Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 03 серпня 2016 року, та встановлення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], з матірю. Причиною розірвання шлюбу позивач вказала сварки на побутовому ґрунті. Позивач в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила розглядати справу за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, надав суду заяву про визнання позовних вимог, в якій просив розглядати справу за його відсутності. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. 03 серпня 2016 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований Чугуївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, а/з № 185, про що свідчить свідоцтво про одруження серії І-ВЛ № 293627. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища: чоловіку [PERSON], дружині [PERSON]. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ВЛ №459334. Причиною розірвання шлюбу є сварки на побутовому ґрунті. Майновий спір між сторонами відсутній. Суд, зясувавши причини розірвання шлюбу, дослідивши матеріали справи, вважає подальше сумісне життя подружжя та збереження сімї неможливим, у звязку з чим шлюб підлягає розірванню. Щодо заявлених вимог позивача про визначення місця проживання малолітніх дітей суд приходить до наступного. Згідно зі ст. 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 "Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України" роз'яснено, що, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 157 СК України, питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. За нормами ч.ч. 1, 2 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а яка досягла десяти років - за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1 ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Стаття 161 Сімейного кодексу України встановлює, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, та враховуючи вік та інтереси дитини, яка на даний час мешкає з позивачем, а також те, що відповідач жодних заперечень щодо проживання дитини з матірю не надав, суд вважає за доцільне визначити місце мешкання дитини разом з матірю. Таким чином, є підстави для задоволення позову, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечать інтересам кожного з подружжя та інтересам їхньої неповнолітньої дитини, а визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved