Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-13 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації, Подільська районна в місті Києві державна адміністрація про позбавлення батьківських прав. В позовній заяві зазначає, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 03.04.2017 року №231 призначена опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . У відповідності до свідоцтва про народження батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.07.2008 року позбавлена батьківських прав. Батько [PERSON] майже все своє життя перебуває у місцях позбавлення волі, на сьогоднішній день відбуває покарання у «Бучанській виправній колонії №85». Раніше був судимий: 23.03.1998 року Мінським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 141 КК України (1960 року), 16.04.1999 року Мінським районним судом м. Києва за ч. 3 ст. 117 КК України (1960 року), 04.07.2007 року Подільським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 185, ч. 3 ст. 185, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 309, ст. 70, ст. 71 КК України, 09.08.2012 року засуджений Подільським районним судом м. Києва. Відповідач ніколи не займався вихованням та утриманням дитини, у ті часи, коли перебуває на волі, завжди знаходиться у стані наркотичної залежності. Крім цього, псує життя та психіку дитини своїми антисоціальними вчинками. Вказує, що все життя займається дитиною самостійно, він займається професійно спортом, постійно з групою виїжджає за кордон, для виїзду необхідний дозвіл батька. Для отримання дозволу необхідно їздити у місця позбавлення волі, за згоду відповідач вимагає гроші, при цьому на власну дитину ніколи не витрачав гроші. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, через канцелярію суду надала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, подав заяву, посвідчену начальником державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)» Возним В.І., у якій зазначив, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] , просив слухати справу за його відсутності. Представник третьої особи - Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про слухання справи за його відсутності. Представник третьої особи - Подільської районної в місті Києві державної адміністрації в судове засідання не з`явився, подав заяву у якій зазначив, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просив розглянути справу за його відсутності. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає заявлений позов таким, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія [NUMBER] [PERSON] народився [INFO] , його батьками є: [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.07.2008 року позбавлено [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області від 03.04.2017 року №231, [PERSON] призначено опікуном над малолітньою дитиною [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки №117 від 01.10.2019 року державної установи «Бучанська виправна колонія (№85)», [PERSON] , [INFO] з 30.06.2017 року відбуває покарання в ДУ Бучанська виправна колонія (№85)» за вироком, винесеним Оболонським райсудом м. Києва від 13.02.2017 року за ст. 186 ч. 2, 185 ч. 2, 70 ч. 1, 40 ч. 4, 72 ч. 5 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Висновком №106-702 від 28.01.2020 року органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації визнано за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 1, 2, 3 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 2 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно п. 1, 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування та ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 3 ст. 5 Сімейного кодексу України передбачено, держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню свого сина, свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, веде аморальний спосіб життя, вживає наркотичні речовини, неодноразово засуджений, сам не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, а тому є передбачені законом підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у зв`язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав, і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі, ст. 150, 155, 157, 164-165 СК України, п. п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав",

Outcome: approved