Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-10 00:00:00

[PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] звернулася до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: служба у справах дітей Чопської міської ради Ужгородського району Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опікунства та стягнення аліментів. Позов мотивує тим, що 03 серпня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що виконавчим комітетом Чопської міської ради складено відповідний запис №21 та видано свідоцтво про шлюб Серії [NUMBER] . Від даного шлюбу у них [INFO] народилась дівчинка - [PERSON] , що свтерджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Вказує, у зв`язку з ускладненнями, які виникли під час пологів, громадянка [PERSON] померла через 3 тижні після народження дитини, і з моменту народження та по теперішній час дитина проживає разом з її сім`єю. Після народження дитини відповідач з пологового будинку її не забрав, доньку не навідував, жодним чином не цікавився її життям, участі у її вихованні не приймає, всіляко уникає будь-яких стосунків. Зазначає, що при неодноразових розмовах з відповідачем він повідомляв, що відмовляється від дитини та у майбутньому немає ніякого бажання приймати участь у її житті. Посилаючись на викладене, просить суд позбавити відповідача [PERSON] [INFO] , батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , встановити над [PERSON] опіку шляхом призначення її опікуном дитини, стягнути з відповідача на її користь щомісячно аліментни на утримання малолітньої [PERSON] у розмірі 2500,00 гривень, починаючи з дати подачі позову до суду і до досягнення нею повноліття. Позивач не скористалася правом на участь у судовому засіданні та в матеріалах справи міститься її заява, відповідно до якої вона просить розглянути справу у її відсутності та задоволити позов. Відповідач також не з`явився у судове засідання та подав заяву, згідно якої просив розглянути справу без його участі та зазначив, що позовні вимоги визнає у повному обсязі. Представник служба у справах дітей Чопської міської ради не скористався правом на участь у судовому засіданні та Чопський міський голова подав заяву, згідно якої просить провести засідання без участь представника служби на підставі наявних матеріалів справи. Через неявку в судове засідання учасників справи, судом у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який уклали у виконавчому комітеті Чопської міської ради 03.08.2013 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим у комітетом Чопської міської ради, [PERSON] народилася [INFO] , та її батьками записано [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] у віці 32 років, що стверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Чопської міської ради. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] не цікавиться життям дитини, не бере участі в її утриманні та вихованні, та остання проживає разом із сім`єю позивача. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 17.08.2020 року, проведено обстеження умов проживання за адерсою: [ADDRESS] , згідно з яким умови проживання для дитини задовільні, для виховання та розвитку останньої створено необхідні умови. Вказано, що за зазначеною адресою крім членів сім`ї позивача, постійно проживає також [PERSON] . Згідно ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці…». Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватись з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини є підставою, передбаченою п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України для позбавлення батьківських прав. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення поновлення батьківських прав", особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення від виконання батьківських обов`язків має місце тоді, коли батьки не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідач мешкає окремо від дитини, вихованням не займається, не виявляє інтересу до її життя, не виявляє бажання до спілкування з нею. За приписами ч. 3 ст. 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Таким чином, суд вважає, що з боку відповідача мала місце винна поведінка, яка проявилась в свідомому ухиленні ним від виконання своїх батьківських обов`язків відносно своєї малолітньої доньки, а тому суд приходить до висновку, що [PERSON] слід позбавити батьківський прав відносно [PERSON] , та встановити над нею опіку,призначивши [PERSON] її опікуном. Разом з тим, за приписами ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Позивачем ставиться вимога про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісячно, починаючи із дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Зі ст. 182 СК України слідує, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оцінюючи надані сторонами по справі докази, суд дійшов до висновку, що відповідач зобов`язаний нести витрати на утримання дитини у розмірі 2500 грн. щомісячно, до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Виходячи з наведеного, такий підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved