вважається такою, що фактично прийняла спадщину. Доказів наявності інших спадкоємців першої черги матеріали спадкової справи не містять. Згідно статті 548 ЦК УРСР прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно статі 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. У зв'язку із цим єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON] в 2001 році є її дочка - [PERSON], яка успадкувала 1/3 частину належної їй на праві приватної власності квартири [ADDRESS], попри те, що за життя не встигла отримати свідоцтво про право власності на спадщину. 11 вересня 2015 року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО№923799, виданим 12 вересня 2015 року Іллічівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Маріупольського міського управління юстиції у Донецької області. Позивач є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії VІІ-УР№0153327, виданого філією ЗАГС міста Краматорськ Донецької області 23 листопада 1966 року, та свідоцтвом про одруження серії І-НО№388122, виданим Маріупольським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області 17 грудня 1996 року. Після смерті в 2015 році [PERSON] 01 березня 2016 року була заведена спадкова справа №123/2016, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №43119087, виданим Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 01.03.2016 року. Згідно представленої Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою копії спадкової справи після смерті [PERSON] єдиним спадкоємцем, який у встановленому законом порядку протягом шестимісячного строку звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, була донька покійної [PERSON] Відповідно до ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги за законом зокрема належать діти спадкодавця. З наведеного слідує, що позивач, будучи дочкою спадкодавця, має право на спадкування за законом як спадкоємець першої черги, оскільки інших спадкоємців за матеріалами спадкової справи судом не встановлено. Постановою державного нотаріусу Третьої Маріупольської державної нотаріальної контори від 20.05.2016 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частки нерухомого майна, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON], яка померла 11 вересня 2015 року, та [PERSON], яка померла 29 квітня 2001 року, оскільки у представлених нотаріусу правовстановлюючих документів на квартиру не має єдиного типу обєкту для оформлення спадщини, так у одному випадку тип обєкту квартира, а у іншому випадку - житловий будинок з житловою прибудовою та усіма надвірними спорудами. Отже позивач звертався до нотаріальної контори в установленому законом порядку для оформлення спадкових прав після смерті матері, але з огляду на наявність неоднозначних відомостей про тип обєкту нерухомості в правовстановлюючих документах йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому він обєктивно позбавлений можливості оформити право власності на спадщину в досудовому порядку, у звязку із цим спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Дослідивши матеріали справи та представлені сторонами письмові докази, суд приходить до висновку, що спадкодавець [PERSON] на момент своєї смерті мала на праві власності нерухоме майно у вигляді 2/3 частки квартири [ADDRESS], в тому числі 1/3 частка квартири, яка була успадкована нею після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 29 квітня 2001 року. До складу квартири № 2, яка є однією із чотирьох квартир, з яких складається одноповерховий будинок № 12 по вул. Озеро Хасан, тим самим становить 1/4 частку в цілому домоволодінні, також відноситься сарай літ.Г-1, гараж літ.Д-1 та огорожа №1. Водночас невідповідність або відсутність в правовстановлюючих документах єдиного типу обєкту не може бути підставою для відмови у позові та унеможливлювати перехід спадкових прав на нерухоме майно, належне спадкодавцю. Так основним документом, який визначає тип обєкту є правовстановлюючий документ, а саме свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 12 грудня 1996 року, в якому вказано, що спадкодавцям на праві спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS]. Отже обєктом спадкування є квартира, площею 66,1 м2, при цьому у правовстановлюючому документі також відображено, що дана квартира представляє собою 1/4 частку всього будинку № 12 по вул. Озеро Хасан. На зворотному боці свідоцтва про право власності на житло мається реєстраційний запис Маріупольського БТІ від 22.01.1997 року № 40730, згідно якого проведено державну реєстрацію права власності на 1/4 частину домоволодіння. В технічному паспорті на домоволодіння також відображено як всю частину будинку № 12, до складу якого відносяться прибудинкові споруди (сарай, гараж) на земельній ділянці під домоволодінням, так і окрему частину, яка безпосередньо відноситься до квартири № 2. Із аналізу даних документів вбачається, що попри зазначення в правовстановлюючому документі одночасно двох типів категорій обєкту як цілої квартири № 2 в будинку № 12, так і частини домоволодіння в розмірі 1/4 частки, право власності на спадкове майно перейшло до спадкоємця в розмірі, визначеному правовстановлюючим документом, а саме на 2/3 частки квартири № 2 в будинку № 12, та водночас квартира № 2 становить 1/4 частину будинку із прибудинковими спорудами гаражем та сараєм. Тобто в даному випадку через специфіку обєкту нерухомості одноповерхового будинку, розподіленого на чотири квартири із прибудинковими спорудами, в рішенні суду має бути так само відображено про визнання права власності на частину квартири окремо та водночас на частину житлового будинку в цілому. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право приватної власності є непорушним. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обовязків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. З огляду на вказані фундаментальні права і гарантії, серед яких основоположним є право приватної власності, які гарантуються кожній особі як основним законом України так і міжнародним нормативним актом, суд зобовязаний належним чином перевіряти докази, що надані позивачем в обґрунтування його права власності, та сприяти захисту такого права. Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обовязків учасників цивільних правовідносин є рішення суду. Право власності в України повинно спиратися на певний титул (правовстановлюючий документ), для того, щоб бути доведеним перед іншими особами. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням наведених вище обставин, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved