Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Стаханівської міської ради про визнання права власності на 30/100 будинку, а саме квартири, розташованої за адресою: Луганська область, м. Стаханов, вул. Мананкова, буд. 32 «а», кв. 1. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є власником 30/100 частки будинку, а саме квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Спочатку вказана квартира належала на праві спільної сумісної власності їй, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] 07.09.2007 року [PERSON] та [PERSON] за договором дарування подарували позивачу свої частки квартири. 06.02.2009 року після смерті [PERSON] позивач отримала свідоцтво про право на спадщину на частку вказаної квартири, яка належала померлій. Договір дарування та свідоцтво про право на спадщину втрачені у 2014 році, оскільки згоріли під час обстрілів. З огляду на викладене, позивач звернулася з даним позовом до суду. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала заяву в якій просила розглядати справу без її участі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.06.1993 року, квартира (30/100 будинку), розташована за адресою: [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) О.О. є донькою [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] підтверджується копіями свідоцтва про народження серії ІІ-ЕД №369249 від 26.09.1978 року, свідоцтва про одруження серії І-ЕД №052533 від 20.05.2000 року та копіями довідок № 946, 947 від 10.07.2007 року щодо реєстрації та розірвання шлюбу. Згідно копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №113777 від 22.06.2007 року [PERSON] померла 22.06.2007 року. У відповідності до копії свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №182556 від 22.11.2008 року [PERSON] помер 21.11.2008 року. [PERSON] померла 09.12.1997 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть І-ЕД №115719 від 10.12.1997 року. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна №96630895 від 07.09.2017 року 18.09.2009 року внесено запис про право приватної спільної часткової власності [PERSON], [INFO], на 30/100 частки будинку, а саме квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є: договір дарування, ВЕХ № 439996, ВЕХ № 439997, 07.09.2007, [PERSON] державна нотаріальна контора, реєстр за № 2762; свідоцтво про право власності, -/-, 25.06.1993, Управління житлово-комунального господарства виробничого об'єднання "Стахановвугілля"; свідоцтво про право на спадщину, ВМВ № 859495, 06.02.2009, [PERSON] державна нотаріальна контора, реєстр за № 2-281. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. У відповідності до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах , що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Аналізуючи викладене та приймаючи до уваги матеріали справи вбачається, що позивачу на підставі свідоцтва про право власності, договору дарування та свідоцтва про право на спадщину на праві приватної спільної часткової власності належить 30/100 частки будинку, а саме квартира, розташована за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] правовстановлюючі документи втрачені у результаті бойових дій та отримати дублікати неможливо. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, тому суд доходить висновку про необхідність їх задоволення.

Outcome: approved