Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

В листопаді 2021 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 05 березня 1983 року в Шманьківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №04. В шлюбі є двоє повнолітніх дітей. З відповідачкою вони не проживають подружнім життям з березня 2021 року, між ними зникли взаєморозуміння та повага, згода у вирішенні спільних сімейних питань, з`явилися різні погляди на життя, відповідачка влаштовує життя на свій особистий досвід, не рахується з думкою позивача, тому він просить розірвати шлюб. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, від нього надійшла заява про слухання справи без його участі, наполягає на розірванні шлюбу, позов просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги визнає. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі[PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 05 березня 1983 року, який зареєстрували в Шманьківській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №04, про що свідчить свідоцтво про шлюб. Сторони не живуть разом з березня 2021 року, спільного господарства не ведуть. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 4 ст. 206 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачкою позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved