Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Тульчинської міської ради ОТГ про визнання права власності на спадкове майно. В ході розгляду справи позивачем була подана заява про уточнення позовних вимог, згідно якої позовні вимоги мотивовані тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] і після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складалася із: - земельної частки (паю) в розмірі 1,73 в умовних кадастрових гектарах, яка знаходиться в колективній власності КСП ім.Желюка с.Тиманівка, розташованого на території Тульчинської міської ради об'єднаної територіальної громади (колишня територія Тиманівської сільської ради), яка належала останній відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого за [NUMBER], виданого 17.07.1997 Тульчинською районною державною адміністрацією. Спадщину, яка відкрилася після смерті матері, вона прийняла. Однак оформити право власності на спадкове майно матері, а саме, на земельну частку (пай), вона не може, так як матір'ю був втрачений оригінал сертифікату серії [NUMBER] на право на земельну частку (пай). Через відсутність оригіналу відповідного сертифікату в нотаріальному оформлені її права власності на спадкове майно державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори Тимчик Н.Ф. постановою від 12.03.2017 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено. В зв'язку з даними обставинами вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті її матері [PERSON], а саме, на земельну частку (пай). Позивач в судове засідання не з'явилася. Направила суду заяву, в якій просить справу розглянути в її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає і просить їх задовольнити, судові витрати з відповідача не стягувати. Відповідач - представник Тульчинської міської ради ОТГ в судове засідання не з'явився. Направив суду заяву, в якій просить справу розглянути в його відсутність, проти задоволення позову не заперечує. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних доказів, так як це не суперечить вимогам закону. Дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Так, при розгляді справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. [INFO] померла [PERSON], яка в свою чергу являлась матір'ю позивача, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] (а.с.8) копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] (а.с.75) та копією свідоцтва про одруження серія [NUMBER] (а.с.10), згідно якого позивач змінила дошлюбне прізвище [PERSON] на [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина за законом, яка складалася із: - земельної частки (паю) в розмірі 1,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж земельної ділянки в натурі, що знаходиться в колективній власності КСП КСП ім.Желюка с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області, яка належала останній відповідно до сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого за [NUMBER], виданого 17.07.1997 Тульчинською районною державною адміністрацією, що підтверджується копією книги реєстрації сертифікатів на право власності на земельну частку (пай), що видаються Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області по колективному сільськогосподарському підприємству Тиманівської сільської Ради народних депутатів с. Тиманівка (а.с.16-17), копією розпорядження Тульчинської районної державної адміністрацієї від 30.05.1997 №165-р. (а.с.18), копією розрахунку вартості земельної частки (паю) та її розміру в умовних кадастрових гектарах КСП імені Желюка с.Тиманівка, а також довідкою, виданою Тульчинської міською радою об'єднаної територіальної громади Вінницької області від 29.08.2017 №99 (а.с.12). Згідно довідки, виданої Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області (а.с.92) вбачається, що на [PERSON] державний акт не видавався, а видавався сертифікат на земельну частку (пай) серія [NUMBER]. Позивач звернулася до Тульчинської державної нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину на вищезазначене спадкове майно, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП ім.Желюка с.Тиманівка, Тульчинського району, Вінницької області, розміром 1,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) їй було відмовлено в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та зареєстрованого права власності, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12.10.2017 №983/02-31 (а.с.6). Факт втрати сертифікату на земельну частку (пай) серії [NUMBER], зареєстрованого за [NUMBER], виданого 17.07.1997 на ім'я [PERSON] підтверджується оголошенням в газеті "Тульчинський край" від 16.06.2017 (а.с.76). Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство. Оскільки смерть спадкодавця [PERSON] наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.). Згідно із вимогами ст. 524 ч. 1 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст. 548 ч. 1 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] на випадок своєї смерті заповіту не залишила, а тому спадкування у даному випадку здійнюється за законом та її дочка [PERSON] - позивач у справі, як спадкоємець першої черги за законом, яка на момент смерті матері проживала разом з нею, вступивши у фактичне володіння спадковим майном, ввважається такою, що прийняла спадщину. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Відповідно до повідомлення з Державного нотаріального архіву Вінницької області від 27.12.2017 №3417/01-18 (а.с.86), згідно даних Алфавітної книги обліку спадкових справ Тульчинської державної нотаріальної контори за 2001-2006 роки, яка знаходиться на зберіганні в Державному нотаріальному архіві Вінницької області, спадкова справа після померлої [INFO] [PERSON], даною конторою не заводилась. Згідно довідки, виданої Тульчинською державною нотаріальною конторою від 07.09.2017 №856/02-14 (а.с.9), [PERSON] являється спадкоємицею після смерті [PERSON], померлої [INFO] на підставі поданої заяви про прийняття спадщини. Станом на 07.09.2017 інших заяв про прийняття спадщини немає. Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №48998598 від 06.09.2017 (а.с.7) вбачається, що 06.09.2017 відбулася реєстрація спадкової справи спадкодавця [PERSON] Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 4 ч. 1 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 13 ч. 1 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ч. 1, 6 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, його цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності. Аналізуючи вищевикладене, враховуючи, що позивач фактично вступила у володіння та управління спадковим майном, проте не може нотаріально оформити право на спадкове майно, а саме, на земельну частку (пай), в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на земельну ділянку та зареєстрованого права власності, відсутній інший спосіб визнання права на спадкування,відповідно до ст. 206 ч. 4 ЦПК України,суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обгрунтованими і є всі підстави для визнання за нею права власності на вказане спадкове майно. Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України, судові витрати, понесені позивачем, згідно її заяви, залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: approved