Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому вказує на те, що 29 жовтня 2014 року її було прийнято на роботу до ТОВ «Старавто» - відповідача по справі, на посаду касира, про що було здійснено відповідний запис в трудовій книжці. До 08 травня 2015 року позивача виконувала свої трудові обов'язки на підприємстві, жодних зауважень до якості роботи не отримувала, до дисциплінарної відповідальності не притягувалась. 12 травня 2015 року, в перший робочий день після травневих свят, [PERSON] не змогла потрапити до свого робочого місця через те, що двері підприємства були зачинені, а саме підприємство не працювало. Керівництво підприємства на телефонні дзвінки не відновлювало і жодних пояснень щодо неможливості потрапити на робоче місце вона не отримала. До 15 травня 2015 року [PERSON] щоденно приходила за адресою свого робочого місця, однак двері ніхто не відчиняв. 20 травня 2015 року вона від колег дізналася, що трудові книжки співробітників були викинуті на вулицю і що свою трудову вона зможе забрати в районному відділку міліції. В той же день [PERSON] дізналася, що на підприємстві відповідача було змінено керівництво. Через кілька тижнів, отримавши від співробітників Хортицького PB УМВС України в Запорізькій області свою трудову книжку вона не знайшла в ній жодних записів про своє звільнення. З приводу вказаних порушень [PERSON] звернулася до прокуратури Комунарського району м. Запоріжжя з заявою. 05 липня 2015 року прокуратура направила їй відповідь в який було повідомлено що її заву було передано до Територіальної інспекції з питань праці. В свою чергу інспекція з питань праці 16 червня 2015 року направила їй свою відповідь, в якій посилаючись на мораторій щодо здійснення перевірок суб'єктів господарювання порекомендувала звернутися з позовом до суду. 26 червня 2015 року [PERSON]Ю отримала від бухгалтера підприємства відповідача електронний лист, в якому її було повідомлено про те, що вона звільнена 19 травня 2015 року відповідно до н. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Жодних офіційних повідомлень про звільнення до неї не надходило. На сьогоднішній день позивачка позбавлена можливості отримати від ТОВ «Старавто» довідку про заборгованість по виплаті заробітної плати, довідку про доходи та копію наказу про звільнення. Вважаючи звільнення незаконним, позивачка [PERSON] просить суд: визнати незаконним звільнення її - [PERSON] з посади касира Товариства з обмеженою відповідальністю «Старавто»; поновити [PERSON] на посаді касира Товариства з обмеженою відповідальністю «Старавто»; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Старавто» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі з 01.01.2015 року по день звільнення; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Старавто» па користь [PERSON] середній заробіток за весь час вимушеною прогулу, починаючи з 19.05.2015 р. року по день ухвалення рішення судом; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Старавто» на користь [PERSON] відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 5 000 (п'ять тисяч) гривень. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала. В обґрунтування пояснила, що з 08 травня 2015 р. ТОВ «Старавто», яке до цього знаходилось за адресою м. Запоріжжя, вул. Східна, 11, змінило своє фактичне місцезнаходження на: м. Запоріжжя, вул. Жукова 1. Всі працівники підприємства, включаючи касира [PERSON] були завчасно повідомлені про зміну місцезнаходження підприємства. Позивачка, без пояснення причин, не зявилась на роботі 19.05.2015 р., в звязку з чим, згідно із наказом № 19/05-15к-3 була звільнена на підставі п.4 ст.40 КЗпП України. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов наступних висновків. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, вивченими та оголошеними в судовому засіданні: трудовою книжкою, згідно з якою [PERSON] 29 жовтня 2014 року було прийнято на роботу до ТОВ «Старавто» на посаду касира (а.с.6); договором від 08.05.2015 р., укладеним між ТОВ «Стойколор» та ТОВ «Старавто» (а.с.72); наказом директора ТОВ «Старавто» № 19/05-15к-3 від 19.05.2015 р., згідно з яким [PERSON] була звільнена з посади касира на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогул 19.05.2015 р. (а.с.80); довідкою про доходи [PERSON] за жовтень 2014 р. по травень 2015 р. (а.с. 89); довідкою про заборгованість по заробітній платі за квітень - травень 2015 р., згідно з якою загальна сума заборгованості складає 1188,67 грн. (а.с.110) Відповідно до пункту 4 частини 1 ст. 40 КЗпІІ України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках, зокрема. прогулу (в чому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Стаття 47 КЗпП України передбачає, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 нього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення і роботи. Відповідно до частини 1 ст. 147 КЗпІІ України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана або звільнення. Стаття 149 КЗпІІ України встановлює порядок застосування дисциплінарних стягнень. Так, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Стаття 235 КЗпП України зазначає, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Згідно з частиною 1 ст. 115 КЗпІІ України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі статтею 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Судом встановлено, що ТОВ «Старавто», яке знаходилось за адресою м. Запоріжжя, вул. Східна, 11, змінивши 08.05.2015 р. своє фактичне місцезнаходження, переїхавши за адресою: м. Запоріжжя, вул. Жукова 1, не повідомило про це позивачку [PERSON], в звязку з чим, вона була позбавлена можливості зявлятись на роботу, тобто відсутність позивачки на робочому місці обґрунтовується поважними причинами. Згідно з ч. 1 cт. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 2 ст.59 ЦПК передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідач ТОВ «Старавто» не надало суду належних доказів того, що [PERSON] була належним чином повідомлена про зміну місцезнаходження підприємства, а тому пояснення представника відповідача стосовно того, що позивачку про це було повідомлено по телефону, або в усному порядку на стихійному мітингу працівників підприємства, судом до уваги не приймаються. Вищенаведене свідчить про те, що при винесенні наказу про звільнення № 19/05-15к-3 від 19.05.2015 р., ТОВ «Старавто» було порушено процедуру передбачену ст.-ст..47, 147 149 КЗпП, оскільки від працівника не були отримані письмові пояснення, про накладене стягнення позивачу не було повідомлено під розписку. Крім цього, підприємством з [PERSON] не було проведено розрахунку в порядку ст.116 КзПП. Оцінюючи здобуті в судовому засіданні докази, в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що позивача [PERSON] було звільнено незаконно і вона підлягає поновлення на роботі. Крім цього, відповідно до вимог Закону, з відповідача підлягає до стягнення заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та заподіяна позивачу моральна шкода. Задовольняючи вимогу позивачки про стягнення моральної шкоди, суд виходиться з того, що внаслідок тривалої і систематичної не виплати належних сум заробітної плати вона була вимушена браги гроші в борг, постійно обмежувати себе в придбанні товарів першої необхідності, не мала змоги відпочити влітку.Середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 7930 грн., виходячи з розрахунку :130 днів, з 19.05.2015 р. по 01.11.2015 р. Х 61 грн. (середньоденна заробітна плата). На підставі викладеного,

Outcome: approved