Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-12 00:00:00

[PERSON] (позивач) звернулась до суду з вказаним позовом, і свої вимоги мотивує тим, що з 22.09.2007 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (відповідач). Шлюб зареєстровано виконкомом Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, актовий запис № 17. Від шлюбу мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. У зв`язку з тим, що спільне життя між сторонами не склалося, у них різні погляди, втрачено почуття любові та взаємоповаги, подружні стосунки не підтримуються, позивач просить суд розірвати вказаний шлюб, а також, у зв`язку з неприйманням відповідачем участі в утриманні їх спільних дітей, позивач просить стягувати з відповідача аліменти на утримання двох доньок, до досягнення ними повноліття у розмірі 700 грн. на кожну, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову до суду. Позивач у попередньому судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у попередньому судовому засіданні позов визнав повністю. У зв'язку із визнанням відповідачем обставин, які наведені позивачем у позовній заяві на підтвердження своїх вимог, суд вважає, що ці обставини не підлягають доказуванню і оцінює їх як достовірні докази. Згідно з ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 роз`яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Суд, дослідивши матеріали справи, пересвідчившись, що визнання відповідачем позову не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність неповнолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Так, судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 22.09.2007 року, шлюб зареєстровано виконкомом Коровинської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, актовий запис № 17, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб (а.с. 5). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх доньок: [PERSON], яка народилась [INFO] року (свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а. с. 6)) та [PERSON], яка народилась [INFO] року (свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а. с. 7)). Відповідно до обставин, викладених у позовній заяві, які відповідачем визнано безумовно, причиною розірвання шлюбу є небажання сторонами будувати у подальшому сімейні стосунки, сторони втратили один до одного почуття поваги та любові і такі поновлювати не бажають, протягом тривалого періоду часу не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу, які визнані відповідачем повністю, підлягають задоволенню, оскільки вказане є дійсною волею сторін. Що стосується вимог позивача про стягнення аліментів на утримання двох малолітніх доньок, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Крім того, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Оскільки [PERSON], [INFO] р.н., та [PERSON], [INFO] р. н., проживають разом з матір'ю, самостійного заробітку не мають, відповідач є їх батьком, працездатний, має мінливий, нерегулярний дохід, що повністю визнається останнім, то відповідно до ст. 180 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з нього аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей, до досягнення ними повноліття у розмірі 700 грн. на утримання кожної щомісячно. Згідно ст. 367 ЦПК України, необхідно допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 640,00 грн., та на користь держави судовий збір в розмірі 640,00 грн..

Outcome: approved