Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 23 вересня 2014 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав у відповідача житловий будинок [ADDRESS]. В зв'язку з продажем [PERSON], який не проживає в будинку, зобов'язався знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 23 грудня 2014 року, проте зобов'язання не виконав. Водночас реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. В зв'язку з цим [PERSON] просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування належним йому житловим будинком. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, проте через канцелярію суду надав письмову заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, проте надіслав на адресу суду телеграму про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає повністю. Оскільки матеріали справи містять достатньо відомостей про права та взаємовідносини сторін, а тому суд вважав можливим розглядати справу без участі осіб, що беруть участь в розгляді справи. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до висновку про можливість застосування передбачених ст. 174 ЦПК України наслідків визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання не суперечить вимогам закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. В судовому засіданні встановлено, що 23 вересня 2014 року на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, реєстр. №674 позивач придбав у відповідача житловий будинок [ADDRESS]. В зв'язку з продажем [PERSON] зобов'язався знятися з реєстраційного обліку за вказаною адресою до 23 грудня 2014 року (п. 15 договору купівлі-продажу), проте зобов'язання не виконав. Водночас реєстрація відповідача в будинку створює позивачу перешкоди в користуванні та розпорядженні власністю. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ч.ч. 1-2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно роз'яснень, які надав Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 34 постанови №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР. У зв'язку із цим під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. З врахуванням наведеного суд вважає, що [PERSON] з відчуженням належного йому будинку втратив право на користування цим майном, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved