Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-21 00:00:00

В поданій до суду позовній заяві позивач вказує на те, що 09 липня 2013 року між ним та відповідачем було укладено договір позики грошей в сумі 3650 (три тисячі шістсот пятдесят) ЄВРО. Відповідач зобовязувався до кінця 2013 року повернути кошти. Проте, своє зобовязання не виконав і кошти не повернув. Просить суд стягнути з відповідача 156769,89 грн., з яких: 100149,66 грн. сума позики, 56620,23 грн. проценти від суми позики. В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав та просить їх задовільнити. Відповідач неодноразово в судове засідання не зявлявся. 10 березня 2017 року в газеті "Вісті рівненщини" № 10 (2007) було надруковано оголошення, в якому вказано час, місце та дату розгляду справи, а тому суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи без участі відповідача та ухвалення заочного рішення. Вислухавши представника позивача, дослідивши докази по справі, суд вважає за доцільне вимоги позову задовільнити. Судом встановлено, що 09 липня 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 3650 (три тисячі шістсот пятдесят) ЄВРО про, що свідчить написана відповідачем розписка. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ч.1 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Частиною 2 ст.533 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За умовами договору позики відповідач зобовязувався повернути позику до кінця 2013 року. Проте свого зобовязання він не виконав, а тому суд вважає за необхідне стягнути з нього суму боргу в розмірі 3650 (три тисячі шістсот пятдесят) ЄВРО, що еквівалентно 100149,66 грн. Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. З розрахунку поданого позивачем, який суд вважає проведеним вірно, вбачається що проценти від суми позики становлять 2063,55 ЄВРО, що еквівалентно 56620,23 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати в сумі 1567,71 грн.

Outcome: approved