Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області, треті особи [PERSON] , [PERSON] , про визнання права власності за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог вказала, що проживає в будинку [ADDRESS] , з 2008 року та по даний час. Відповідно до довідки Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №611 від 11.10.2019 року, у житловому будинку [ADDRESS] , вона проживає вже більше, ніж десять років. Також, вона сплачує комунальні платежі за будинок, зокрема, за електроенергію, доглядає земельну ділянку біля будинку і на сьогоднішній день продовжую проживати у вказаному будинку. Про наявнсть інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно їй невідомо. На даний час будинок [ADDRESS] зареєстрований за померлою у 2005 році [PERSON] відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30.10.1989 року. Про факт смерті [PERSON] їй стало відомо з Довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах №447/29-9-33 від 05.03.2020 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис про смерть №28 від 06.12.2005 року. Отже, оскільки вона протягом більше десяти років відкрито, безперервно володіє будинком, тому вважає, що за нею може бути визнано право власності на нього за набувальною давністю згідно з ч.1 ст.344 Цивільного Кодексу України. Володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; Володіння визначається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Володіння визначається безперервним якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦЮ. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володінням еигнувальним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).? Згідно з ч.1 ст.344 Цивільного Кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене та посилаючись на норми ст.ст.319, 321, 328, 341, 344 ЦК України, прохає суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] , за набувальною давністю. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Розумовський В.В. в судове засідання не з`явилися, надіславши до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Представник відповідача - Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області в судове засідання не з`явився. До суду надійшла заява про розгляд справи у відсутність їх представника, позовні вимоги визнають повністю. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надіславши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Суд, перевіривши матеріали справи, вивчивши всі надані по справі докази, даючи їм оцінку у їх сукупності, враховуючи визнання позовних вимог відповідачами, вважає, що позов підлягає задоволенню за слідуючих підстав. Згідно ст.13 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Нормами ч.4 ст.206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. В даному випадку в судовому засіданні відповідно до норм ч.1 ст.81 ЦПК України встановлено наступне. Позивач [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS] , з 2008 року та по даний час. Відповідно до довідки Новопідкрязької сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області №611 від 11.10.2019 року, у житловому будинку [ADDRESS] , позивач проживає з 2008 року, тобто вже більше, ніж десять років (а.с.35). Також, позивач систематично сплачує за комунальні послуги, зокрема, за електроенергію, доглядає земельну ділянку біля будинку і на сьогоднішній день продовжую проживати у вказаному будинку. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житловий будинок від 30.10.1989 року житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] , яка померла [INFO] . Про факт смерті [PERSON] позивачу стало відомо з Довідки Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Магдалинівському, Петриківському, Царичанському районах №447/29-9-33 від 05.03.2020 року, згідно якої [PERSON] , [INFO] , померла [INFO] , актовий запис про смерть №28 від 06.12.2005 року. Відповідно до копії спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , яка надійшла до суду від Царичанської державної нотаріальної контори, спадкоємцем була [PERSON] , яка померла [INFO] (копія актового запису про смерть №12 від 28.08.2008 року). За життя [PERSON] з питань щодо реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] нікуди не зверталась. Згідно з копією спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , яка надійшла до суду від Царичанської державної нотаріальної контори, спадкоємцем є [PERSON] , третя особа в даній справі. При цьому, [PERSON] також з питань щодо реєстрації права власності на житловий будинок [ADDRESS] нікуди не зверталась, подальшою долею домоволодіння не цікавились. Про наявнсть інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно позивачу не було відомо. Стаття 328 ЦК України визначає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація). Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним. Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю, відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). (п. 9 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови) Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК України, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"), (п. 14 Постанови). Відповідачем заявлені позовні вимоги визнані у повному обсязі, тобто визнані всі ті обставини, на які позивач посилається на обґрунтування заявлених позовних вимог. Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. На підставі зазначеного, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому досліджені наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком [ADDRESS] , тому суд вважає можливим визнати за нею право власності на вищевказане майно за набувальною давністю, задовольнивши таким чином позовні вимоги повністю. Відповідно до вимог ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Частиною 1 статті 142 ЦПК визначено, що у разі … визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті суд … в рішенні у порядку встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивач [PERSON] в позовній заяві вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача судового збору, сплаченого при поданні позову, чи про повернення позивачу з Державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, не заявляла, тому судовий збір слід залишити за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: approved