Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

АТ «Укрсоцбанк» у червні 2019 року звернувся до суду з позовом до відповідача про звільнення майна з-під арешту. Свої вимоги АТ «Укрсоцбанк» мотивує тим, що 04.05.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3350, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах визначених договором, повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаним договором. Також, 04.05.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №02-10/1437, відповідно до вказаного договору [PERSON] виступив у якості майнового поручителя [PERSON] та передав банку в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Через систематичне невиконання боржником умов кредитного договору, банк був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Право власності на зазначене майно 14.11.2018 року було зареєстровано за АТ «Укрсоцбанк». Проте, стало відомо, що реалізувати власне майно банк не може, оскільки 05.08.2011 року ВДВС Дарницького РУЮ в м.Києві було винесено постанову про арешт спірної квартири. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивач просить задовольнити його вимоги. Ухвалою суду від 11.07.2019 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 11.02.2020 року, яку занесено до протоколу судового засідання від 11.02.2020 року, замінено позивача АТ «Укрсоцбанк» його правонаступником АТ «Альфа-Банк». Ухвалою суду від 11.02.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення. Відповідача позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення; крім того, подав до суду письмову заяву про визнання позову. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову у повному обсязі та подав до суду відповідну заяву. Представник третьої особи Дарницького РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, разом з тим, подав до суду відзив, відповідно до якого заперечував проти задоволення позову. Враховуючи обставини справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представника третьої особи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Судом встановлено, що 04.05.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк») та [PERSON] було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №10-29/3350, за умовами якого кредитор надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти, а позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах визначених договором, повернути кредит, виплатити проценти за користування кредитом, сплатити комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені вказаним договором. Також, 04.05.2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено Іпотечний договір №02-10/1437, відповідно до вказаного договору [PERSON] виступив у якості майнового поручителя [PERSON] та передав банку в іпотеку в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором нерухоме майно, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 20.11.2018 року, 14.11.2018 року здійснено перереєстрацію права власності на вказану квартиру за АТ «Укрсоцбанк» на підставі Іпотечного договору від 04.05.2007 року. Крім того, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 03.05.2018 року встановлено, що 05.08.2011 року на квартиру було накладено арешт на підставі постанови ВДВС Дарницького РУЮ у м.Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження. Як вбачається з відзиву Дарницького РВ ДВС м.Київ ГТУЮ у м.Києві, перевіркою данних АСВП встановлено, що у Відділі відкритих виконавчих проваджень про стягнення заборгованості із [PERSON] не знайдено. Арешт на майно боржника, а саме: двокімнатну квартиру [ADDRESS] , яке накладено по виконавчому провадженню №27960639 від 05.08.2011 року у Відділі не перебуває, оскільки 23.09.2011 року державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.1 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, яка діяла на момент винесення постанови). Згідно зі ст.1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не можу бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Нормами статті 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Як встановлено в судовому засіданні, арешт на спірну квартиру було накладено органом виконавчої служби в межах виконавчого провадження, яке не здійснюється, а відтак потреби в арешті не існує. На теперішній час наявність цього обтяження (арешту) квартири перешкоджає позивачу у здійсненні ним права власності на вказану квартиру. Зняти арешт в органах ДВС на даний час неможливо. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач визнав позовні вимоги, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку про те, що підстав для накладення арешту на спірну квартиру на даний час не існує, а наявність накладеного обтяження майна порушує права позивача, що дає підстави для задоволення позову, оскільки іншим шляхом відновити порушені права позивача неможливо. При цьому суд враховує і визнання позову відповідачем. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved