Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну», в якому з врахуванням уточнень позовних вимог просила суд визнати незаконним та скасувати наказ Державного професійно-технічного навчального закладу «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» від 08.06.2016 року за №53-к про звільнення її з займаної посади за ст. 40 п.5 КЗпП України; поновити на посаді майстра виробничого навчання з 08.06.2016 року та стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2016 року по 31.12.2016 року у розмірі - 31 278 грн. 24 коп. В обґрунтування позову вказала, що рішення про звільнення її через нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності прийнято за відсутності всіх листків непрацездатності та не враховано, що позивач 15.02.2016 року виходила на роботу, приймала участь у роботі державної кваліфікаційної комісії при проведенні державної кваліфікаційної атестації, у зв'язку з чим відсутні підстави для її звільнення на підставі за ст. 40 п.5 КЗпП України. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав викладених в позовній заяві, представники відповідача проти позову заперечили, вказавши що позивач самовільно вийшла на роботу та приймала участь роботі державної кваліфікаційної комісії. Заслухавши сторони та їх представників, дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, що наказом ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» від 08.06.2016 року за №53-к звільнено [PERSON], майстра виробничого навчання, 08.06.2016 року з займаної посади за ст.40 п.5 КЗпП України, у зв'язку у нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, за попередньою згодою профспілкового органу, з виплатою компенсації за невикористану основну щорічну відпустку тривалістю 42 календарних дні за відпрацьований період з 14.08.2015 р. по 08..06.2016 р. Згідно з пунктом 1.3. Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 9 квітня 2008 року № 189, непрацездатність (утрата непрацездатності) - це стан здоров'я (функцій організму) людини, обумовлений захворюванням, травмою тощо, який унеможливлює виконання роботи визначеного обсягу, професії без шкоди для здоров'я. Тимчасова непрацездатність - це непрацездатність особи внаслідок захворювання, травми або з інших причин, що не залежить від факту втрати працездатності (пологи, карантин, догляд за хворим тощо), яка має тимчасовий зворотний характер під впливом лікування та реабілітаційних заходів, триває до відновлення працездатності або встановлення групи інвалідності, а в разі інших причин - до закінчення причин відсторонення від роботи. Тимчасова непрацездатність застрахованих осіб засвідчується листком непрацездатності. Пунктом п.5 ст. 40 КЗпП України передбачено розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у разі нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності; Отже, нез'явлення працівника на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд за станом здоров'я, який унеможливлює виконання ним роботи визначеного обсягу є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. В судовому засіданні встановлено, що позивач з 08.02.2016 року по 08.06.2016 року перебувала на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності (а.с.72-79), та не заперечувалося сторонами у справі. Одночасно, судом встановлено, що позивачу після огляду в МСЕК №2 відмовлено у визнанні її інвалідом, що підтверджується довідкою від 30.05.2016 року та визнано тимчасово не працездатною (а.с. 52). Крім того, в судовому засіданні встановлено, що 15.02.2016 року [PERSON] згідно наказу ДПТНЗ «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» №304 від 27.10.15 року, виконуючи свої посадові обов'язки, приймала участь в засіданні державної кваліфікаційної комісії навчального закладу при проведенні державної кваліфікаційної атестації учнів, доповідала відомості про учня, підготовлену ним роботу, приймала участь в оцінюванні, що підтверджується: протоколом №4 засідання державної кваліфікаційної комісії від 15.02.2016 року, (а.с.115), свідченнями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та не заперечувалося представником відповідача [PERSON], яка як директор навчального закладу входила до числа членів державної кваліфікаційної комісії 15.02.2016 року. Таким чином, встановивши, що позивач 15.02.2016 року з'явилася на роботу та приймала участь в засіданні державної кваліфікаційної комісії навчального закладу, суд дійшов висновків про недоведеність обставин визначених п.5 ст. 40 КЗпП України та відсутність підстав для звільнення позивача через нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд, у зв'язку з чим наказ підлягає скасуванню, а позивач - поновленню на роботі. За правилами частини другої статті 235 КЗпП України при ухваленні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком. Абзацом 3 п. 2.2 Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 "Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати" передбачено, що середньомісячна зарплата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Звідси випливає, що розрахунковим періодом вважатимуться два повністю відпрацьовані місяці, які передують місяцю, в якому працівника звільнили. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, відповідно до п. 3.3 Порядку до розрахунку включаються такі нараховані виплати: основна заробітна плата; доплати і надбавки; виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. При цьому премії, які виплачуються за рік (квартал), включаються до заробітку у частині, що припадає на ці два місяці. У разі якщо число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати враховуються пропорційно до часу, відпрацьованого у розрахунковому періоді. Одноразова винагорода за підсумками роботи за рік і за вислугу років включається до середнього заробітку шляхом додавання до заробітку кожного з двох місяців 1/12 винагороди, нарахованої у поточному році за попередній календарний рік. Згідно з п. 5 Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Перед тим як визначити середній заробіток за останні два місяці, необхідно обчислити середньоденну зарплату шляхом ділення нарахованої заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Середня місячна заробітна плата обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середню кількість робочих днів за ці два місяці (середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді). Середньомісячне число робочих днів, своєю чергою, розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства (п. 8 Порядку ). Відповідно до довідки про доходи за №1214 від 08.07.2016 р. загальна сума доходу позивача за два місяці з листопада 2015 року по грудень 2015 року становить 9 557 грн.31 коп. Фактично у листопаді і грудні 2015 року відпрацьовано 44 робочих дні (21+23). Середньоденна заробітна плата дорівнює: 9557,31 : 44 = 217 грн.21 коп. Середньомісячна кількість робочих днів у розрахунковому періоді - 22. Середньомісячний заробіток дорівнює: 217,21 х 22 = 4778,62 грн. Відповідача було звільнено з 08.06.2016 року, тому кількість робочих днів обраховуємо з 09.06.2016 року по 31.12.2016 рік, що становить робочих днів: червень - 13, липень - 22, серпень - 22, вересень - 22, жовтень - 20, листопад- 22, грудень - 23 і загалом становить - 144 робочі дні. Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09.06.2016 року по 31.12.2016 рік становить: 144 х 217,21 = 31 278 грн. 24 коп., та підлягає стягненню на користь позивача. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з Державного професійно-технічного навчального закладу «Житомирське вище професійне училище сервісу і дизайну» на користь держави слід стягнути судовий збір в розмірі 1 653 грн. 60 коп.

Outcome: approved