Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], [PERSON], просить виділити їй із земельної ділянки площею 0,10 га, що знаходиться за адресою м. Сарни Рівненської області, вул. Подільська, 13, та перебуває у спільній сумісній власності із відповідачами, належну їй частину земельної ділянки площею 0,0637 га та припинити право спільної сумісної власності на вказану ділянку. Сторони подали заяви, згідно яких підтримали виділення земельної ділянки згідно позовних вимог позивача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду. Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Сторони володіють на праві спільної сумісної власності земельною ділянкою, що знаходиться в м. Сарни Рівненської області по Подільська, 13, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в розмірі 0,10 га згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно САС № 728347 та рішення Сарненської міської ради № 865 від 31.08.2012 року. Відповідно до положення ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із нерухомого майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Відповідно до вимог ст.370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до вимог ст. ст. 86, 87 Земельного Кодексу (далі - ЗК) України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Право спільної часткової власності може виникати зокрема за рішенням суду. Вимогами ст.89 ЗК України, встановлено, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки, зокрема, співвласників житлового будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, яки є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Варіанти поділу погоджені сторонами. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Оскільки судом встановлено можливість виділу в натурі частки майна, що є у спільній сумісній власності сторін, суд вважає за необхідне виділити позивачеві вказану частину земельної ділянки та визнати за ним право власності на зазначену частину земельної ділянки. За вказаних обставин та вимог закону суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст. 364 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22 грудня 1995 року "Про судову практику по справах по позовах про захист права приватної власності",

Outcome: approved