Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

Заступник прокурора м. Ялти в інтересах держави в особі Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій ім. О.О. Боброва» Міністерства охорони здоров'я України (далі за текстом - Санаторій ім. Боброва) звернувся до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд, витребувати на користь держави в особі Державного закладу "Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій ім. О.О. Боброва" Міністерства охорони здоров'я України у [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер: 0111970200:01:004:0108 площею 0,0100 га, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивує тим, що судовим рішенням визнано недійним рішення Алупкінської міської ради № 11/1 від 11 грудня 2008 року та державний акт серії ЯЖ № 541184 від 08.04.2009 року, оскільки передана [PERSON] земельна ділянка входить у межі Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій ім. О.О. Боброва». Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві. Представник позивача Державного закладу «Дитячий спеціалізований (спеціальний) санаторій ім. О.О. Боброва» Міністерства охорони здоров'я України у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник позивача Міністерства охорони здоров'я України у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином, надав свої пояснення та клопотання про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день, час і місце судового засідання повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не надав. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України. Вислухавши пояснення представників, дослідивши докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Конституції України право власності на землю гарантується, це право набувається та реалізується громадянами виключно у відповідності до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадови особи зобов'язані діяти лише на підставі та у межах повноважень та засобами, передбаченими Конституцією та законами України. Судом встановлено, що рішенням Алупкінської міської ради 29-ї сесії 5-го скликання № 11/1 від 11 грудня 2008 року [PERSON] затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0100 га з передачі її безоплатно у власність, для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою: [ADDRESS] та передано відповідачу у власність зазначену земельну ділянку (а.с.6). На підставі вказаного рішення 19 серпня 2009 року [PERSON] отриманий державний акт серії ЯЖ № 541184 на право власності на земельну ділянку площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за № 010900700062 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (а.с.7). Однак, земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON] площею 0,01 га, належить до складу земель, яка передана санаторію ім. Боброва в користування у відповідності із державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії КМ №0000030, виданим 07.04.95. Заочним рішенням Ялтинського міського суду АР Крим від 10 квітня 2013 року позовну заяву заступника прокурора м. Ялта задоволено та визнано недійсним рішення Алупкінської міської ради 29-ї сесії 5-го скликання № 11/1 від 11 грудня 2008 року «Про затвердження проекту землеустрою та надання у власність [PERSON] земельної ділянки для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу». Визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 541184 від 08 квітня 2009 року, виданий [PERSON] на право власності на земельну ділянку площею 0,0100 га, для будівництва та обслуговування індивідуального гаражу за адресою: [ADDRESS], зареєстрований за № 010900700062 у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі (а.с.14-16). Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України вищезазначені обставини не підлягають додатковому доказуванню. Також судом встановлено, що «Санаторій ім. Боброва є юридичною особою, державним санаторно-курортним закладом (а.с.11-13). Санаторій ім. Боброва є постійним землекористувачем земельної ділянки площею 11, 2632 га, що підтверджується державним актом на право постійного користування землею серії KM № 0000030 від 07 квітня 1995 року, цільове призначення - обслуговування санаторію (а.с.8-10). Згідно зі ст.ст. 13, 14, 19 Конституції України земля є основним національним багатством, об'єктом права власності Українського народу, яке перебуває під особливою охороною держави. Право на землю здобувається та реалізується громадянами та суб'єктами господарської діяльності (юридичними та фізичними особами) винятково відповідно до закону. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та місцевого самоврядування в межах повноважень визначених Конституцією України та законами України. З висновку судової комплексної комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 29 жовтня 2010 року № 1651, 3065 слідує, що земельна ділянка, яка передана у власність [PERSON] площею 0,0100 га, розташована за адресою: [ADDRESS], знаходиться в межах земельної ділянки, яка передана санаторію ім. Боброва в користування у відповідності із державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія KM № 0000030, виданого 07 квітня 1995 року (а.с.17-23). Право постійного користування санаторію ім. Боброва на земельну ділянку, яка знаходиться у користуванні третьої особи згідно із державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серія KM № 0000030, виданим 07 квітня 1995 року не припинялось у встановленому законом порядку. Відтак, у Алупкінської міської ради на момент прийняття оскаржуваного рішення були відсутні передбачені законом підстави для передачі [PERSON] спірної земельної ділянки, оскільки суб'єкт владних повноважень розпорядився земельною ділянкою, яка знаходилась у постійному користуванні санаторно-лікувального закладу санаторію ім. О.О. Боброва. Положеннями ст. 396 ЦПК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 388 ЦК України визначено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача лише в тому випадку, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. У ст. 1212 ЦК України вказано, що особа, яка набула майно без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. За таких обставин позивач може вимагати визнання за ним права на спірну земельну ділянку та вимагати від відповідачів, у власності яких вона на цей час знаходиться, повернути земельну ділянку. Відповідно до ст. 92 ЗК України право постійного користування земельною ділянкою - це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. Права постійного користування земельною ділянкою із земель державної та комунальної власності набувають в тому числі підприємства, установи та організації, що належать до державної та комунальної власності. Згідно зі ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Зазначене відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України, ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» є підставою для захисту інтересів держави органами прокуратури шляхом пред'явлення цього позову. Таким чином, суд повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги законні та обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved