Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

Головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 [PERSON] звернулася до суду з заявою про госпіталізацію недієздатної особи [PERSON], [INFO], мешканця [INFO]. [PERSON] страждає на психічний розлад у формі «шизофренії, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, виражений апато-дисоціативний дефект» (шифр захворювання за МКХ 10: F 20.00). На момент госпіталізації в Київську міську психоневрологічну лікарню №3 15.09.2016 року о 12 годині 20 хвилин, [PERSON] зі слів опікуна: стан хворого погіршився, став дратівливий, агресивний до рідних, порушився сон, тікає з дому, бродяжничає, відмовляється від прийому ліків. Під час госпіталізації в КМПНЛ №3 15.09.2016 року о 12 год. 00 хв. пацієнт [PERSON]: контакт формальний. Дезорієнтований у місці та часі. Настрій знижений. Емоційно не стійкий. У розмові швидко афектує. Мислення паралогічне, з резонерством, зісковзуванням, асоціативно розірване. Здатність до концентрації та зосередження знижена. Астенізований. Виснажливий. Увага нестійка. Порушень сприйняття не виявляє. Висловлює маячні ідеї відношення. Критика втрачена. Потребує систематичного стороннього догляду та нагляду. Саме за таких обставин та у звязку з загостренням психічного захворювання та погіршенням психічного стану [PERSON] потребує негайної госпіталізації в КМПНЛ № 3. Представник лікарні [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримала. Опікун в судовому засіданні підтримала заяву. Лікар психіатр [PERSON] в судовому засіданні вказав на необхідність задоволення заяви. [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що в лікарні йому добре, треба пролікуватися, проте потреби госпіталізувати його немає. Прокурор поклався на думку суду. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Ленінського районного народного суду м. Києва 24.12.1984 року [PERSON], [INFO], визнано недієздатним. Згідно з висновком огляду комісії лікарів-психіатрів КМПНЛ № 3: недієздатний [PERSON], [INFO], який мешкає та зареєстрований за адресою: [INFO], на момент розгляду комісією лікарів-психіатрів хворий потребує негайної стаціонарної госпіталізації в умовах КМПНЛ №3. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В звязку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved