Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

В вересні 2021 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 12 вересня 2006 року в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №163. В шлюбі народилися діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Спільне життя не склалося, з різних питань між ними часто виникали сварки, скандали, непорозуміння. Сторони спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Просить розірвати шлюб з [PERSON] , дітей залишити проживати з матір`ю, після розірвання шлюбу позивачці залишити прізвище « [PERSON] ». Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в суд від неї надійшла заява, в якій вона просить справу розглядати у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, на примирення не погоджується. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява, в якій він просить справу розглянути без його участі, на розірвання шлюбу згідний, заперечень не має. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 вересня 2006 року, який зареєстрували в відділі реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №163, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі є діти [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в свідоцтвах про народження яких батьками записані [PERSON] та [PERSON] . За час спільного подружнього життя належної сім`ї не склалося, сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved