Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-29 00:00:00

Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» звернулося до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 26 травня 2015 року між АТ «Ощадбанк» та [PERSON] було укладено Договір № 2602601 про відкриття та обслуговування фізичній особі карткового рахунку, випуск та надання платіжної картки. 13 січня 2016 року між банком та [PERSON] була підписана заява про приєднання № 2602601 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу. Згідно Заяви про приєднання та правил надання банківських послуг в АТ «Ощадбанк» відповідач отримав картку з кредитним лімітом, погодився з тим, що дана заява, разом з пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складають між ним та банком Договір про надання банківських послуг, ознайомився з Договором до його укладання та згоден з його умовами. Відповідно до Заяви, відповідачу було надано кредит у розмірі 9500,00 грн. з відсотковою ставкою 30 % річних строком на 36 місяців. Банком всі зобов`язання за кредитним договором були виконані належним чином, однак відповідачем не виконані зобов`язання, у зв`язку з чим у відповідача перед позивачем виникла заборгованість в розмірі 18195,12 грн., що підтверджується виписками по рахункам клієнта банку, та яка складається з: -9499,01 грн. - заборгованість за основним боргом; -7275,84 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -970,88 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; -42,94 грн. - три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу; -406,45 грн. - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів. Просить суд стягнути зі [PERSON] на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитом, в розмірі 18195,12 грн., яка складається з: -9499,01 грн. - заборгованість за основним боргом; -7275,84 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -970,88 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; -42,94 грн. - три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 406,45 грн. - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами. Відповідач [PERSON] повідомлявся про розгляд справи у спрощеному провадженні, а також про необхідність у строк до 30 січня 2019 року надати відзив на позовну заяву із зазначенням заперечень та доказів, що підтверджують його відзив. (а.с. 39). У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач повідомлений у встановленому порядку (належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 280 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. У відповідності до п.3, п.4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач не подав відзив та позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідач [PERSON] своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи у спрощеному порядку, не використав наданого законом права на подачу відзиву на позовну заяву, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України, вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає з суті кредитного договору. Як встановлено у судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» та [PERSON] 26 травня 2015 року підписали Договір про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки № [NUMBER] та 13 січня 2016 року Заяву про приєднання № 2602601 до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (а.с. 4-6, 7-9). Відповідно до умов Заяви №2602601, 13 січня 2016 року [PERSON] відкрито поточний рахунок в гривні та встановлено кредит у сумі 9500,00 грн. зі сплатою 30 % річних строком на 36 місяців У відповідності до ч. 1 ст. 526 ЦК України «Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору…». У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту». У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 року № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. У порушення зазначених норм закону та умов договору [PERSON] зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість у сумі 18195,12 грн., що підтверджується виписками по рахункам клієнта банку, та яка складається з: -9499,01 грн. - заборгованість за основним боргом; -7275,84 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; -970,88 грн. - інфляційне збільшення заборгованості; -42,94 грн. - три проценти річних за несвоєчасне погашення основного боргу; - 406,45 грн. - три проценти річних за несвоєчасне погашення процентів (а.с. 11-15). У відповідності до ч. 1 ст. 527 ЦК України «Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту». У відповідності до ч. 1 ст. 530 ЦК України «Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач зобов`язання за вказаним Договором належним чином не виконала. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 629 ЦК України чітко встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання. Згідно ч. 2 ст. 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Відповідно до вимог ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти і такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. На підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України. У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01.02.2014 року « У разі встановлення в договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення ( Постанова судових палат у цивільних та у господарських справах Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13)». Оскільки [PERSON] , як позичальник, не виконав умови встановлені Кредитним договором, не повернув позивачеві - кредитору, борг за кредитом, не сплатив проценти за користування кредитом, суд, аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Донецьке обласне управління АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-ІХ, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2020 року складає 2102,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 2102 грн. 00 коп. (а.с.3). Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення заборгованості зі [PERSON] . З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 2102,00 грн., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати по сплаті ним судового збору, у розмірі 2102,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved