Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~ Заявник [PERSON], звернувшись до суду з даною заявою, просить суд встановити факт смерті свого батька [PERSON], [INFO], який помер 30.12.2017 року та проживав до дня смерті на тимчасово окупованій території Донецької області. Свою заяву він мотивує тим, що його батько [PERSON] помер на тимчасово окупованій території України і тому отримати свідоцтво про смерть у Богуславському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області неможливо. Єдиними документами, що підтверджують смерть [PERSON] є свідоцтво про смерть, яке видане на бланках та з печатками установ ДНР, що є неналежними документами на території України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ 16 травня 2018 року представник заявника [PERSON] звернувся до\~ Богуславського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області із заявою про видачу свідоцтва про смерть, але йому була надана письмова відмова у проведенні державної реєстрації смерті громадянина [PERSON], [INFO], відповідно до вимог ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Встановлення факту смерті заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть батька та оформлення спадщини, а тому просить встановити факт смерті [PERSON], який помер 30.12.2017 року в м. Харцизьк Донецької області, Україна. Представник заявника [PERSON] подав до суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі, та задовольнити заяву [PERSON]\~ про\~ встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Заінтересована особа - Богуславський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області свого представника в судове засідання не направив та подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час (п. 7 ст. 273 ЦПК України) приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. При цьому слід мати на увазі, що встановлення з зазначених підстав факту смерті відрізняється від встановлення факту реєстрації смерті (яке провадиться на підставі п. 4 ст. 273 ЦПК і полягає у з'ясуванні, насамперед, обставин не самої події смерті, а її реєстрації в органах реєстрації актів громадянського стану) та від оголошення особи померлою, яке провадиться за правилами глави 35 ЦПК. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO], є сином померлого [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії VІІІ-МЮ № 700332, виданого 15.12.2016 року Краснопреснянським відділом ЗАГС м. Москви. Факт смерті [PERSON] підтверджується наступними документами, які видані органами на тимчасово окупованій території України, а саме: копією свідоцтва про смерть, яке видане\~ 03.01.2018 року Харцизьким міським відділом запису актів громадянського стану Державної Реєстраційної палати Міністерства Юстиції Донецької Народної Республіки; копією свідоцтва про поховання [PERSON] Зазначені документи підтверджують, що [PERSON], [INFO], помер 30 грудня 2017 року в м. Харцизьк Донецької Народної Республіки. Відповідно до\~ ч.ч. 2, 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. 16 травня 2018 року на заяву представника заявника [PERSON] Богуславський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області надав відмову у проведенні державної реєстрації смерті з посиланням на те, що свідоцтво про смерть не може бути видано, оскільки заявником на підтвердження факту смерті [PERSON], предявлено документ, який виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. \~ Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України. \~\~ Відповідно до п. 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Згідно з ч. 1-2 ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території. Відповідно до ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Частиною 1 статті 17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Згідно зі ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Згідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть). Суд вважає, що заявником надані достатні докази, якими підтверджується факт смерті батька [PERSON] в м. Харцизьк Донецької області з датою смерті 30.12.2017 року, а тому вимоги заявника [PERSON] підлягають задоволенню. \~ Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Копія судового рішення видається учасникам справи негайно після проголошення такого рішення або невідкладно надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для державної реєстрації народження або смерті особи. \~\~\~ Оскільки, Донецька область відноситься до тимчасово окупованої території України, то суд вважає поважною причину неможливості реєстрації органом державної реєстрації цивільного стану факту смерті [PERSON] за місцем проживання та вважає за необхідне встановити зазначений факт з метою забезпечення реалізації прав заявника. \~\~\~ У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що [PERSON] помер 30 грудня 2017 року у м. Харцизьк Донецької області, тобто на території, що не контролюється владою України, що унеможливлює реєстрацію факту смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану України. \~\~\~ Встановлення факту смерті [PERSON], заявнику необхідно для отримання свідоцтва про смерть для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України. \~\~\~ Беручи до уваги те, що від встановлення даного факту залежить виникнення особистих майнових прав заявника, а законом не визначено іншого порядку їх встановлення, а також той факт, що заявник має на меті встановити факт смерті [PERSON], для отримання свідоцтва про смерть та для подальшого його використання в цивільно-правових відносинах згідно законодавства України, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню. З урахуванням викладеного та

Outcome: approved