Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

В березні 2018 року позивач [PERSON] звернулася до Іллічівського районного суду м. Маріуполя Донецької області з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, в обґрунтування якого зазначила, що 1/3 частка домоволодіння по вулиці Менжинського, (Академіка Амосова) 23 в місті Маріуполі належить її тітці [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 19.06.1950 року. За життя [PERSON] склала заповіт на розпорядження вказаною часткою в будинку після її смерті на користь позивача. В 2017 році померла [PERSON], після смерті якої залишилась 1/3 частка в домоволодінні по вулиці Менжинського, (Академіка Амосова) 23. Позивач зверталася до нотаріальної контори для прийняття спадщини, однак їй було відмолено у звязку із відсутністю правовстановлюючого документу на будинок - оригіналу свідоцтва про право на спадщину від 1950 року, дублікат якого знаходиться в архівах міста Донецьк, доступ до якого обмежений у звязку із проведенням військових дій. На підставі цього просила визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті її тітки [PERSON] на 1/3 частку домоволодіння, яке розташоване за адресою: м.Маріуполь, вулиця Менжинського, буд.23. Позивач в судове засідання не зявилася, надала заяву про можливість розгляду справи за відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, надіслав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи без його присутності. Представник третьої особи Третьої маріупольської державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, надіслав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 1/3 частка домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Маріуполь, вулиця Менжинського (Академика Амосова), 23 на праві приватної власності належить [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 вересня 1950 року, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори. Вказані відомості також підтверджуються довідкою з Маріупольського БТІ від 04 серпня 2011 року. 28 березня 2017 року [PERSON] померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть. Згідно відомостей з Третьої маріупольської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON] була заведена спадкова справа №516/2017. Згідно матеріалів спадкової справи спадкоємцем за законом є син спадкодавця [PERSON], [INFO], та за заповітом позивач [PERSON] За життя спадкодавець [PERSON] залишила заповіт, посвідчений державним нотаріусом [PERSON] Третьої маріупольської державної нотаріальної контори 16 вересня 2011 року на житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами та земельною ділянкою, що розташована за адресою: м.Маріуполь, вулиця Менжинського, 23. Згідно з постановою Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 06 лютого 2018 року позивачу було відмолено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/3 частку житлового будинку №23 по вул.Академіка Амосова (Менжинського) у місті Маріуполі у звязку із відсутністю оригіналу документу, що посвідчує право власності спадкодавця на нерухоме майно. Згідно відповіді з Третьої маріупольської державної нотаріальної контори від 06.12.2016 року дублікат свідоцтва про право на спадщину від 14.09.1950 року за реєстровим №7095 на частку житлового будинку №23 по вулиці Менжинського м.Маріуполя на імя [PERSON] неможливо видати у звязку із передачею справ по 1996 рік включно на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташовано у м.Донецьк та доступ до якого на даний час відсутній. Згідно з даними з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно позивачу та [PERSON] на праві спільної часткової власності належить по 1/3 частці домоволодіння по вулиці Академіка Амосова (Менжинського), 23. Відповідно до ст. 1217 ЦК України одним із видів спадкування є його здійснення за заповітом. Заповітом згідно із статтею 1233 ЦК України є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). З матеріалів спадкової справи, вбачається, що єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] є позивач, яка своєчасно та належним чином звернулась до нотаріуса для оформлення своїх спадкових прав. Згідно пункту 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Тобто позивач, будучи єдиним спадкоємцем за заповітом, зверталася до нотаріальної контори в установленому законом порядку для оформлення спадкових прав після смерті [PERSON], надавала копію правовстановлюючого документу на будинок, але з огляду на відсутність доступу до нотаріального архіву, забезпечення якого покладено на державу, обєктивно позбавлена можливості надати оригінал або дублікат та зробити це в досудовому порядку, у звязку із цим спадкові права позивача підлягають захисту в судовому порядку. Надаючи оцінку правовідносинам щодо переходу майнових прав на спадкове майно суд виходить із наступного. Встановлено, що позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом після смерті [PERSON] На підставі свідоцтва про право на спадщину від 14 вересня 1950 року, виданого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори, [PERSON] належала на праві спільної часткової власності 1/3 частка будинку № 23 по вулиці Менжинського в м. Маріуполі. Оригінал свідоцтва або його дублікат переданий на зберігання до Донецького обласного нотаріального архіву. Отримати дублікат цього документу в Донецькому обласному державному нотаріальному архіві неможливо, оскільки всі документи, прийняті на зберігання в Донецький обласний державний нотаріальний архів, залишилися в архівосховищах нотаріального архіву в м. Донецьку, доступ до яких на теперішній час відсутній, через проведення антитерористичної операції в м.Донецьк та тимчасову окупацію вказаного міста. Окрім того, відповідно до листа Центру поштового звязку № 5 Українського державного підприємства поштового звязку «Укрпошта» від 07.03.2016р. на даний час в м.Донецьк проводиться антитерористична операція та не приймаються поштові відправлення у цей населений пункт, що позбавляє можливості, в тому числі і суд, витребувати будь-які докази із Донецького обласного нотаріального архіву. Попри це, суд вважає доведеними наявними письмовими доказами факт належності спадкодавцю 1/3 частки спірного домоволодіння по вулиці Академіка Амосова (Менжинського), 23, а єдиним спадкоємцем щодо майна померлої [PERSON] за заповітом є позивач, яка у встановлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте має обєктивні перешкоди для оформлення своїх спадкових прав в досудовому порядку. Водночас суд зауважує, що на державу в цілому та її державні органи покладається обовязок забезпечити збереження документів, які передані органами нотаріату та державними органами влади на зберігання та від яких залежить виникнення і реалізація майнових прав власників і спадкоємців. Незабезпечення належного зберігання нотаріальних документів в державних архівах і невиконання своїх гарантійних функції державою, незалежно від надзвичайності підстав та як наслідок обмеження громадянам доступу до державних архівних установ не має нівелювати або обмежувати майнові права позивача на їх підтвердження документами, які залишились в архівосховищах у місті Донецьк. Крім того зміна форми, виду або порядку ведення державних реєстрів обліку прав власності на нерухоме майно не може заперечувати або анулювати наявне у осіб право власності, яке ними отримано до введення нового реєстру, та має забезпечувати особам автоматичний перехід відомостей із одного реєстру до іншого. Втрата або відсутність в державних\~ реєстрах відомостей про раніше набуте особою право власності є порушеннями «принципу правової визначеності» та\~ «неналежним урядуванням» позиція Європейського суд з прав людини у справі Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn v. Home Office та див. рішення у справах «Беєлер проти Італії» [ВП] (Beyeler v. Italy [GC]), заява № 33202/96, п. 120, ECHR 2000?I, «Онерїлдіз проти Туреччини» [ВП] (Onery?ld?z v. Turkey [GC]), заява № 48939/99, п. 128, ECHR 2004-XII, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» (Megadat.com S.r.l. v. Moldova), заява № 21151/04, п. 72, від 8 квітня 2008 року, і «Москаль проти Польщі» (Moskal v. Poland), заява № 10373/05, п. 51, від 15 вересня 2009 року. Відповідно ст. 1216 ЦК спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути -\~ визнання права. У відповідності до ч.1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008р. № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Із урахуванням встановлених обставин, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та за нею слід визнати право власності в порядку спадкування на 1\\3 частину домоволодіння, що розташоване за адресою: місто Маріуполь, вулиця Академіка Амосова, 23 після смерті [PERSON], померлої 28 березня 2017 року. На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України,

Outcome: approved