Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

До Суворовського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Наталії Мирославівни в якій просить: -Визнати спадщину після смерті [PERSON] , що складається з двокімнатної квартири загальною площею - 42,7 кв.м., житловою площею - 28,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , відумерлою. -Визнати за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради право власності на квартиру загальною площею - 42,7 кв.м., житловою площею - 28,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . -Витребувати з незаконного володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру [ADDRESS] . -Стягнути з [PERSON] ( [ADDRESS] РНОКПП: [NUMBER] ) на користь Одеської міської ради (м. Одеса, пл. Думська, 1, тел.:779-13-20 код ЄДРПОУ: 26597691) судовий збір у розмірі 2881,50 грн. (дві тисячі вісімсот вісімдесят одну) гривню 50 коп. -Встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 40961499 від 06.05.2018 року, прийнятого державним реєстратором Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Наталією Мирославівною, а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру загальною площею - 42,7 кв.м., житловою площею - 28,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що 12.12.2017 року Суворовським районним судом м. Одеси постановлено рішення у цивільній справі № 523/16955/17-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом, яким позов задоволено. Визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . 05.05.2018 року на підставі вищевказаного рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року державним реєстратором Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Наталією Мирославівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40961499 від 06.05.2018 року, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . 16.07.2019р. року апеляційним судом Одеської області постановлена ухвала, якою апеляційна скарга Одеської міської ради задоволена, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року скасовано, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено. Щодо визнання спадщини відумерлою та про визнання права власності на спірку квартиру представник позивач зазначає наступне. [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири загальною площею - 42,7 кв.м., житловою площею - 28,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , [ADDRESS] частини якої належала померлому [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.01.2001 року № [NUMBER] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради, інші 2/3 частини вищевказаної квартири належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 15.03.2012 року після смерті його дружини [PERSON] та свідоцтва про права на спадщину за законом від 30.11.2012 року після смерті його дочки [PERSON] . Згідно з довідками форми А (картка прописки), форми Б (поквартирна картка), адресної картки особи та картки реєстрації особи, які видані департаментом адміністративних послуг Одеської міської ради 13.02.2019 року, [PERSON] , з 04.01.1973 року був зареєстрований та проживав у вищевказаній квартирі разом з дружиною та дочкою до їх смерті ( [INFO] та 30.11.2012 року відповідно), а з грудня 2012 року по 04.05.2017 року проживав один. При цьому [PERSON] у період, з 03.12.2012 року по час смерті, перебував на обліку в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Суворовського району м. Одеси», як одинока, проживаюча самотньо людина. Представник позивача вказує на те, що при розгляді справи № 523/16955/17-ц судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що Четвертою одеською державною нотаріальною конторою за заявою [PERSON] відкрита спадкова справа щодо майна померлого [PERSON] , однак, 30.10.2017 року листом № 4813/02-14 Четвертою одеською державною нотаріальною конторою було повідомлено [PERSON] про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки [PERSON] не було надано нотаріусу документів, підтверджуючих родинні відносини, а також правовстановлюючі документи на спадкове майно та документи, підтверджуючі факт перебування померлого на утриманні. Стосовно витребування майна з незаконного володіння відповідачки, представник позивача зазначає про те, що територіальна громада міста Одеси з часу відкриття спадщини набула речові права на відумерлу квартиру - право володіння та право користування нею і, відповідно, право на захист цих прав, а спірне майно вибуло з володіння територіальної громади міста Одеси поза її волею на підставі рішення суду, яке в подальшому скасовано, територіальна громада міста Одеси в особі Одеської міської ради зобов`язана витребувати з незаконного володіння [PERSON] квартиру [ADDRESS] відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України. Оскільки, відповідачка [PERSON] не визнає право власності Одеської міської ради на квартиру [ADDRESS] , Одеська міська рада змушена звернутись до суду з позовом. В судове засідання представник позивача Одеської міської ради - Балюк Б.О. не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений судом належним чином, надав до суду письмову заяву в якій позовні вимоги підтримав, просив розгляд справи у його відсутність. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Третя особа державний реєстратор Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Н.М. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена судом належним чином,про причини неявки суду не повідомила. У зв`язку з викладеним, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача, яка була повідомлена належним чином про час і місце розгляду справи, так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280-282 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає про те, що позов є обґрунтований, є доказаним, тому підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено про те, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області та складено відповідний актовий запис № 4924 (а.с.65,), а також Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть № 00022503873 від 02.04.2019р. (а.с.31-33). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, що складається з двокімнатної квартири загальною площею - 42,7 кв.м., житловою площею - 28,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] , 1/3 частини якої належала померлому [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.01.2001 року № [NUMBER] , виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (а.с.35), інші 2/3 частини вищевказаної квартири належали спадкодавцю на підставі свідоцтва про права на спадщину за законом від 15.03.2012 року після смерті його дружини [PERSON] та свідоцтва про права на спадщину за законом від 30.11.2012 року після смерті його дочки [PERSON] (а.с.37,39), що також підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав № 33788573 від 10.04.2012р. (а.с.36) та Витягом про державну реєстрацію прав № 33788433 від 10.04.2012р. (а.с.38). З матеріалів справи вбачається про те, що [PERSON] , у період з 04.01.1973 року був зареєстрований та проживав у вищевказаній квартирі разом з дружиною та дочкою до їх смерті (з 15.03.2012 року по 30.11.2012 року відповідно), а з грудня 2012 року по 04.05.2017 року проживав один, що підтверджується довідками форми А (картка прописки), форми Б (поквартирна картка), адресної картки особи та картки реєстрації особи, виданими департаментом адміністративних послуг Одеської міської ради 13.02.2019 року (а.с.45-54). Судом встановлено, та з матеріалів справи вбачається про те, що [PERSON] з 03.12.2012 року по час смерті перебував на обліку в КУ «Територіальний центр соціального обслуговування Суворовського району м. Одеси», як одинока, проживаюча самотньо людина, що підтверджується заявою від грудня 1996р (а.с.55), актом обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина, який потребує соціального обслуговування (надлання соціальних послуг) (а.с.56-61). В матеріалах справи міститься копія спадкової справи за № 457/2017, щодо майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с.121-125) з якої вбачається про те, що 16.05.2017р. [PERSON] звернулася до Четвертої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини (а.с.122). Однак, 30.10.2017 року листом № 4813/02-14 Четвертої Одеської державної нотаріальної контори було повідомлено відповідачку [PERSON] про відмову у видачі їй свідоцтва про право на спадщину, оскільки відповідачка [PERSON] не було надано нотаріусу документів, підтверджуючих родинні відносини, а також правовстановлюючі документи на спадкове майно та документи, підтверджуючі факт перебування померлого на її утриманні (а.с.128). Судом встановлено про те, що рішенням Суворовським районним судом м. Одеси від 12.12.2017 року у цивільній справі № 523/16955/17-ц позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом -задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] , ІН [NUMBER] , право власності на квартиру [ADDRESS] , загальною площею 42,7 кв.м., житловою площею 28,0 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] (а.с.17-18). З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 178376017 від 22.08.2019р. вбачається про те, що 05.05.2018 року на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року державним реєстратором Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Наталією Мирославівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40961499 від 06.05.2018 року, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.19-26). Постановою апеляційного суду Одеської області від 16.07.2019р. апеляційна скарга Одеської міської ради - задоволена (а.с.26-29). Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року скасовано. В задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування за законом відмовлено (а.с.26-29). Відповідно до ст. 11 ЦК цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: інші юридичні факти. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до частин 1-3 ст. 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. З цієї норми права випливає, що у разі наявності вказаних умов, на підставі рішення суду спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. До звернення з заявою про визнання спадщини відумерлою і набрання законної сили відповідним рішенням суду у територіальної громади існує законний інтерес, заснований на правових нормах, що регулюють правовідносини щодо підстав набуття і припинення права власності після смерті особи, у якої відсутні спадкоємці. Цей інтерес (законні очікування) полягає у прагненні органу місцевого самоврядування набути право власності на відумерлу спадщину. Паралельно з цим інтересом у територіальної громади існує обов`язок звернутися до суду з заявою про визнання спадщини відумерлою. З метою захисту цього законного інтересу законодавцем передбачені в ч. 5 ст. 1277 та ст. 1283 ЦК України, що спадщина, не прийнята спадкоємцями, охороняється до визнання її відумерлою відповідно до статті 1283 цього Кодексу. Охорона спадкового майна здійснюється в інтересах територіальної громади з метою збереження його. Отже, вказаний охороняємий законом інтерес, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, є об`єктом судового захисту. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. ( частини 1 і 2 ст. 3 ЦПК України) Відповідно до ст. ст. 5, 140 і 143 Конституції України передбачено, що народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Територіальна громада міста безпосередньо або через утворені органи місцевого самоврядування управляють майном, що є в комунальній власності. Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини. Виконуючи вказаний обов`язок, з метою захисту майнового права і законного інтересу громади м. Одеси представник Одеської міської ради звернувся до суду з позовними вимогами. Відповідно до статті 338 ЦПК України суд, встановивши, що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону. Суд враховуючи, що відсутні спадкоємці [PERSON] за заповітом і за законом, а також враховуючи те, що рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12.12.2017 року, яким визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] скасовано, заява про визнання спадщини відумерлою подана після спливу одного року з часу відкриття спадщини, суд вважає про те, що наявні підстави для задоволення позовної заяви Одеської міської ради. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Вказана обставина є підставою для визнання за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру [ADDRESS] . Щодо позовної вимоги про витребування з незаконного володіння зазначеної квартири. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: 1) визнання права; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення . Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Право на відумерлу спадщину регулюється Книгою 6 ЦК - Спадкове право і знаходиться у главі 87 - Здійснення права на спадкування. Вказане право виникає із специфічних, виключних спадкових відносин і прирівнюється до спадкування за законом. В даному випадку територіальна громада міста Одеси на час укладання вказаного договорів відчуження спірної квартири остаточно не набула права власності на цю квартиру, захист її права не може здійснюватись шляхом віндикаційного позову. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Відповідно статті 388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власності на спірну квартиру зареєстровано за відповідачем, що підтверджується витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно зі статтею 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права відповідно до положень глави 29 ЦК України, в тому числі і на витребування цього майна від добросовісного набувача. Однією із підстав, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 червня 2015 року у справі N 6-251 цс 15, яка згідно з вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України повинна бути врахована судом при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин. Щодо втручання держави в право на мирне володіння своїм майном, зокрема, й позбавлення особи права власності на майно шляхом його витребування на користь держави загалом є предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол, Конвенція), що ратифікований Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року. У практиці ЄСПЛ, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 7 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати, аналізуючи сумісність втручання в право особи на мирне володіння майном з гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи можна вважати втручання законним; чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; чи такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) є пропорційним визначеним цілям. Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону - нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним щодо застосування та наслідків дії його норм. Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення суспільного, публічного інтересу, за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому ЄСПЛ у питаннях оцінки «пропорційності», як і в питаннях наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою достатньо широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не ґрунтується на розумних підставах. З огляду на характер спірних правовідносин, обставини справи, правові норми, втручання держави в право [PERSON] на мирне володіння майном не суперечить критеріям правомірного втручання в це право, сформульованим в усталеній практиці ЄСПЛ. Так, витребування майна з володіння відповідача відповідає критерію законності: витребування здійснюється на підставі норм статей 387, 388, 396 ЦК України, у зв`язку з визнанням спірної квартири відумерлою спадщиною (ст. 1277 ЦК України) та визнанням права власністю територіальної громади міста Одеси на спірну квартиру (ст. 392 ЦК України). За таких підстав, суд вважає про те, що необхідно витребувати з володіння [PERSON] на користь територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради квартиру [ADDRESS] , оскільки територіальна громада міста Одеси з часу відкриття спадщини набула речові права на відумерлу квартиру - право володіння та право користування нею, однак спірна квартира вибула з володіння територіальної громади міста Одеси поза її волею на підставі рішення суду, яке в подальшому було скасовано. Щодо встановлення порядку виконання рішення, відповідно до якого після набрання ним законної сили, це рішення є підставою для скасування рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Відповідно до ч. 1 ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 р. № 1952-IV у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. 05.05.2018 року державним реєстратором Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Наталією Мирославівною прийнято рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 40961499 від 06.05.2018 року, за яким право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] . За таких підстав, суд приходить до висновку про те, що необхідно встановити порядок виконання рішення суду, відповідно до якого після набрання ним законної сили це рішення є підставою для Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради для скасування: рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу) індексний номер: 40961499 від 06.05.2018 року, прийнятого державним реєстратором Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Н.М., а також є підставою для реєстрації за територіальною громадою м. Одеси в особі Одеської міської ради права власності на квартиру загальною площею - 42,7 кв.м., житловою площею - 28,0 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до вимог ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як по зверненню фізичних або юридичних осіб, поданому відповідно до даного Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами й іншими особами доказів, що беруть участь у справі. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 82 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При таких обставинах, позовні вимоги Одеської міської ради до [PERSON] , третя особа: Державний реєстратор Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області Буран Наталії Мирославівни про визнання спадщини відумерлою, про визнання права власності та про витребування майна з незаконного володіння підлягають задоволенню. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За таких підстав, з відповідача необхідно стягнути на користь позивача понесені судові витрати, а саме сплачений судовий збір у розмірі 2881,50 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved