Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-30 00:00:00

В листопаді 2019 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до АТ «Акцент-Банк», в якій просить визнати недійсною заяву про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» АВН0СТ15510545468 від 27.03.2019 року, укладену між позивачем та АТ "Акцент-Банк". Позовна заява мотивована тим, що контролюючи рух коштів за своїм рахунком відкритому в АКЦІОНЕРНОМУ ТОВАРИСТВІ « АКЦЕНТ-БАНК», 28.03.2019 року позивачу стало відомо, що 27.03.2019 року з картки банку номер [NUMBER] виданої АКЦІОНЕРНИМ ТОВАРИСТВОМ «АКЦЕНТ- БАНК» невідомими особами шахрайським шляхом оформлено від її імені через мережу Internet заяву про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» АВН0СТ15510545468 від 27.03.2019 р. (оформлено кредит від її імені на 79 000 грн.) та знято грошові кошти з карткового рахунку без її участі та згоди з використанням електронних платіжних засобів. Від відповідача почали надходити повідомлення щодо необхідності погашення кредиту. Після звернення до відділення Банку Відповідача у місті Павлоград позивачу надано копії документів, пов`язаних із заявою про приєднання до Умов та Правил надання кредиту «Швидка готівка 2.0» АВН0СТ15510545468 від 27.03.2019 р. Позивач вказану заяву не підписувала. Про існування вказаного правочину позивач дізналася 28 березня 2019 року та повідомила відповідача за номером 7776. Кошти позивач не отримувала та не розпоряджалась ними, дії, направлених на виконання правочину не вчиняла. Довідка Банку від 12.11.2018 року свідчить про те, що з 25.08.2018 року позивач не має заборгованості перед Банком. Представник позивача просив розглянути справу за відсутності, підтримав заявлені вимоги в повному обсязі. Згідно відзиву відповідач просив розглянути справу за його відсутності, просив відмовити в позові. У відзиві вказано, що позивач не зверталась на гарячу лінію Банку з вимогою щодо блокування картки, позивач самостійно повідомила дані, що надають можливість сторонній особі доступу до її карткового рахунку, що є порушенням Умов та Правил надання кредиту, п.9 Розділу VI Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням. Факт порушення кримінальної справи не підтверджує факту шахрайства сторонніми особами до закінчення досудового розслідування, постановлення судового рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що відповідно до наданих умов та правили кредиту «Швидка готівка 2.0» № АВН0СТ15510545468 від 27.03.2019 року, вбачається, що АТ «А-Банк» надає [PERSON] строковий кредит у суму 79000 грн, однак на даній заяві про приєднання до Умов та Правил не міститься підпису позивача немає, як немає підпису і на Паспорті банківського продукту «Швидка готівка 2.0». З довідки про рух коштів по рахунку позивача вбачається, що 27.03.2019 зараховано за договором № АВН0СТ15510545468 сума коштів - 79000 грн. Відповідно до\~статті 1073 ЦК України\~у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до вимог пунктів 6, 7 розділу VI Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України №705 від 05.11.2014 року користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу та/або платіжних операцій, які він не виконував, зобов`язаний негайно повідомити банк або визначену ним юридичну особу в спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк. Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення користувачем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів. Емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором. Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Відповідно до пунктів 8, 9 Положення «Про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого Постанова Правління Національного банку України 05.11.2014 № 705, чинної на момент незаконного списання грошових коштів з рахунку відповідача, Емітент (постачальник платіжних послуг - емітент або еквайр, який надає платіжну послугу користувачу) у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції. Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок. Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІНу або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Зазначені норми є спеціальними для спірних правовідносин. \~ \~ \~ \~ Вказані висновки відповідають позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 28 серпня 2019 року у справі № 591/2161/16-ц, у постановах від 14 лютого 2018 року у справі №127/23496/15-ц від 20 червня 2018 року у справі №691/699/16-ц. Позивач у своєму позові вказала, що 28 березня 2019 року повідомила відповідача за номером 7776, що є телефоном служби підтримки Акцент Банку. Вказана інформація відповідачем у відзиві не спростована. В подальшому позивач письмово зверталась до Банку згідно заяви від 04.09.2019 року, 25.09.2019 року до Національного Банку України, 23.09.2019 року до Павлоградського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області, з повідомленнями про шахрайські дії щодо кредитної картки 27.03.2019 року. Павлоградським відділом поліції ГУНП в Дніпропетровській області згідно листа надано інформацію щодо запитуваних звернень гр-ки [PERSON] до Павлоградського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 09.04.2019 р. та 23.09.2019 р., а саме ЖЄО № 8208 від 09.04.2019 - відкрито кримінальне провадження № 12019040370000766 від 10.04.2019, закрито 31.10.2019 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України; вх. № В-37 від 23.09.2019 - проведено перевірку, заявниці надано письмову відповідь за вих. № 51-11855 від 17.10.2019, матеріали долучені до кримінального провадження № 12019040370000766. Отже, позивач здійснила всі заходи, які передбачені в даному випадку щодо доведення до банку інформації для запобігання ризику та уникнення збитків від здійснення операцій з використання викрадених у неї електронних платіжних засобів. Положеннями Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частини 1,5 ст.81 ЦПК України). При здійсненні операції позивач особисто не використовувала електронний платіжний засіб, Банк не надав доказів на підтвердження того, що позивач своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню персонального ідентифікаційного номера або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. При цьому позивач повідомила Банк та правоохоронним органам про шахрайські дії. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст. 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч. 1 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: правочини між юридичними особами; правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою ст. 206 цього Кодексу; правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма. Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За змістом ст.11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Захист цивільних прав це не що інше як передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких спорів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпний і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Судом встановлено, що оспорювана позивачем банківська операція відбулася не з її волі чи згоди, що є підставою для визнання її недійсною. Враховуючи вищенаведене, слід дійти висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved