Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

В серпні 2016 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «АселорМіттал Кривий Ріг» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, пояснивши свою заяву тим, що 17.05.2013 року з розпорядженням № 352 від 16.05.2013 року він був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «АселорМіттал Кривий Ріг» , складачем потягів ( маневри) третього розряду цеху експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту району зовнішнього транспорту тимчасово. 08.12.2014 року згідно з розпорядженням № 4003 його було переведено в цех експлуатації залізничного транспорту Департаменту по транспорту помічником машиніста тепловозу служби рухомого складу металургійного виробництва на постійну роботу. У квітні 2015 року за місцем роботи [PERSON] було вручено повістку про виклик до військового комісаріату. Відвідавши військкомат його призвали на строкову військову службу. Працівник відповідальний за ведення кадрового обліку на ПАТ «АселорМіттал Кривий Ріг» пояснила позивачу, що у зв`язку з призовом в збройні сили України він повинен подати заяву про звільнення, інакше буде звільнений за прогул. Не бажаючи бути звільненим за прогул позивач написав заяву про звільнення за п.3 ч.1 ст. 36 КЗпП України. З29.04.2015 року згідно до розпорядження № 23 від 30.04.2015 року його було звільнено у зв`язку з призовом в збройні сили України. По прибуттю до військової частини він дізнався від військовослужбовців, що їх роботодавці не припиняли з ними трудових відносин і що їм виплачується середній заробіток. 01.08.216 року [PERSON] звернувся із заявою до ПАТ « АрселорМіттал Кривий Ріг» в якій просив поновити його на роботі, однак заява задоволена не була. На даний час він перебуває у вимушеному прогулі, з 30.04.2015 року по 08.09.2016 року, що становить 341 день. За цей час ним втрачено заробітку у розмірі 137641,24 грн. ( де, 403, 64 грн - розмір заробітної плати за один робочий день згідно з довідки про заробітну плату х 341 день - кількість днів вимушеного прогулу, починаючи з 30.04.2015 р. по день розрахунку 08.09.2016 р. = 137641,24 грн.) 14.08.2016 року позивач подав до суду уточнену позовну заяву. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позивачем уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в повному обсязі, оскільки позивач звернувся до суду із пропуском строку позовної давності , також вважає , що позивачем не доведено обставин , які свідчать про порушення ПАТ « АрселорМіттал Кривий Ріг» його законних прав на недотримання трудового законодавства при його звільнені. Більш детально позицію виклали в письмових запереченнях (а.с. 41-43). Вислухавши в судовому засіданні пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] 17.05.2013 року згідно з розпорядженням № 352 від 16.05.2013 року був прийнятий на роботу до Публічного акціонерного товариства «АселорМіттал Кривий Ріг» ( а.с.12-13). 30 квітня 2015 року позивач звернувся до керівництва ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з заявою про звільнення у зв`язку з призовом до Збройних сил України на строкову військову службу з 29 квітня 2015 року (а.с. 45). Розпорядженням № 171/23 від 30 квітня 2015 року [PERSON] звільнено з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 29 квітня 2015 року на підставі п. 3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із призовом до Збройних сил України (а.с. 46). Відповідно до військового квитка [PERSON] згідно з Законом України "Про військовий обов`язок та військову службу" з 30 травня 2015 року зараховано до військової частини [NUMBER] (а.с. 14). Згідно довідки про середній заробіток [PERSON] за два місяці лютий 2015 року 6551,09 грн та за березень 2015 року 5154,53 грн., середньоденна заробітна плата складає 403,64 грн. (а.с.34). Відповідно до п. 3 ст. 36 КЗпП України (в редакції на 30.04.2015 року дату звільнення позивача), підставами припинення трудового договору є призов або вступ працівника або власника - фізичної особи на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу, крім призову працівника на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, але не більше одного року. Статтею 119 КЗпП України (в редакції на 30.04.2015 року) передбачено, що на час виконання державних або громадських обов`язків, якщо за чинним законодавством України ці обов`язки можуть здійснюватись у робочий час, працівникам гарантується збереження місця роботи (посади) і середнього заробітку. \~Працівникам, які залучаються до виконання обов`язків, передбачених законами України «Про військовий обов`язок і військову службу» і «Про альтернативну (невійськову) службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», надаються гарантії та пільги відповідно до цих законів. Згідно з ч. 3 даної статті, за працівниками, призваними на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи, посада і компенсується із бюджету середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, в яких вони працювали на час призову, незалежно від підпорядкування та форми власності. Виплата таких компенсацій із бюджету в межах середнього заробітку проводиться за рахунок коштів Державного бюджету України в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15.01.2015 року, який набрав чинності 08 лютого 2015 року, було внесено зміни до ст. 39 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та абз. 1 ч. 2 даної статті викладений наступним чином: «за громадянами України, які призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийняті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада), середній заробіток на підприємстві, в установі, організації незалежно від підпорядкування та форми власності, місце навчання у навчальному закладі незалежно від підпорядкування та форми власності та незалежно від форми навчання». Як убачається з листа Міністерства оборони України № 322/2/8417 від 01 жовтня 2015 року, відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону в Україні» з моменту оголошення Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» від 17 березня 2014 року № 303/2014, в Україні настав особливий період. Скасування особливого періоду буде здійснено окремим Указом Президента України «Про демобілізацію» після стабілізації обстановки на сході України. Оскільки на час звільнення позивача 29 квітня 2015 року, в Україні, згідно з Указом Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 діяв особливий стан та на спірні правовідносини поширювались вимоги ч. 3 ст. 119 КЗпП України [PERSON] призвано на строкову службу, а не на військову службу за призовом під час мобілізації та його звільнення було здійснено з належних та законних підстав, а також посилання на те, що судом застосовано Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції від 11 червня 2015 року, який не діяв на час виникнення спірних правовідносин, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби та питань соціального захисту громадян України, які проходять військову службу під час особливого періоду» № 116-VII від 15 січня 2015 року, набрав чинності саме 08 лютого 2015 року, тобто до звільнення позивача з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» та даним Законом передбачено, що за громадянами України, які призвані в тому числі на строкову військову службу, у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не більше одного року, зберігаються місце роботи (посада) та середній заробіток на підприємстві. Крім того, постановою Кабінету Міністрів України № 811 від 04 листопада 2015 року, внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 4 березня 2015 року № 105 «Про затвердження Порядку виплати компенсації підприємствам, установам, організаціям у межах середнього заробітку працівників, призваних на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятих на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, а також працівникам, які були призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом» та встановлено, що дія цієї постанови поширюється на громадян України, які починаючи з 11 червня 2015 р. були призвані на строкову військову службу, а також призвані на військову службу під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби у зв`язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу у зв`язку з прийняттям на військову службу за контрактом. Таким чином, судом встановлено, що відповідно до законодавства України, з 08 лютого 2015 року категорії громадян, призваних на строкову військову службу на особливий період, середній заробіток на підприємстві зберігався на загальних підставах, а, починаючи з 11 червня 2015 року підприємствам, установам та організаціям здійснюється компенсація заробітку за рахунок державного бюджету, а тому, оскільки позивача було звільнено з порушенням вимог КЗпП України, з відповідача на його користь підлягає стягненню також середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30 квітня 2015 року по 08 вересня 2016 року (341 дні) в розмірі 137641,24 грн., розрахунок якого суд вважає вірним (403,64 середньоденна заробітна плата * 341 день вимушеного прогулу =137641,24 грн.). Посилання представника відповідача, що призов позивача на військову проводився на підставі Указу Президента України від 17 лютого 2015 року «Про строки проведення чергових призовів, чергові призови громадян України на строкову військову службу та звільнення в запас військовослужбовців у 2015 році», в якому відсутні гарантії щодо збереження робочого місця та середнього заробітку за працівниками, які призиваються на строкову службу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки це є лише припущенням відповідача. Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, оскільки безпосередньо після звільнення 30 квітня 2015 року позивач проходив військову службу, тобто не мав можливості звернутися до суду з позовом з поважних причин. Аналізуючи зібрані в справі докази, в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими,що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України необхідно стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 1927 грн. 20 коп. (1% відсоток ціни позову за майновими вимогами 1376 грн. та за позовну вимогу немайнового характеру в розмірі 551,20 грн.). На підставі викладеного,

Outcome: approved