Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, вказав, що вона з 07 червня 2008 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 02 жовтня 2008 року в них народилася донька [PERSON]. 03 вересня 2010 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за рішенням суду. З цього часу батько вихованням та життям доньки не цікавиться, позивач самостійно займається вихованням доньки, піклується про її фізичний та духовний розвиток, навчання, підготовку до самостійного життя. Відповідно до рішення суду від 03 лютого 2010 року відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання доньки, але матеріальної допомоги не надає. [PERSON] просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав щодо доньки - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлена належним чином. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден, проти позову не заперечує. Представник відділу опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Чубінець Т.С. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала відповідно до наданого суду висновку. Представник відділу опіки та піклування Виконавчого комітету Інгулецької районної у місті ради м. Кривого Рогу у судове засідання не з'явився. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від03.10.2017, яким ЦПК України викладеного в новій реакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу ХІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції - справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Вислухавши представника позивача адвоката [PERSON], представника відділу опіки та піклування Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Чубінець Т.С., дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що матір'ю неповнолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON], батьком - [PERSON] (а.с. 4 - копія свідоцтва про народження). [PERSON] та [PERSON] з 07 червня 2008 року перебували у зареєстрованому шлюбу, актовий запис № 220, 03 вересня 2010 року за рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу шлюб між ними був розірваний (а.с. 5 - копія рішення суду). Малолітня [PERSON] проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10 - довідка). Відповідач [PERSON] не цікавиться життям, успіхами та здоров'ям доньки, не приймає участь у її фізичному та духовному розвитку, має заборгованість по сплаті аліментів на її утримання, борг за період з 01.09.2017 року по 31.05.2017 року складає 31 965,20 (а.с. 6, 7 - довідка-розрахунок, характеристика). Все це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки. Натомість матір дитини, позивач по справі, займається навчанням і вихованням доньки [PERSON], за місцем роботи характеризується позитивно (а.с. 7, 8 - характеристики). Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню доньки, так як не піклується про неї, не займається її вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров'ям доньки. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесід з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються зазначеної справи. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 29.11.2017 року виконком вважає доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Суд вважає за необхідне прийняти його до уваги при винесенні рішення, оскільки він обґрунтований. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно ч. 6 ст. 263 ЦПК України, якщо одна із сторін визнала пред'явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд бере до уваги той факт, що відповідач відповідно до поданої ним заяви від 11.01.2018 року визнав позов повністю та не заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно його доньки. Тому, враховуючи письмові докази по справі, суд вважає, що є підстави для позбавлення відповідача [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно доньки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 640,00грн., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 17).

Outcome: approved