Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-22 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] в якому просили стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] та [PERSON] підвищення заборгованості за грошовим зобов`язанням в порядку індексації, а також трьох відсотків річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання у розмирі 82 117,00 (вісімдесят дві тисячі сто сімнадцять) гривень 00 коп. та стягнути судовий збір. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06 листопада 2013 року Приморський районний суд м. Одеси прийняв рішення по цивільній справі № 522/2773/13-ц про задоволення позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми в загальному розмирі 428 364,35 (чотириста двадцять вісім тисяч триста шістдесят чотири) гривні 35 коп., а також судові витрати в розмирі 3 441 ( гри тисячі чотириста сорок одна) гривні. Зазначене рішення було переглянуто Апеляційним судом одеської області та залишено без змін та відкрито виконавче провадження з приводу виконання зазначеного рішення. У зв`язку із невиконанням зазначеного рішення, [PERSON] у грудні 2017 року звернувся з позовною заявою до суду щодо стягнення трьох відсотків річних та суми індексу інфляції. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14.08.2018 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто підвищення заборгованості за грошовим зобов`язанням в порядку індексації та трьох відсотків річних від простроченої суми за невиконання зобов`язання у розмірі 584 986,00 грн., судового збору в розмірі 5 849,86 грн. та витрат на правничу допомогу у розмирі 3 500 гривень. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцями [PERSON] є його діти - [PERSON] та [PERSON] . Сумарно в рахунок виконання рішення з боржника за період з 12 лютого 2020 року по 26 жовтня 2020 року стягнуто 123 673.33 грн. Оскільки досі рішення суду не виконано у повному обсязі, це порушує законні права та інтереси позивачів, а тому вони змушені звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 11.11.2020 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачам строк на усунення недоліків. Після усунення недоліків, ухвалою суду від 16.11.2020 року по справі відкрито спрощене провадження з викликом сторін і призначено судове засідання на 19.01.2021 року. 19.01.2021 року за клопотанням представника позивачів, судове засідання відкладено на 23.03.2021 року. Ухвалою суду від 23.03.2021 року залишено без розгляду позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та суми індексу інфляції. У судове засідання 23.03.2021 року сторони не з`явилися, про час, дату і місце розгляду справи повідомлялися належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримані. Суд, у зв`язку з неявкою відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, та не наданням обгрунтованої заяви щодо неможливості явки в судове засідання, ненаданням відповідачем відзиву на позов, слухає справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.11.2013 року по справі № 522/2773/13-ц, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 25.03.2014 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми в загальному розмірі 428 364,35 гривень, а також судові витрати в розмірі 3 441 гривень, а всього 431 805,35 гривень. 29 липня 2014 року Приморським районним судом м. Одеси було видано виконавчий лист щодо виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року по справі №522/2773/13-ц, яке набрало законної сили 25 березня 2014 року, який пред`явлено до виконання. 10 травня 2019 року ухвалою Приморського районного суду м. Одеси замінено стягувача (сторону у виконавчому документів, у виконавчому провадженні) за виконавчим листом Приморського районного суду м. Одеси №522/2773/13-ц з [PERSON] на правонаступників - [PERSON] та [PERSON] , з тих підстав, що відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №55053566 від 08.02.2019 року [PERSON] помер [INFO] , а спадкоємцями, що прийняли спадщину до майна померлого [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . З наданого позивачем розрахунку вбачається, що сумарно в рахунок виконання вказаного рішення суду з боржника за період з 12 лютого 2020 року по 26 жовтня 2020 року стягнуто 123 673.33 грн. Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Відповідно до ч. 1, ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до ч. 2, ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч.2 Листа Вищого господарського суду, від 15.03.2011, № 01-06/249 "Про постанови Верховного Суду України, прийняті за результатами перегляду судових рішень господарських судів", чинне законодавство не заперечує звернення кредитора до господарського суду з вимогою щодо стягнення з боржника суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за період після прийняття судом рішення про стягнення відповідної заборгованості. Такий висновок мотивовано тим, що право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору. При цьому суд послався на приписи статей 519, 612 та 625 ЦК України. Постановою ВСУ «Про практику застосування у вирішенні спорів деяких норм чинного законодавства (за матеріалами справ, розглянутих Верховним Судом України)» від 30.09.2008 N 1/384-07 Верховний Суд України визнав правильними висновки господарських судів стосовно стягнення інфляційних нарахувань та процентів річних на існуючу заборгованість за невиконаним зобов`язанням, виходячи з такого. Згідно зі статтями 598 - 609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Водночас, приписи статті 625 ЦК України не заперечують звернення кредитора з вимогою про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, суми, на яку заборгованість за грошовим зобов`язанням підвищена в порядку індексації, а також процентів річних від простроченої суми за невиконання грошового зобов`язання, зокрема, за період після прийняття судом відповідного рішення. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення 3 % річних та індексу інфляції від заборгованості за грошовим зобов`язанням за період після прийняття судом відповідного рішення, є правомірними та підлягають задоволенню. З врахуванням цих обставин та враховуючи розрахунок трьох відсотків річних та суми індексу інфляції у зв`язку із невиконанням судового рішення зроблений за період з 15 серпня 2018 року по 05 листопада 2020 року (з часу ухвалення рішення Приморським районним судом м. Одеси від 14 серпня 2018 року, яким задоволено аналогічний позов, з врахуванням часткового виконання на залишок заборгованості, заборгованість відповідача перед позивачем складає 82117,00 грн., докази спростування чого відповідачем не надані. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом, у передбачених ЦПК України випадках. Відповідно до ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до змісту ч.1, 2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судом встановлено, що за подання даного позову Позивач поніс додаткові витрати по сплаті судового збору в розмірі 840 грн., та сплаті 5500 грн. за отримання правничої допомоги адвоката на доведення чого надав рахунок-фактуру №8/19/1 від 09.11.2020 року, меморіальний ордер № @2PL845810 від 10.11.2020 року, договір № 8/19 про надання правничої допомоги від 07.03.2019 року, дві додаткові угоди до даного договору та ордер адвоката Зудової В.В. Враховуючи те, що позовні вимоги задоволенні повністю, суд стягує сплачений судовий збір та витрати на оплату правничої допомоги пропорційно задоволеним позовним вимогам на повну суму.

Outcome: approved