Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

в позові вказано, що позивач [PERSON] проживає у [ADDRESS] , що розташована на дев`ятому поверсі та належить їй на праві приватної власності на підставі запису №21052077 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 20.06.2017 року. У цьому ж будинку у власності [PERSON] знаходиться квартира [ADDRESS] використовується ФОП [PERSON] за відома та згодою власниці на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Базюк Т.М. У цій квартирі ФОП [PERSON] здійснює господарську діяльність, пов`язану із наданням туристичних послуг, що передбачають готельні послуги, шляхом надання номера (місця) для тимчасового проживання. Водночас, згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, (дата запису: 02.09.2019, номер запису: 21190000000039552), серед видів діяльності відповідача 1 є КВЕД 55.10. - діяльність готелів і подібних засобів і тимчасового розміщування та КВЕД 68.20 - Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Однак, господарська діяльність відповідача 1 за згоди і відома відповідача 2 порушує право позивача на безпечні, здорові умови проживання та створює перешкоди у користуванні своїм майном. Порушуючи ДБН В.2.2-15:2019, згідно яких заборонено розміщення хостелів та готелів, спеціалізованих закладів і підприємств, експлуатація яких може призвести до забруднення території та повітря житлової забудови і квартир з підвищенням понад допустимі рівні шуму, вібрації, ФОП [PERSON] , без попереднього відома, згоди мешканців будинку та відповідних дозволів, організувала у квартирі [ADDRESS] апарт-готель під назвою «Sky zone luxury apartment». На підтвердження вищевказаного надається інформація про апарт-готель « [INFO] », що розміщена самим відповідачем 1 у мережі інтернет на веб-платформах « [INFO] », « [INFO] », «Planet of hotels» та багатьох інших. Здаючи подобово житло в оренду для відвідувачів, ФОП [PERSON] вважається «Постачальником туристичних послуг», що узгоджується з офіційними правилами «Booking», «Airbnb», «Planet of hotels». Вказану господарську діяльність за цим місцем розташування квартири відповідач 1 належним, передбаченим і законодавством чином, не зареєструвала. Не зважаючи на те, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків, а надання приміщень у жилих будинках для потреб промислового характеру забороняється (ст. 6 Житлового кодексу України), вказана квартира [ADDRESS] являє собою не лише місце для ночівлі, а й розважальний заклад для молоді, який відвідує щоденно велика кількість людей (одночасно близько 20 осіб), і відвідувачі перебувають там до пізнього часу (зазвичай - до наступного ранку і чи обіду наступного дня), проводять різноманітні розважальні заходи із використанням звуковідтворюючої техніки та підсилюючої апаратури, які супроводжуються гучною музикою, іншим шумом, лайкою відвідувачів, постійним вживанням алкогольних напоїв, криками, співами, караоке, що не дає можливості позивачу, її сім`ї та іншим мешканцям багатоквартирного будинку [ADDRESS] належно користуватись своїм житлом. Незважаючи на те, що жилі приміщення мають використовуватись за призначенням - проживання громадян та не можуть використовуватись громадянами на шкоду інтересам суспільства, позивач зазнає порушення права на користування своїм майном через гучний шум, який утворюється від діяльності розважального закладу та доноситься безпосередньо з апарт-готелю «Sky zone», в тому числі тераси, що знаходиться на покрівлі даху будинку. Відвідувачі закладу постійно влаштовують не лише гучні вечірки, а й періодично сварки, бійки, голосні брутальні лайки у стані алкогольного сп`яніння. \~ \~ \~ \~Всупереч п. 9 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 N572, згідно яких: у приміщеннях житлових будинків і гуртожитків заборонено голосно співати і кричати, користуватися звуковідтворювальною апаратурою та іншими джерелами побутового шуму з двадцять другої до восьмої години, внаслідок діяльності відповідача 1 з прийняття відвідувачів, систематично порушується громадський порядок, тиша та спокій позивача і мешканців будинку [ADDRESS] в нічний час, що супроводжується значним перевищенням норм допустимого шуму. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та надав перед судом пояснення про те, що відповідачі відкрили на останньому поверсі будинку готель і розважальний заклад та надають туристичні послуги; в нічний час шум від криків і водогону та очисного обладнання; в квартирі спа-басейн; позивач не може спати в квартирі та переїхала до батьків; в зимовий час працює гідро-масаж; позивач зверталась в поліцію два роки; з поліції взяли меншу частину документів, що подали до суду; позивач живе у батьків; шуміли в квартирі відповідача ті, кому її було здано в користування; особисто відповідачі не шуміли, але вони здали в користування квартиру тим, хто шумів; позивачка позбавлена можливості проживати в її квартирі, а чи квартира в її власності значення не має; відповідачі не довели, що квартира, яку позивач називає своєю належить їй на праві власності; в басейні одночасно перебуває 10 чоловік і він може провалити панелі; на терасі стоїть мангал; моральна шкода за те, що позивач не може проживати в квартирі. В судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що не проживає в її квартирі; по сусідству п?янки та гулянки; кожної ночі дзвонила по три рази в поліцію; не могла там вагітною жити; шум починається з 12 години; по інформації з сайту там має бути дві особи, а по факту 15; шум лунає до ночі; грає музика, танцюють люди; дозволу на це не давала. В судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що файли не завірені і не відповідають вимогам до електронних доказів; копії файлів позивачем не було надано відповідачу і ця обставина навіть не заперечується, хоча обов?язком позивача є надання суду доказу вручення електронних файлів відповідачу зазначена дія спрямована на неможливість здійснити перевірку автентичності файлів та позбавлення відповідача можливості надати спростування; раніше позивачка визнала факт підроблення листа в частині підпису відсутньої в Україні особи, а тому вона вводить суд в оману умисно, за що передбачена відповідальність, а не встановлення обставин; права власності у позивача немає і доказу про обставину власності позивача її представник не надав, а від суду умисно приховує, що позивачка не є власником квартири; позивач вказує, що квартира відповідача здається в оренду, отже позивач визнає, що відповідачі не вчиняють будь-яких дій ні в квартирі, ні щодо позивача; відповідачі не несуть відповідальність за дії будь-яких третіх осіб; позивачем не доведено, що за змістом закону відповідачі відповідають за дії третіх осіб; способи захисту, вказані в позові є помилковими; є судове рішення, що набрало законної сили, в якому вказано, що відповідачі не вчиняли будь-яких дій, які вказані в позові; за рішенням Верховного Суду, якщо притягнення до адміністративної відповідальності скасовано, то цивільної відповідальності за цими обставинами не наступає; будь-які будівельні норми не порушено; відсутнє неправомірне діяння будь-кого з відповідачів; відсутній правовий зв?язок між незадоволенням позивача та діями відповідачів; заяви позивача до поліції не закінчились нічим; за змістом ЦПК України ушкодження здоров?ю має бути підтверджено виключно за висновком експерта; представник позивача не оформив належним чином позов, а тому в судовому засіданні відсутні будь-які докази про припущення за позовом; перед судом не надано хто, коли і в який спосіб створював файли і яке відношення вони мають до предмету спору; жодного готелю у квартирі відповідача немає і не було; передання квартир в оренду не заборонено законом; відповідачу належить виключне право визначати спосіб користування квартирою; незадоволення позивачем діями орендаря не є підставою відповідальності відповідача; відповідачі не несуть відповідальність за дії будь-яких третіх осіб; караоке і звуки з квартири відповідача не лунають і ця обставина заперечується категорично; лунання звуків саме і безпосередньо з квартири відповідача позивачем не доведена жодним доказом; позивач не є власником квартири під квартирою відповідача і їй не належить право на позов про усунення будь-яких перешкод взагалі; відповідає за свої дії той, хто їх вчиняє, а тому хто орендує квартиру до того позивачу і слід пред?являти її претензії у разі, якщо вона власник майна на відповідний період часу; докази у позивача відсутні, а позов неякісний; причиною відсутності доказів є некваліфікована правова допомога, надана позивачу; позивачем не враховано, що орендарю передано в користування квартиру і він перебуває у відносинах з тими, хто ним не задоволений; як відбувались спірні події в позові не вказано, а позивачем не доведено; події за позовом узагальнено і абстраговано; метою позивача є безпідставне отримання грошей за рахунок відповідачів; завдання позивачу шкоди не доведено; [PERSON] ?юк тривалий час за кордоном і підпис не ставив, а позивач визнала, що підпис на заяві не його; немає будь-яких доказів, що підписи на листі належать власникам квартир; матеріали як і обставини у справі про адміністративне правопорушення вже отримали оцінку суду у відповідному провадженні, за змістом судового рішення матеріали не свідчать про адміністративне правопорушення; електронні файли не стосуються спору, а тому не можуть досліджуватись; усі обставини, які не стосуються предмету доказування не можуть досліджуватись; представник позивача зловживає правами, бо ним не доведено спірні обставини та порушено порядок звернення до суду і виконання його обов?язків із доказування та обов?язок із надання суду доказу вручення відповідачу електронних файлів; судом оглянуто компакт диск і встановлено, що на ньому файли, які позивач не вручив відповідачам; електронні докази підлягають врученню відповідачу у встановленому ЦПК України порядку та завіренню електронним підписом, щоб їх можна було перевірити на автентичність, а позивач вже сам раніше визнав, що підпис Абрам?юка на письмовому документі підроблений і йому не належить; електронні документи можуть бути змонтовані і позивач не понесе встановлену законом відповідальність за їх підроблення, якщо вони не будуть завірені ЕЦП; позивач не подав доказу, коли нею набуто майно у власність і коли відчужено; доказу власності квартири позивача суду не надано; представником відповідача отримано витяг з реєстру і там відсутня інформація, що позивач є власником квартири; позивач в квартирі не проживала і не проживає; зв?язку між відповідачами та припущеннями позивача немає; взагалі жодного доказу позивачем не подано; відповідачі не вчиняли спірних дій; позивач визнала, що незадоволена тільки вона і тільки орендарями; не може бути заборонено передачу квартири в найм; доказу відвідування позивачем квартири і з?ясування хто в ній перебуває позивач не подала; за викликами позивача прибували поліцейські і ними не підтверджено нічого з того, що вказано позивачем; так звані «скарги» позивача з прізвищами та без будь-яких підписів; така поведінка позивача це форма введення в оману та зловживання правами; говорити неправду перед судом не є добросовісно; позивач та її представник діють недобросовісно, але умисно для введення суду в оману та безпідставного отримання грошових коштів відповідачів; позов подано не власником квартири, яка за її припущенням страждає, а він поданий представником на його вимислах; представник знає про відсутність спірних фактів та обманює суд; суми стягнень боснословні і необґрунтовані для збагачення; будь-яких матеріалів Державної архітектурно будівельної інспекції в Івано-Франківській області про факти будівництва немає; позивач не вправі вигадувати факти і перекладати їх спростування на відповідача. В письмовому запереченні проти позову відповідача вказано, що позивач подала медичну довідку про її безсоння на час, коли вже два роки не проживала в квартирі по вул. Національної гвардії; на всі звернення позивача до державних органів нею отримано відповідь про те, що за результатами перевірок встановлено, що норми законодавства не порушені. Однак доведення перед судом порушення відповідачами норм законодавства та прав позивача належить до безпосередніх обов?язків позивача, а не будь-яких інших органів, до яких звернулась би позивачка та її представник. В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що протягом двох років позивач 35 раз звернулась в поліцію. На що представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що жодного разу за зверненням позивача не було підтверджено обставин скарг. Разом з цим обставина звернення до будь-яких органів не звільняє позивача довести перед судом відповідні обставини, що є предметом звернення, оскільки саме суду належить компетенція на встановлення спірних обставин та надання їм юридичної оцінки. Тому незалежно від тривалості періоду звернень позивача та кількості таких звернень позивачу належало виконати його обов?язок за змістом процесуального закону щодо доведення безпосередньо перед судом кожної фактичної обставини за кожною його претензією, до кожного з відповідачів. В підготовчому судовому засіданні представник відповідача просила суд зупинити провадження в справі до розгляду позову про оскарження накладення стягнення за вчинення адміністративного правопорушення. При цьому представник позивача заперечив клопотання представника відповідача з тих підстав, що відповідне судове рішення не вплине на обставини за даним спором. Проте в наступному представник позивача надав перед судом пояснення про те, що накладення адміністративного стягнення є підставою звернення позивача до суду за відшкодуванням завданої моральної шкоди зазначеними в позові відповідачами. Таким чином пояснення представника позивача засновано на взаємній суперечності та спрямовано на спростування його позову позивача. В позовній заяві та в судовому засіданні представник позивача надав пояснення про те, що позивач не проживає в квартирі [ADDRESS] та одночасно з цим надав пояснення про те, що позивачу заподіюється моральна шкода тим, що їй перешкоджає спати і відпочивати звук, що позивач чує через стіни будинку. Отже відповідні пояснення є взаємно суперечливими, а тому підлягають критичній оцінці. Крім цього в змісті позову вказано, що басейн встановлено на терасі будинку, а не в квартирі відповідача, однак в судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що басейн встановлено в квартирі відповідача. Отже і відповідні пояснення представника позивача засновано на внутрішній суперечності, а тому вони підлягають критичній оцінці. Так само суду не надано будь-якого доказу того, що звук, який позивач чує у квартирі, яка позивачу не належить, надходить саме з приміщення, належного відповідачу. Також в судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що гідро-масажний басейн працює саме в зимовий час. В судовому засіданні представник відповідача заперечив позов та надав перед судом пояснення про те, що позивач та її представник не уповноважені надавати в судовому засіданні пояснення від інших мешканців будинку чи звертатись в їх інтересах; позивач особисто в судовому засіданні визнала обставину розміщення в листі мешканців підпису особи, яка протягом тривалого часу відсутня в Україні та перебуває в США, а тому звернення підроблене, за що передбачено юридичну відповідальність, а не встановлення обставин на користь позивача; позов засновано не на доказах про фактичні обставини порушення прав позивача, а на скаргах, які сама ж позивач вигадала; усі перевірки поліції за викликами позивача не встановили будь-яких порушень її прав ні відповідачами, ні третіми особами; таким чином позов та матеріали позивача надумані та нею особисто штучно створені для удавання наявності спору; представнику позивача відомо, що позивач не є власником квартири, про яку нею вказано, що вона не може нею користуватися, а тому не існує обставини вчинення перешкод позивачу в користуванні квартирою; представник позивача умисно приховує від суду відповідну інформацію, оскільки не надав доказу реєстрації за позивачем речових прав на квартиру. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 22/06/2017 квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] . До суду позивач звернувся 09/11/2020. Таким чином позивачем не доведено перед судом факт реєстрації квартири [ADDRESS] за позивачем на час звернення до суду та в спірний період. Також в безпосередньо позовній заяві не вказано на часовий період, за який у позивача виникли претензії до відповідачів. Відповідно до інформації Міністерства юстиції України з 02/09/2019 [PERSON] зареєстрована фізичною особою-підприємцем. За змістом наданої позивачем до позову інформації про «Sky zone luxury» по вул. Національної гвардії не вказано на особу, яка його здає в оренду. Також за змістом наданої позивачем до позову інформації про «Sky zone luxury» не вказано, що воно знаходиться безпосередньо над житлом позивача. Також в судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що в її квартирі є плісінь, проте будь-якого доказу цього суду не надано. Також відповідну обставину не відображено у розрахунку позивача в розмірі моральної шкоди. Разом з цим позову про стягнення майнової шкоди позивачем не пред?явлено. Будь-якого доказу, що позивач чує звуки від роботи обладнання відповідачів позивачем суду не надано. Будь-якого доказу того, що від роботи джакузі вібрацію відчувають мешканці будинку по [ADDRESS] аж до першого поверху, як це вказано в скарзі від 30/07/2020, суду не надано. Будь-якого доказу, що відповідачі солідарно, або що будь-хто з них окремо пропускають третіх осіб в приміщення «Sky zone luxury» суду не надано. Будь-якого доказу, що відповідачі несуть відповідальність за дії будь-яких третіх осіб суду не надано. Незадоволення позивача за змістом позову викликало перебування мангалу, барбекю на терасі квартири відповідача. однак позивачем та його представником не доведено перед судом, що в квартирах заборонено використовувати газові та інші побутові прилади. Разом з цим в позові не вказано, яким чином розміщення побутового приладу підігріву їжі завдало позивачу моральної шкоди на 150000 гривень, які саме дії, якого саме з відповідачів щодо безпосередньо позивача підлягають компенсації в сумі 150000 гривень. В позові відсутній будь-який розрахунок моральної шкоди за кожний вид шкоди позивачу за кожною спірною дією, безпосередньо кожного відповідача. Скаргу позивачем подано 30/07/2020, а звернення до суду позивачем здійснено 09/11/2020. Однак в позові будь-яким чином не відображено спірний період, за який у позивача є претензії до відповідачів. Разом з цим відповідно до пояснень представника позивача джакузі працює саме у зимовий період року. Отже пояснення позивача за змістом позову не відповідають датуванню зазначених скарги та позову. 15/09/2020 складено протокол №76 про проведення досліджень шумового навантаження та іфразвуку в квартирі позивача о 22:19 годині. Однак у протоколі №76 не вказано на часовий період здійснення заміру, протягом якого часу здійснювалось вимірювання. Також в протоколі №76 наявна графа рівня шуму на дільниці, в який відсутнє відображення значення. Крім цього в протоколі №76 не вказано на джерело і вид шуму та засоби встановлення не рівня шуму, а його джерела. Натомість в протоколі зазначено на висновок: «Джерело шуму від діяльності апарт-готелю, що розташований в квартирі [ADDRESS] ». Таким чином в протоколі №76 зазначено не на проведення дослідження та встановлення показників за видами шумів, їх джерел та фізичних об?єктів їх передачі, як то безпосереднє місце на конструктивних елементах: стіні, чи місце на стелі, на елементах комунікацій, а в протоколі вказано на джерело шуму на основі узагальнення, що є видом суб?єктивного сприйняття особи яка його склала, а не об?єктивного відображення приладом вимірювання. Крім цього квартира сама по собі не може бути джерелом шуму, оскільки джерелами шуму є виключно люди, тварини, їх діяльність, механізовані чи автоматизовані процеси приладів, явища природи. Так само в протоколі №76 вказано, що вимірювання здійснено на ділянці спальна кімната, але його не здійснено в будь-якому іншому місці відповідної квартири. При цьому в позові вказано, що позивач позбавлений можливості користуватись усією квартирою. Разом з цим в протоколі не вказано на вид спірного шуму, що зазначено в позові: нецензурні крики осіб, робота приладу джакузі, робота приладу розігріву їжі. Також в дослідній частині протоколу №76 не вказано на проведення замірів по інтервалах досліджень та частоті дослідження. Крім цього в протоколі №76 не вказано, які з приладів, що належать позивачу і знаходились в її квартирі випромінювали звук на час здійснення замірювання, а які з них було відключено. У протоколі №76 не вказано на способи та засоби ухвалення висновку за його змістом про те, що джерелом шуму є виключно квартира [ADDRESS] . Загально відомо, що звук як фізичне явище характеризує механічне коливання частинок пружного середовища у певному напрямку. Отже звук передається від безпосереднього джерела за опосередкуванням певного середовища або фізичних об?єктів та спрямований у відповідному напрямку. Натомість у висновку за протоколом №76 умисно проігноровано усі характеристики об?єктивного фізичного явища та розміщено лише надуманий висновок про те, що звук в більше як 50 Дб присутній лише у спальні, а його джерелом є квартира [ADDRESS] , що взагалі є юридичною характеристикою одного з об?єктів житла в законодавстві, а не фізичне джерело звуку. 14/07/2020 Управлінням архітектури, дизайну та містобудівної діяльності надано адвокату позивача [PERSON] юридичну консультацію про те, що запитана ним документація може зберігатись у замовника чи в проектній організації, але не у органу, до якого звернувся адвокат. Так, Головним управлінням Держспоживслужби в Івано-Франківській області від 22/08/2020 на звернення представника позивача йому надано юридичну консультацію про те, що державний нагляд не може бути здійснено з підстави не затвердження форми акту, а порушення правил захисту населення від шкідливого впливу шуму та правил додержання тиші належить до адміністративних проступків, а притягнення осіб до відповідальності належить до органів національної поліції. Отже на 22/09/2020 адвокату Бандурі В.О. стало відомо від Головного управління Держспоживслужби в Івано-Франківській області, що притягнення осіб до адміністративної відповідальності за ст. 182 КУпАП здійснюють органи національної поліції. Таким чином обставини за змістом адміністративного правопорушення не встановлюються в порядку для вирішення цивільно-правових спорів. Разом з цим відшкодування шкоди, завданої адміністративним правопорушенням здійснюється на основі встановленого законом офіційного документу про притягнення особи до адміністративної відповідальності. Відповідно до інформації Патрульної поліції від 28/07/2020 за період з 02/09/2019-21/07/2020 складено один протокол за ч. 1 ст. 182 КУпАП по вул. Національної гвардії 14К/33 про те, що 06/04/2020 в 01:30 громадянин [PERSON] гучно співав і порушував тишу, що вказано в постанові ГАА№486904 та йому винесено попередження. Отже позивач подав суду інформацію про те, що дію, якою не задоволена позивач вчинив [PERSON] , однак позов пред?явлено до відповідачів, а не до [PERSON] . При цьому встановлення законом обов?язку для відповідачів нести відповідальність за дії [PERSON] позивач та його представник жодним чином не доводили перед судом. Однак саме з відповідної підстави представник відповідача заперечував позов. Отже до обов?язку позивача та його представника було спростування правових підстав заперечення представником відповідача позову. Так в листах від 22/09/2020, 25/09/2020 Головного управління Держспоживслужби в Івано-Франківській області вказано, що адвокат позивача Бандура В.О. у зверненнях до державної установи вказував, що спірну діяльність здійснює ФОП [PERSON] . Однак позов позивачем подано до двох відповідачів. При цьому як в позові так і в інформації державній установі позивачем не доведено правових підстав для звернення з позовом до двох відповідачів. Так само в позові не доведено і здійснення ФОП [PERSON] спірної діяльності. Таким чином позивачем не виконано його обов?язку за змістом ст. 12 ЦПК України та ч. 1 ст. 81 ЦПК України про те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Невиконання адвокатом позивача Бандурою В.О. його обов?язку за ч. 1 ст. 81 ЦПК України має своїм наслідком застосування положення п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України, яка передбачає, що у мотивувальній частині рішення зазначаються фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. Однак роз?яснення адвокату Бандурі В.О. державними установами положень законодавства щодо порядку притягнення осіб до адміністративної відповідальності за порушення правил додержання тиші не належать до визначених в п. 1 ч. 4 ст. 265 ЦПК України фактичних обставин спору. Відповідно до довідки від 23/10/2020 позивач звернулась до медичної установи з причини порушення сну. Однак в судовому засіданні позивач та її представник надали перед судом пояснення про те, що в спірний період позивач перестала проживати в квартирі по вул. Національної гвардії. По-перше, сама по собі обставина звернення до медичної установи не належить до засобів доказування обставини наявності у фізичної особи відповідного розладу. По-друге, відповідно до ст. 105 ЦПК України призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи. Будь-яких клопотань про проведення експертизи, на виконання свого обов?язку за змістом ст. 105 ЦПК України позивач та її представник суду не подали. Разом з цим представник відповідача заперечив позов саме із зазначеної правової підстави. Крім цього в позові вказано, що порушення сну позивача було хронічним і тривалим в часі, однак звернення до медичної установи позивача було лише одне і безпосередньо перед поданням позивачем позову. За поясненням представника відповідача це вказує на надумані позивачем та її представником підстави звернення до суду. Відповідно до довідки від 20/10/2020 позивач працює в м. Івано-Франківськ на посаді медичного фахівця. Отже медичному фахівцю відома потреба в контролі артеріального тиску, що вказано в довідці за зверненням позивача до медичної установи 23/10/2020, оскільки така інформація також належить до загальновідомої. Таким чином довідка позивача від 23/10/2020 не встановлює спірні обставини за предметом спору. За змістом заяви позивача та трьох інших сусідів до начальника ГУНП в Івано-Франківській області в спірній квартирі відповідача розміщено притон, місце збору сумнівних компаній серед яких студентська молодь, в якій вживаються алкогольні напої та наркотики. Двічі прибували працівники поліції та не виконували їх посадові обов?язки. При цьому ініціатори звернення просили орган поліції притягти до відповідальності осіб, що безпосередньо порушили громадський порядок в ніч з 08 на 09 серпня 2020. 28/05/2020 позивач та інші особи подали звернення до будівельної компанії «МЖК-Експрес». 27/05/2020 та 26/06/2020 «МЖК-Експрес» повідомила про те, що на час передання квартири ванн та басейнів в квартирі не було, їх розміщення не встановлювалось. 12/03/2020 позивач подала чергове звернення до органу поліції абстрактного змісту про те, що квартира відповідача здається в оренду та в ній на думку позивача відбувається порушення громадського порядку. Інші заяви позивача містять в собі повторення про припущення про вагу джакузі та не містять в собі зазначення дати їх складення та подання, як і не містять підписів третіх осіб. 22/05/2020 Управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій в Івано-Франківській області надіслало позивачу листа про те, що відсутні підстави щодо проведення перевірки та подальшого вжиття заходів. Відповідно до листа Державної архітектурно будівельної інспекції в Івано-Франківській області звернення позивача передано для розгляду. Відповідно до листа Виконавчого комітету звернення позивача не містить правових підстав для проведення перевірки. Відповідно до листа органу поліції від 24/04/2020 власнику квартири [PERSON] повідомлено про необхідність недопущення третіми особами протиправних дій. В ч. 4 ст. 77 ЦПК України вказано, що суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. По-друге, погляди представників державних органів щодо роз?яснення положень законодавства, на звернення позивача та її адвоката, не належать до засобів доказування за цим спором. По-третє, в судовій практиці Конституційного суду вказано, що в правосудді використовується принцип «jura novit curia» (суд знає приписи права), згідно з яким суд, розглядаючи справу, може незалежно від думок учасників спору самостійно витлумачити та застосувати приписи права. По-четверте, у пункті 52 рішення у справі «Щокін проти України» (заяви № 23759/03 та № 37943/06) Європейський суд з прав людини зазначив, що тлумачення та застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд однак зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, в який тлумачиться і застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних з принципами Конвенції з точки зору тлумачення їх у світлі практики Суду. Аналогічна правова позиція сформульована Європейським судом з прав людини і в справі «Скордіно проти Італії» (Scordino v. the Italy № 36813/97, пункти 190 та 191). Отже маючи на меті порушення порядку подання суду доказів ще на стадії звернення до суду позивач прийняв на себе обов?язок доведення перед судом гарантування йому процесуальним законом відповідної поведінки. Однак процесуальним законом не гарантовано позивачу зловживання процесуальними правами в частині не доведення належності доказів до предмету спору. Таким чином позивачу належало довести перед судом обставину місця, часу, особи і обставин виготовлення відеофайлів, прийняти на себе юридичну відповідальність за їх оригінальність та автентичність, вміщення у відеозаписах інформації про спірні події, що безпосередньо відносяться до предмету спору та які можуть бути прийняті саме у формі засобів доказування. Натомість в судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що позивачем не доведено, що файли не містять в собі інформацію про обставини, що складають предмет спору та, що вони не можуть бути використані у формі засобів доказування. При цьому представник позивача надав перед судом пояснення про те, що відеозаписи не стосуються спірних відносин, а є рекламними записами відповідача, які ним розміщено в інтернеті про квартиру, а суд може для себе вирішити як йому переглядати записи частково чи повністю, від відкладення судового засідання, або призначення засідання для вирішення питання про наявність в записах спірних обставин чи таких, що не складають предмет спору представник позивача не заперечує. Отже порушення процесуального порядку доведення перед судом обґрунтованості своїх клопотань було спрямовано представником позивача на затягування судового розгляду, що є формою зловживання процесуальними правами та не гарантується процесуальним законом, а безпосередньо ним заборонено. Саме у зв?язку з недопущенням зловживання процесуальними правами, в справах загального провадження до представництва допускаються виключно адвокати, які зобов?язані знати положення процесуального закону та, на яких поширюються правила адвокатської етики, а не особи, які заздалегідь мають на меті зловживати процесуальними правами та затягувати судовий розгляд, звинувачувати суд в ухиленні від дослідження значної кількості тривалих в часі відеофайлів, копії яких умисно не подано для відповідачів, а єдиним наслідком чого є витрата процесуального часу, затягування відповідного судового засідання, порушення прав інших учасників, неможливість встановлення спірних обставин, отримання недопустимих доказів та неможливість проведення судових засідань в інших провадженнях, в першу чергу, в яких строк розгляду визначено годинами. В ч. 1 ст. 78 ЦПК України вказано, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Таким чином суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Так обставина вчинення адміністративного правопорушення, про вчинення яких надав пояснення представник позивача повинні бути підтверджені встановленими законом офіційними документами, якими відповідних осіб притягнуто до адміністративної відповідальності. Відповідно до ч. 4\~ст.\~77\~ЦПК України\~суд не\~бере до\~розгляду докази,\~що не\~стосуються предмета\~доказування. Отже суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування в частині пояснення представника позивача про те, що інші мешканці будинку мають претензії до відповідачів. Крім цього представником позивача та позивачем не доведено перед судом обставини уповноваження інших осіб на представництво їх інтересів. Відповідно до ч. 3 ст. 77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Однак представник позивача та позивач не обґрунтували належність кожного з відеозаписів щодо підтвердження їхніх вимог або заперечень. В судовому засіданні представник позивача надав перед судом пояснення про те, що суд може вирішити для себе які із записів переглянути і в який спосіб це здійснити. При цьому позивачем та її представником не доведено обставини місця, часу здійснення записів, способу їх отримання, використаних технічних засобів для їх створення, автентичності відеозаписів відповідним подіям; не здійснення монтування записів; накладення електронно-цифрового підпису на відповідні файли. В ч. 5 ст. 17 Закону України «Про електронні довірчі послуги» вказано, що здійснення правосуддя з використанням кваліфікованого електронного підпису чи печатки або інших засобів електронної ідентифікації вчиняється в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч. 4 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про електронні довірчі послуги» кваліфікована електронна печатка має презумпцію цілісності електронних даних і достовірності походження електронних даних, з якими вона пов`язана. Отже виключно електронний підпис та електронна печатка забезпечують цілісність електронних даних і достовірності походження електронних даних. Таким чином саме не накладення позивачем та його представником електронних підпису та печатки не забезпечило цілісності та достовірності походження електронних даних. Також позивачем та його представником не доведено перед судом обставини вмісту на CD диску оригіналів чи копій електронних доказів, що вказано в п. 8 ч. 3 ст. 175 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до\~Закону України\~"Про електронні довірчі послуги". Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Отже обов?язку за змістом ч. 2 ст. 100 ЦПК України позивачем не виконано. Крім цього відповідно до ст. 175 ЦПК України до позовної заяви позивачем додається перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви. Так в судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що позивач не подав до позову копії CD диску для будь-якого з відповідачів, а також не подав суду файлів, які містяться на CD диску. Отже саме позивач створив ситуацію щодо порушення прав відповідачів та не надав відповідачу копії матеріалів що додаються до позову та не подав суду доказу вручення таких матеріалів. У свою чергу відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами. Отже до обов?язку позивача належало надати відповідачам копії усіх доказів як письмових так і речових та електронних, а не тих якими позивач вважав для себе за необхідне поділитись. Так відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже позивач несе ризик настання негативних наслідків внаслідок не надання його представником до позову копій електронних файлів для відповідачів. Відповідно до ч. 9 ст. 14 ЦПК України суд проводить розгляд справи за матеріалами судової справи у паперовій або електронній формі в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів). Відповідно до п. 16 Рішення Вищої Ради Правосуддя № 1845/0/15-21 від 17.08.2021 «Про затвердження Положення про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи» процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС з використанням власного кваліфікованого електронного підпису, прирівняного до власноручного підпису, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом. Відповідно до п. 29 зазначеного рішення у разі подання до суду документів в електронній формі учасник зобов`язаний у випадках, визначених процесуальним законодавством, надати доказ надсилання іншим учасникам справи копій поданих до суду документів. Отже електронні докази подаються суду із використанням власного кваліфікованого електронного підпису та з надання суду доказу надсилання іншим учасникам справи їх копій. Крім цього відповідно до ст. 214 ЦПК України головуючий відповідно до завдання цивільного судочинства керує ходом судового засідання, забезпечує додержання послідовності і порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками судового процесу їх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, усуваючи із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. Отже на головуючого покладено обов?язок усувати із судового розгляду все, що не має істотного значення для вирішення справи. Так в судовому засіданні представник відповідача категорично заперечив проти обставини встановлення змісту електронних файлів, які не завірені електронним підписом та печаткою, зміст яких не стосується спору сторін; копії яких на надано відповідачам на виконання обов?язку позивача. Таким чином не підлягають встановленню в судовому засіданні обставини, що не складають предмет судового розгляду. Разом з цим відповідно до змісту процесуального закону доведення належності доказу законом покладено на відповідну заінтересовану сторону. Отже безпосередньо до обов?язку сторони позивача належало доведення перед судом обставини належності до предмету спору обставин, що містяться в електронних доказах. Однак і відповідного обов?язку позивачем та її представником не виконано. Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК України копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Так відповідні докази не були направлені відповідачам, а їх не було подано суду через електронний кабінет в електронній формі. Отже єдиним правовим наслідком не надання позивачем обом і кожному з відповідачів електронних файлів на компакт диску за змістом ч. 9 ст. 83 ЦПК України є не прийняття їх до уваги судом. Відповідальність за настання такого правового наслідку законом покладено безпосередньо на представника позивача. Крім цього в ч. 1 ст. 44 ЦПК України вказано, що учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Разом з цим в судовому засіданні позивач надала перед судом пояснення про те, що спірне відео нею не виготовлялось, а це відеозапис зі сторінки відповідачів. Таким чином за змістом пояснення позивача відеозаписи не містять в собі будь-яку інформацію позивача за змістом спору, а тому не належать до засобів доказування обставин за змістом предмету спору і не містять безпосередньо інформацію про обставини спору. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Так стосовно відповідача встановлено судовим рішенням, що ним не вчинено адміністративне правопорушення. 07/06/2021 рішенням Івано-Франківського міського суду визнано протиправною та скасовано постанову №12/689 про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 182 КУпАП. В судовому рішення вказано, що [PERSON] не причетна до порушення правил дотримання тиші, а судовий висновок здійснено на основі встановлення обставин за протоколом №76, який подано цьому суду. Таким чином обставини щодо відповідача і за відповідним протоколом №76 вже встановлено в судовому порядку щодо відповідної особи та за відповідним доказом. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Доказу оскарження та скасування відповідного судового рішення суду не надано. Крім цього відповідно до рішення Верховного Суду в справі №308/2742/17 вказано, що скасування постанови про притягнення особи до адміністративної відповідальності має своїм наслідком неможливість використання її в якості доказу. В прохальній частині позову розміщено прохання позивача про усунення перешкод позивачу у користуванні її квартири, що знаходиться під квартирою одного з відповідачів. Так позивачем не доведено перед судом, що [PERSON] чинить позивачу будь-які перешкоди взагалі, а зокрема у формі здійснення іншим відповідачем [PERSON] підприємницької діяльності. Так само позивачем не доведено, що особисто відповідачі [PERSON] та [PERSON] порушують режим тиші у нічний час. Також позивачем не доведено, що відповідач [PERSON] здійснює дії щодо здачі в оренду житла [PERSON] , оскільки відповідна правомочність щодо володіння та користування власністю належить виключно власнику. В прохальній частині позову розміщено прохання позивача про стягнення з відповідачів грошових коштів солідарно. Відповідно до ч. 1 ст. 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Отже солідарна відповідальність виникає виключно з підстав, що встановлені договором або законом. Так представник позивача та позивач не довели перед судом, що відповідачі уклали договір, який передбачає їх солідарну відповідальність перед третіми особами взагалі або перед позивачем зокрема. Також представник позивача та позивач не довели перед судом, що зазначені в позові дії вчиняються відповідачами спільно, а відповідальність за їх вчинення визначена законом солідарно. Отже вимога позивача до відповідачів про їх солідарну відповідальність позбавлена будь-яких правових підстав. Протягом усього часу розгляду спору позивач та його представник не уточнили позов в частині подання суду заяви про часткову, а не солідарну відповідальність відповідачів. Протягом усього часу розгляду спору позивач та його представник не подали суду заяви про уточнення позову та виправлення недоліків позову щодо безпосередніх вимог до кожного з відповідачів на основі часткової відповідальності за безпосередні дії кожного відповідача і розміру відшкодування за такі дії. Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Отже право солідарної вимоги до боржників належить кредитору виключно у випадку встановлення законом або договором солідарного обов?язку таких боржників. Натомість саме в позові вказано, що один із відповідачів є власником квартири, що розташована над квартирою позивача, а інший відповідач не є власником вказаної квартири, а є суб?єктом підприємницької діяльності, який передає квартиру в користування третіх осіб. Отже безпосередньо в позові вказано, що відповідачі не здійснювали жодних спільних дій із заподіяння будь-якої шкоди позивачу. Позов до [PERSON] пред?явлено виключно за факт належності їй речового права на квартиру, що розташована над квартирою позивача. Позов до [PERSON] пред?явлено виключно за припущення позивача про те, що саме нею здійснюється допуск третіх осіб в житлове приміщення над квартирою позивача. Разом з цим в судовому засіданні представник відповідача надав перед судом пояснення про те, що в позові і в поясненнях представника позивача розміщено внутрішню суперечність щодо оцінки спірних обставин, оскільки ним надано пояснення про те, що не звуки від безпосередньо життєдіяльності відповідачів чує позивач, а невдоволення позивача стосується звуків третіх осіб, яких [PERSON] допускає в житло. Так, саме з цих причин позивачем і пред?явлено позов до [PERSON] як до особи, що перебуває в статусі суб?єкта підприємницької діяльності, а не як до фізичної особи, звуки від життєдіяльності якої може чути позивач. Отже в позові розміщено дихотомію, відповідно до якої позивачем та його представником особисто і заперечено підстави позову. Зазначення позивачем та його представником, що невдоволення криками, лайкою, караоке та вживанням алкогольних напоїв стосується саме дій третіх осіб, якими не є відповідачі є визнанням безпідставності позову до відповідачів за вчинення дій, які ними не вчинялись. Крім цього доведення вчинення дії, що відповідають складам адміністративних правопорушень не здійснюється в порядку цивільного судочинства. Тому позивачу не гарантовано законом доведення в порядку цивільного судочинства вчинення невизначеним колом фізичних осіб в різні періоди часу адміністративних правопорушень. Так само позивачу не гарантовано законом доведення в порядку цивільного судочинства вчинення адміністративних правопорушень невизначеним колом фізичних осіб. Позивач звернувся до суду з письмовою позовною заявою саме до відповідачів задля притягнення їх до цивільної відповідальності за вчинення ними особисто дій, що завдають шкоду позивачу особисто. Тому позивачу та його представнику не гарантовано законом надавати пояснення про порушення відповідачами прав неідентифікованих в позові мешканців, від яких ні позивач, ні його адвокат не отримали повноважень на звернення до суду в їх інтересах. Таким чином позивачем також порушено його обов?язок на звернення з позовом на основі солідарної вимоги. Разом з цим до компетенції суду не належить зміна предмету позову з солідарного звернення позивача на часткові самостійні вимоги до кожного з відповідачів з урахуванням їх безпосередніх, самостійних дій, а не як вказано позивачем їх погоджених умисних солідарних дій. Обравши відповідну форму звернення до суду за солідарною вимогою, позивач прийняв на себе обов?язок доведення перед судом саме солідарного зобов?язання відповідачів та правових підстав такого звернення ним. Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достовірність доказу підтверджується встановленням законом юридичної відповідальності особи, яка його подала, що забезпечується підписанням письмового доказу позивачем. Тому заперечення представника відповідача про те, що знаючи про свій обов?язок подати відповідачу докази та підписати електронні докази ЕЦП позивач та її представник умисно здійснили відповідні дії для порушення прав відповідача та введення суду в оману. За обставин не доведення позивачем факту достовірності доказів їх не може бути прийнято для встановлення обставин, що є порушенням прав інших учасників судового розгляду. При цьому обставину не надання позивачем відповідачам електронних файлів жодним чином не обґрунтовано позивачем та її представником. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Отже відповідач здійснює право власності на власну квартиру незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже відповідачу не належить право заборони відповідачу користування її квартирою чи передання в оренду. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Отже відповідач користується її квартирою на власний розсуд саме за змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України. Відповідно до ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Таким чином права власника майна визначені законом, а не визначаються за бажанням позивача. Разом з цим позивачем не доведено обставину заподіяння [PERSON] будь-якої шкоди позивачу. В тому числі позивачем не доведено правових підстав для усунення будь-яких перешкод в користуванні позивачу квартирою, власником якої позивач не є, а обставину припинення права власності, на яку представник позивача приховував від суду. Подання позивачем суду інформації про реєстрацію речових прав позивача в період часу за довго до звернення до суду свідчить про умисний характер дії щодо надання суду нерелевантної інформації щодо предмету спору про усунення перешкод в користуванні житлом. При цьому необхідно особливо відзначити, що захист права на користування житлом здійснюється особою, яка є безпосереднім користувачем відповідного житла, а не титульним його власником, оскільки саме користувач житла може захищати право користування від його порушення. Крім цього в позові не вказано, що відповідачі порушували титул власності, що належить позивачу, а також позивачем не пред?явлено позову про визнання права власності, яке б було порушено. Тому представником відповідача однозначно доведено перед судом, що приховання позивачем та її адвокатом обставини не перебування у власності позивача квартири, про яку позивачем вказано, що вона позбавлена можливості здійснювати нею права власника саме в частині користування річчю носило умисний характер, оскільки позбавляло позивача права на позов за вимогою відповідачам на усунення перешкод в користуванні річчю, на яку у позивача немає права користування. По-друге відсутність в позові обґрунтованого детального розрахунку позивача розміру моральної шкоди є свідчення того, що позивач та його представник заздалегідь не мали наміру доводити обґрунтованість позову у відповідній частині, оскільки саме доведення розміру моральної шкоди є єдиним способом її компенсації. Так в ч. 3 ст. 23 ЦК України вказано, що, якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Про будь-яку іншу форму компенсації моральної шкоди як тільки грошова виплата в позові не вказано. Отже за змістом ЦПК України позивачу на час звернення до суду було однозначно відомо, що саме розмір вимоги про виплату грошових коштів є відображенням обсягу моральної шкоди, яка підлягає компенсації. Не розміщення в позові обґрунтованого розрахунку розміру моральної шкоди за її видами, періодами заподіяння, безпосередніми діями кожного з відповідачів однозначно свідчить про те, що позивач не мав наміру обґрунтовувати перед судом відповідні спірні обставини, оскільки знав, що за змістом ст. 81 ЦПК України обов?язок їх доказування та подання розрахунку за кожною з них є його основним процесуальним обов?язком. Таким чином представником відповідача однозначно доведено перед судом, що позов позбавлено правових підстав у відповідній частині саме позивачем ще на час звернення до суду, а основною метою позову є створення відповідачу перешкод в користуванні її квартирою, яку вона здає в оренду третім особам. Зазначений висновок представника відповідача також підтверджується тим, що іншою вимогою до відповідачів було встановлення їм заборони використовувати квартиру [ADDRESS] та здавати її в оренду, приймати відвідувачів, що за змістом ст. ст. 316, 319 ЦК України гарантовано та ст. 42 Конституції України. Крім цього в прохальній частині позову вказано на вимогу позивача до відповідачів про заборону їм порушувати режим тиші у нічний час. Однак, по-перше, позивачем не доведено обставину, що саме відповідачі порушують режим тиші в нічний час. По-друге, заборона порушувати режим тиші в нічний час встановлюється законом, а не судовим рішенням. По третє, заборона порушувати режим тиші в нічний вже встановлена відповідним законом. Разом з цим передання майна в оренду не завжди є формою підприємницької діяльності. Використання майна для підприємницької діяльності є вужчим за змістом поняттям ніж користування відповідним майном, що передбачено за змістом відповідних нормативно-правових актів, а тому було відомо позивачу на час звернення до суду. Однак позивачем пред?явлено позовну вимогу і про заборону здійснювати підприємницьку діяльність, і про користування відповідним майном, що також вказує на умисний характер зловживання відповідним правом на шкоду відповідачам. В ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено заборону зловживання правами, передбаченими в конвенції. Під зловживанням правом у аспекті п.3 ст.35 конвенції ЄСПЛ розуміє у звичайному значенні, прийнятому загальною теорією права, зокрема, факт, що володілець права здійснює його поза призначенням упереджено (рішення від 15.09.2009 у справі «Miroпubovs and Others v. Latvia», заява №798/05, п.62). Відповідно до ч. 3 ст. 2 ЦПК України до основних засад цивільного судочинства належить неприпустимість зловживання процесуальними правами. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Поняття «зловживання» представлене в статті 17 та статті 35§ 3 (a) (зловживання правом на індивідуальне звернення). Вона посилається на своє звичайне значення відповідно до загальної теорії права, а саме - шкідливе здійснення права її власником в такий спосіб, який явно не відповідає або суперечить цілям, для яких таке право надане/створене (Miroпubovs і інші проти Латвії, §§ 62 та 65; S.A.S. проти Франції [ВП], § 66). Положення ст. 17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод спрямовані на забезпечення демократій засобами боротьби з діями та діяльністю, які знищують або неналежним чином обмежують основні права та свободи незалежно від того, чи дії або діяльність здійснюються «державою», «групою» або «особою». Таким чином позивачу не гарантуються зловживання правами ні процесуальними, ні матеріально-правовими. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.\~Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.\~У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені\~частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами,\~а також застосувати інші наслідки, встановлені законом\~(стаття 13 ЦК України). Суд може\~відмовити у захисті цивільного права та інтересу\~особи в разі порушення нею положень\~частин другої - п`ятої\~статті 13 цього Кодексу\~(частина третя\~статті 16 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що потрібно розмежовувати зловживання процесуальними правами та зловживання матеріальними (цивільними) правами. Вказані правові конструкції відрізняються як по суті, так і за правовими наслідки щодо їх застосування судом. При зловживанні процесуальними правами суд має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання, позов, чи застосувати інші заходи процесуального примусу. Натомість правовим наслідком зловживання матеріальними (цивільними) правами може бути, зокрема, відмова у захисті цивільного права та інтересу, тобто відмова в позові. Отже само по собі зловживання позивачем матеріальним правом на звернення з відповідним позовом є самостійною підставою для відмови в його задоволенні. Відповідно до ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання відповідачем [PERSON] суду пояснення про заперечення позову з підстави не визнання і не вчинення дій у формі клопотання про закриття провадження не відповідає її обов?язку за змістом ст. 174 ЦПК України подати суду заяву, перелік яких визначено в ст. 174 ЦПК України за категорією «виключно». Відповідне пояснення відповідача [PERSON] подано нею після закриття підготовчого судового засідання та призначення справи до розгляду, що також позбавляє відповідача прав на подання пояснення у формі клопотання. Крім цього не визнання відповідачем права позивача на звернення до суду з позовом до неї не гарантує відповідачу право на розгляд судом повторно питання про відкриття провадження і в такій формі. Тому, незалежно від порушення [PERSON] порядку та правових підстав подання нею суду заяв її пояснення щодо заперечення підстав та предмету спору, їй процесуальним законом не гарантовано право на подання пояснення у формі клопотання. По-друге, оскільки пояснення сторони щодо її правової позиції в спорі отримує оцінку за змістом судового рішення, а розгляд клопотання не може призвести до вирішення спору, тому і з такого способу правового регулювання процесуальних відносин відповідачу не гарантовано право на припинення щодо неї провадження без оцінки судом обставин, що здійснюється саме за змістом судового рішення. Ухвалення судом рішення за підставами та предметом позову щодо [PERSON] здійснено з врахуванням відповідного пояснення відповідача, а тому не гарантує відповідачу права на ухвалення щодо неї окремого процесуального рішення. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надала можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved