Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

В березні 2017 року до суду звернувся [PERSON] з вказаним позовом до [PERSON] в якому зазначив, що він перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі подружжям за спільні кошти було придбано житловий будинок [ADDRESS]. Зважаючи на те, що на даний час сімейні стосунки припинені, виникли протиріччя щодо спільного майна, [PERSON] чинить перешкоди до доступу до будинку посадовим особам соціальних служб та місцевого самоврядування, позивач просив суд визнати об'єктом спільної сумісної власності подружжя житловий будинок [ADDRESS] та визнати за позивачем право власності в розмірі ? частини на вказаний будинок та стягнути з відповідача понесені судові витрати. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, про дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позов [PERSON] підтримав, надав суду аналогічні пояснення, які викладені в позовній заяві, не наполягав на стягненні судових витрат із відповідача. Відповідач - [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи належним чином повідомлена, надала суду заяву в якій позов [PERSON] визнала частково, заперечувала проти стягнення із неї судових витрат в розмірі 640 гривень та просила розгляд проводити за її відсутності. Судом досліджені наступні письмові докази: копія посвідки позивача про місце проживання в Україні (а.с.5), копія рішення Варвинського районного суду Чернігівської області від 29.02.2016 року (а.с.6), копія актуальної інформації про об'єкт нерухомого майна (а.с. 7-8), копія договору купівлі -продажу житлового будинку від 26.03.2014 року (а.с. 9-10), довідка з місця проживання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, встановив наступне. 29 лютого 2016 року рішенням Варвинського районного суду Чернігівської області шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 16 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернігівського районного управління юстиції у Чернігівській області, актовий запис № 03, розірвано (а.с.6). 26 березня 2014 року між [PERSON], [PERSON], як продавцями, та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого в [ADDRESS]. Відповідно до п. 5 зазначеного договору продаж житлового будинку вчиняється за ціною 28000 гривень 00 копійок. Як вбачається із п.11 договору покупець стверджував, що на момент укладення договору він перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який своєю заявою від 26.03.2014 року дав згоду на купівлю вищевказаного житлового будинку. Відповідно до п.14 договору він не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому. Із п.17 договору вбачається, що вимоги Цивільного кодексу України щодо змісту і правових наслідків договору, що укладається сторонами зміст зокрема ст.ст. 65, 74 Сімейного кодексу України щодо права подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, щодо статусу спільного майна чоловіка і жінки, які не перебувають у шлюбі між собою, і умов розпорядження таким майном роз'яснено. Означений договір зареєстровано в реєстрі за №433 приватним нотаріусом Н.О. Пушкарьовою-Гезердавою (а.с. 9-10). У відповідності до актуальної інформації про об'єкти нерухомості (а.с. 7-8), право власності на спірний будинок зареєстровано 14.11.2014 року за [PERSON] Згідно до довідки з місця проживання [PERSON] та [PERSON] проживали спільно за адресою [ADDRESS] до грудня 2015 року. Зважаючи на встановлені судом факти, усні пояснення представника позивача та обставини, викладені у позовній заяві, суд доходить висновку, що між сторонами виник спір щодо визнання майна спільною власністю подружжя. Означені правовідносини регулюються зокрема відповідними статтями Сімейного кодексу України. Так, ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Крім того, відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Також, відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Беручи до уваги наведене, суд вважає встановленим, що сторони по справі, перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, та підтримуючи фактичні шлюбні відносини, придбали за спільний кошт спірне майно. Зважаючи на часткове визнання позову відповідачем та законодавчо закріплене право позивача на набуття права власності на спільне майно подружжя, суд вважає за необхідне задовольнити позов в повному обсязі, визнавши спірне майно спільною власністю подружжя та визнавши за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, який розташований за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved