Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

В серпні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований у спірному будинку, але з 2006 року в будинку не проживає, комунальні послуги не сплачує, речі відповідача у будинку відсутні. У добровільному порядку відповідач не припинив свою реєстрацію, чим порушує права позивача, як власника будинку, тому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням у спірному будинку. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягала на задоволені позову та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення. Представник позивача в судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову, зазначила, що позивач власник будинку, відповідач тривалий час в будинку не проживає та не є його власником, комунальні послуги не сплачує, речі у будинку відсутні, місце його перебування нее відомо. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони є сусідами позивача, відповідач є онуком позивача, поки навчався проживав у баби, а вже багато років з 2006 року не проживає у будинку, речей його не бачили. Свідки підтвердили, що приймали участь у складанні акту разом з головою КСН «Парковий» про не проживання відповідача у будинку. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права та обов'язки сторін, справа розглянута у відсутності відповідача при заочному розгляді, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що відповідно до рішення виконкому Жовтневої районної ради м.Маріуполя від 14.02.1996 року щодо включення до складу домоволодіння будівель позивач є власником будинку [ADDRESS] на підставі договору на право забудівлі від 09.05.1060 року, реєстр 6978, та на підставі свідоцтва про право власності про спадщину за законом від 17.12.1996 року на ? частку після смерті чоловіка [PERSON], яка належала йому у спільному майні, набутого подружжям за час шлюбу. Таким чином позивач є власником будинку в цілому. Відповідно до технічного паспорту на будинок [ADDRESS] власником будинку в цілому зазначено позивача [PERSON], загальна площа будинку складає 81,3 кв.м., житлова 44,8 кв.м. , будинок складається з чотирьох жилих кімнат. Згідно домової книги на будинок [ADDRESS] в м.Маріуполі відповідач [PERSON] зареєстрований в будинку з 02.04.2004 року. Відповідно до акту, складеного КСН «Парковий», № 6 від 29.07.2015 року власником будинку [ADDRESS] є [PERSON], у будинку зареєстровані син [PERSON] та онук [PERSON], який з 2006 року не проживає у зазначеному будинку. Відповідно до вимог ч.2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд тв. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однією з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні" Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, покази свідків, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад дев'ять років у спірному будинку не проживає, права власності на будинок не має, втратив право користування спірним будинком, тому позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved