Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

В липні 2019р. заявник [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаною заявою, заінтересована особа: Facebook Inc., в якій просив суд: - встановити факт, що поширена інформація, що «…[PERSON] - одна з ключових персон у функціонуванні Офісу контрабанди, яка забезпечує його прикриття з боку Генпрокуратури…», якою встановлена участь заявника в діяльності злочинної організації, яка здійснює контроль та координацію незаконного переміщення нафтопродуктів, цигарок, елітних автомобілів, товарів широкого вжитку, спирту, селітри, кокаїну через митний кордон України третіми особами та має назву: «[INFO]», яка висвітлена в публікації під заголовком «[INFO]», яка розміщена [INFO] о 19 год. 45 хв. на сторінці «Facebook» за адресою [INFO] є недостовірною. Свою заяву, заявник [PERSON] обґрунтовував тим, що [INFO] р . на сторінці в соціальній мережі «Facebook», яка має назву [INFO] за адресою [INFO] під заголовком «[INFO]» була розміщена, відносно заявника недостовірна (неправдива) інформація, в якій зазначається, що заявник входить до групи осіб які здійснюють контроль та координацію системної контрабанди в Україні. Зокрема наведено, що «…Злочинний синдикат складається з топ-чиновників…», «….та діє під опікою довірених осіб керівництва країни. Дякуючи власним інсайдам, ми називаємо їхні імена та розкриваємо схеми - розкажемо, як вони "заробляють" мільярди. За отриманими нами даними, збитки держбюджету від роботи Офісу складають біля 28 мільярдів гривень, не враховуючи профіту від постачання наркотиків …», а також відомості про те, що «…[PERSON] - одна з ключових персон у функціонуванні Офісу, яка забезпечує його прикриття з боку Генпрокуратури . Він очолює Департамент нагляду за додержанням законів у кримінальному проваджені та координації правоохоронної діяльності ГПУ….». Наведені відомості мають характер фактичних даних, позбавлених оціночного судження. На думку заявника, з тексту публікації вбачається його участь в діяльності злочинної організації з координації та контролю за незаконним переміщенням товарів, цінностей та інших предметів через митний кордон України, працюючи при цьому на посаді начальника Департаменту нагляду за додержанням законів у кримінальному провадженні та координації правоохоронної діяльності Генеральної прокуратури України. Відповідна інформація була поширена через соціальну мережу «Facebook», а в подальшому розміщена шляхом репосту на інформаційному ресурсі « АНТИКОР - национальный антикоррупционный портал» за адресою в мережі «Інтернет»: [INFO]. На думку заявника, зазначена інформація порушує його немайнові права, зачіпає його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки створює враження його причетності до протиправної діяльності, створює помилкове уявлення у необмеженої кількості осіб про нього, як злочинця, спроможного до вчинення кримінальних правопорушень. Крім того, жодним судовим рішенням, прийнятим на території України, що набрало законної сили, не встановлено та не доведено вчинення ним зазначених в статті кримінальних правопорушень. На думку сторони заявника поширення цієї недостовірної інформації відносно нього призвели до порушення передбачених ст. ст. 297, 299 ЦК України особистих немайнових прав заявника, які підлягають захисту в судовому порядку. Оскільки встановити особу, яка поширила відносно заявника, зазначену вище інформацію не можливо, заявник вимушений був в порядку ч. 4 ст. 277 ЦК України звернутись до суду з вказаною заявою для захисту свого права. Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 23 липня 2019р. відкрито провадження по справі в порядку окремого провадження. В судовому засіданні представник заявника підтримав подану заяву та просив суд її задовольнити, з підстав, наведених в заяві. Заінтересована особа в судове засідання не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, розглянувши подані докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заява, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення заяви по суті, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 3 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. У відповідності з ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. В свою чергу ст. 34 Конституції України передбачено, що кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір. Разом з тим відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Статтею 297 ЦК України, визначено, що кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі. Відповідно до ч. 4 ст. 277 цього Кодексу, якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови № 1 від 27 лютого 2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судовий захист гідності, честі та ділової репутації внаслідок поширення про особу недостовірної інформації не виключається і в разі, якщо особа, яка поширила таку інформацію, невідома (наприклад, при направленні анонімних або псевдонімних листів чи звернень, смерті фізичної особи чи ліквідації юридичної особи, поширення інформації в мережі Інтернет особою, яку неможливо ідентифікувати, тощо). У такому випадку суд вправі за заявою заінтересованої особи встановити факт неправдивості цієї інформації та спростувати її в порядку окремого провадження. Така заява розглядається за правилами, визначеними розділом IV ЦПК. Судом встановлено, що заявник [PERSON] займає посаду начальника департаменту нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України. Відповідно до Положення про Департамент нагляду у кримінальному провадженні Генеральної прокуратури України, затвердженого наказом Генеральної прокуратури № 425 від 28 грудня 2015р., завданнями департаменту є процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, участь у судовому провадженні, у тому числі підтримання державного обвинувачення у кримінальних провадженнях, досудове розслідування в яких здійснюється слідчими центральних апаратів Національної поліції України, Служби безпеки України, Державної фіскальної служби України, нагляд за додержанням законів при провадженні оперативно-розшукової діяльності підрозділами центральних апаратів Національної поліції України,Служби безпеки України, Державної фіскальної служби України, Державної прикордонної служби України, нагляд за додержанням законів правоохоронними органами при прийманні, реєстрації, розгляді та вирішенні заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, у тому числі в частині своєчасного внесення відомостей щодо них до Єдиного реєстру досудових розслідувань тощо. Відповідно до статті 543 Митного кодексу України безпосереднє здійснення державної митної справи покладається на органи доходів і зборів. Відповідно до положення про Державну фіскальну службу України, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21 травня 2014р. за №236 ним є Державна фіскальна служба України. Територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, і підпорядковується йому є митниця. Законом України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014р., органи прокуратури позбавлені державного нагляду, крім нагляду за додержанням законів при виконанні судових рішень у кримінальних справах, а також при застосуванні інших заходів примусового характеру, пов`язаних з обмеженням особистої свободи громадян та нагляду за додержанням законів органами, що провадять оперативно-розшукову діяльність, дізнання, досудове слідство. З матеріалів справи вбачається, що [INFO] о 19 год. 45 хв. в мережі «Інтернет» в статті під назвою: «[INFO]» в публікації під заголовком «[INFO]» на сторінці в соціальній мережі «Facebook» за адресою [INFO] , була поширена відносно заявника наступна інформація, а саме: «…[PERSON] - одна з ключових персон у функціонуванні Офісу контрабанди, яка забезпечує його прикриття з боку Генпрокуратури … ». Здійснення переміщення через митний кордон України поза митним контролем або з приховуванням від митного контролю предметів, зазначених у публікації не пов`язана з виконанням контрольних функцій щодо порядку переміщення товарів через митний кордон України, не пов`язано з професійною діяльністю заявника. Відповідно до частин 1, 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Поширена інформація не є оціночним судженням в розумінні ст. 30 Закону України «Про інформацію», оскільки містить фактичні дані про дії конкретно заявника та є можливість перевірити його висловлювання на предмет відповідності їх дійсності. У публікації йде мова про протиправні діяння заявника, а також вживається фактичне твердження про те, що заявник скоїв злочини (кримінальні правопорушення). Разом з цим відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою вчиненні злочину не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. У ч. 1, 2, 5 ст. 17 КПК України зазначено, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Поводження з особою, вина якої у вчиненні кримінального правопорушення не встановлена обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, має відповідати поводженню з невинуватою особою. Презумпцію невинуватості необхідно розглядати в загально правовому і процесуальному значеннях. Як загально правова вимога вона визначає положення особи в суспільстві. Хоча цей принцип сформульований як кримінальний процесуальний, однак його дія виходить за рамки лише кримінального процесу. Презумпція невинуватості - це вимога закону, що звернена до всіх громадян, посадових осіб, державних і громадських організацій, до суспільної думки в цілому. Такої позиції дотримується і Європейський Суд з прав людини, що у своєму рішенні від 10 лютого 1995р. у справі «Аллене де Рібермон проти Франції» підкреслив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості є значно ширшою: він обов`язковий не лише для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших органів держави. У найзагальнішому вигляді правило презумпції невинуватості означає, що особа може бути визнана винуватою у вчиненні злочину і покарана лише за умови, що її вина буде доведена в передбаченому законом порядку і встановлена обвинувальним вироком суду. Тобто, праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та Протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві. Як зазначено в рішеннях Європейського суду з прав людини (справи Лінгенса, Де Гаєс і Гійзельс , Гудвіна, Прагер і Обершлік) свобода вираження поглядів, гарантована п. 1 ст. 10, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов реалізації кожної особи. За умови додержання п. 2 свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій. Такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких «демократичне суспільство» неможливе. Згідно довідки, наданої заявником, він до кримінальної відповідальності не притягувався, обмежень або судимостей не має. Із аналізу публікації «[INFO]», розміщеної [INFO] на сторінці мережі «Facebook» за адресою [INFO] ., встановити її авторство судом не уявляється можливим, оскільки не можливо ідентифікувати автора. Відомості про особу/особи, яка створила/створили та здійснює наповнення інформацією сторінки «[INFO]» невідомі. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звзяок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що подана заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved