Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 грн щомісячно, так як відповідач добровільно допомоги не надає. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не вказав, заяв про відкладення розгляду справи та заперечень на позовну заяву до суду не надходило. На підставі ч.5 ст.74 ЦПК України відповідач викликався поштою рекомендованим листом із повідомленням за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, тобто про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належним чином. (а.с.12,15),19,23) В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримала повністю, просила справу розглянути у її відсутність, не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. В позовній заяві зазначила, що вона є матір"ю неповнолітнього [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач та який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона самостійно виховує та забезпечує сина. Відповідач не виконує свої зобов`язання по утриманню й вихованню дитини, матеріальної допомоги їй не надає. Тому вона просить стягнути з відповідача на її користь на утримання неповнолітнього сина аліменти в розмірі по 1000 грн щомісячно починаючи з 27.05.2016 року до його повноліття, тобто до [INFO] року. (а.с.1,25) В порядку ст.224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та згоди представника позивача. В порядку ч.2 ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Одним із найголовніших та найважливіших обов'язків батьків, що випливає не тільки з усталених моральних принципів нашого суспільства, а й чинного законодавства, є моральне виховання та матеріальне утримання дитини. Це, зокрема, виявляється в забезпеченні неповнолітньої дитини мінімально необхідними благами, що потрібні для її життя та виховання. У відповідності до положення ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року), Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім цього, статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України) і виплачуються щомісячно. П. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом по справі встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, наявним в матеріалах справи. (а.с.2) Від спільного життя мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.3). Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Арцизької міської ради Арцизького району Одеської області №3292 від 19.09.2016 року. (а.с.22) Відповідач не спростував доводів позивачки, що після припинення спільного проживання з матір"ю дитини він добровільно коштів на утримання дитини не надає і таким чином не приймає участі в забезпеченні їй належних умов життя. При таких обставинах, суд прийшов до висновку, що на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], слід стягнути з відповідача аліменти в розмірі по 1000 грн, щомісячно, починаючи з 27.05.2016 року до його повноліття, тобто до [INFO] року. Судовий збір по справі становить 551,20 грн, який слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі ст.ст.180, 182, 183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved