Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вищенаведеним позовом. В позовній заяві позивачка посилається на те, що з відповідачем вони одружилися [INFO] . У шлюбі [INFO] у них народився син [PERSON] . Сімейне життя між ними поступово погіршувалося, кожен з них мав діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, у них почастішали сварки, що в кінцевому результаті призвело до припинення шлюбних відносин. Рішенням Городенківського районного суду від 17.01.2018 року, яке набрало законної сили, шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, неповнолітню сина [PERSON] залишено проживати біля позивачки. Оскільки добровільно утримувати сина відповідач не бажав, рішенням Городенківського районного суду від 10.05.2017 року було визначено сплату аліментів відповідачем в користь позивачки на утримання сина у твердій грошовій сумі у розмірі 900 грн. щомісячно. Цих коштів не достатньо для утримання дитини та забезпечення їй нормального рівня життя. Згідно з вимогами діючої ч.2 ст.182 СК України в редакції Закону № 2037-VIII від 17.05.2017, який набув чинності 08.07.2017, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Син [PERSON] навчається у 1 класі загальноосвітньої школи. Він потребує збалансованого харчування, вітамінів, добротного одягу та взуття, літератури. Крім переліченого, [PERSON] має вроджену ваду серця, у зв`язку з чим йому визначили інвалідність. Йому двічі проводилися операції, після яких синові рекомендована спеціальна програма реабілітації, яка вимагає спеціального харчування, масажів, фізпроцедур, санаторно-курортного лікування. На все це позивачка витрачає великі суми грошей. Відповідач обмежується виключно сумою аліментів, які сплачує невчасно. Відповідач фізично здоровий, працездатний, інших утриманців не має. Відповідач постійно працює у м. Києві на будівництві та отримує регулярний дохід, розмір якого позивачці не відомий. Він має можливість надавати матеріальну допомогу їхньому синові, однак добровільно цього не робить. З листопада 2018 року аліменти не сплачує. Саме це змусило позивачку звернутися до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів на утримання доньки. Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] , зареєстроване місце проживання якого згідно повідомлення Росохацької сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області № 334 від 01.04.2019, - [ADDRESS] , в судові засідання призначені на 25.06.2019 та 20.08.2019 не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, однак від відповідача до суду повернулися поштові конверти без вручення з відміткою " не проживає". Крім того, відповідач повідомлявся через оголошення на офіційній сторінці веб-порталу Городенківського районного суду Івано-Франківської області, про причини неявки суд не повідомив. Клопотання про відкладення розгляду справи 20.08.2019 від відповідача до суду не надходило. Передбачених ч.1 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17 січня 2018 року по справі № 342/1188/17 (провадження 2/342/109/2019), яке набрало законної сили 19.02.2018, розірвано шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрований 28.10.2011 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області, актовий запис № 81; неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , залишено проживати біля матері [PERSON] . Те, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 17 січня 2012 р. виконкомом Виноградської сільської ради Городенківського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 1 від 17.01.2012. Конституцією України визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2017 року по справі № 342/318/17 (провадження 2/342/323/2019) за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів з відповідача в користь позивачки стягуються аліменти в твердій грошовій сумі на утримання сина [PERSON] , [INFO] , по 900 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1 /4 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що відповідає вимогам частини 3 статті 181 СК України. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог, обставини, визначені ст.182 СК України, суд вважає, що позов про зміну способу стягнення аліментів слід задовольнити. Виконавчий лист, виданий за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2017 року по справі № 342/318/17 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина в твердій грошовій сумі після набрання законної сили даним судовим рішенням слід визнати таким, що не підлягає виконанню, якщо відсутня заборгованість зі сплати аліментів за цим виконавчим листом. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved