Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики в сумі 13700 грн. В обґрунтування позову зазначила, що 24 лютого 2020 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] позичив у неї гроші в сумі 400 доларів США та 3000 грн., про що власноруч написав розписку. Час повернення позики 02 березня 2020 року. У визначений розпискою строк, відповідач грошові кошти не повернув. Станом на 30 червня 2020 року еквівалент 400 доларів СШВ складає 10700 грн. Посилаючись на викладене, просила стягнути з відповідача борг в сумі 13700 грн., а також понесені нею судові витрати. Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач у\~судове засідання\~не з`явилася,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~повідомлений належним\~чином,\~про причини\~неявки не\~повідомив. Процесуальним правом надати відзив на позов або письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Документів, що підтверджують поважність причин його відсутності суду не надано. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надійшло. Суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України, враховуючи згоду позивачки, вважає можливим ухвалити заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що 24 лютого 2020 року між сторонами був укладений договір позики. В підтвердження зазначеного факту до матеріалів справи долучено оригінал розписки. За змістом розписки, [PERSON] отримав від [PERSON] у борг 400 доларів США та 3000 грн. Строк повернення боргу 02 березня 2020 року. Вирішуючи цивільно-правовий спір, що переданий на розгляд суду, слід виходити з наступного. За змістом ст.ст. 11, 14, 15, 203-205, 207, 526, 610-611, 615 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені названими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків (зобов`язань) є договори, зміст яких не повинен суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення його учасників має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; він має бути вчиненим у формі встановленій законом і спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, та якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір вважається правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Правомірний (дійсний) договір породжує для сторін цивільні обов`язки, які повинні виконуватися належним чином у межах та на умовах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобов`язання недопустима, якщо інше не передбачено умовами договору чи Законом. Кожна особа має право на захист, в тому числі і судовий, свого цивільного права чи інтересу у разі його порушення, у спосіб визначений цивільним кодексом України, або в інший, встановлений договором або законом, спосіб. Зазначене вище в повній мірі стосується і договорів позики. Відповідно до ст.ст.\~1046,\~1047-1051\~ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики потребує простої письмової форми і є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлено договором. При цьому, за ст. 545 ЦК України, кредитор, прийнявши виконання зобов`язання, на вимогу боржника повинен видати йому розписку про одержання виконання частково або у повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документу кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документу у боржника підтверджує виконання ним обов`язку і, навпаки, знаходження такого документу у кредитора - засвідчує факти невиконання боржником зобов`язання. При ухваленні рішення щодо укладення, умов та виконання позики, суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 77-80 ЦПК України про їх належність, допустимість, достовірність та достатність. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, згідно з ч. 4 ст. 81 ЦПК України, обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні, а недоведеність заперечень - тягне за собою протилежний результат. На переконання суду, розписка [PERSON] від 24 лютого 2020 року є належним, допустимим, достовірним та достатнім доказом існування між сторонами правовідносин, що виникли з договору позики, та доказом отримання відповідачем 400 доларів США та 3000 грн. за цим договором з огляду на те, що в розписці зазначено про отримання ним від позивачки вказаних грошових коштів. Наявність оригіналу розписки у [PERSON] підтверджує факт існування невиконаного [PERSON] зобов`язання. Отже, встановлене свідчить про те, що між сторонами склались правовідносини з договору позики, який оформлений в простій письмовій формі, та зобов`язання за яким позичальником до теперішнього часу не виконано. Згідно довідки ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" станом на 30 червня 2020 року офіційний курс продажу долара США склав 26,7500 грн. Враховуючи викладене, а також ту обставину, що позивачка свій процесуальний обов`язок доказування виконала надала суду розписку на підтвердження факту невиконання боржником своїх зобов`язань за договором позики, суд дійшов висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у справі, що складаються із суми судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду, слід виходити з такого. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного, а також того факту, що заявлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, суд стягує на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 850 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved