Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

В березні 2016 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 12 липня 2014 року в м. Чорткові Тернопільської області. В шлюбі дітей немає. З відповідачем разом не проживають з червня 2015 року, спільного господарства вони не ведуть. Відповідач проявляв подружню невірність, через що між ними постійно виникали сварки, під час яких ображав її, намагався застосовувати фізичну силу. Просить розірвати шлюб, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]». Позивачка [PERSON] позов підтримує, просить його задовольнити, миритися не бажає. Суду пояснила, що негативна поведінка відповідача та образи з його боку привели до розірвання шлюбу. Вона проживає з іншим чоловіком, з яким має намір створити нову сім'ю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчать повідомлення про виклик в судове засідання. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 12 липня 2014 року, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №154, про що свідчить свідоцтво про шлюб. За час спільного проживання належної сім'ї не склалося. Сторони разом не проживають з червня 2015 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Між ними виникали сварки та скандали через прояв відповідачем подружньої невірності та образи з його боку. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved