Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

До Приморського районного суду м. Одеси 10.01.2017 року звернувся Заступник прокурора Одеської області в інтересах держави в особі Одеської міської ради із зазначеною позовною заявою, вказуючи, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2007 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 54/16, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку та зареєструвати її у відповідному реєстрі. На підставі зазначеного рішення [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №954607 від 05.03.2007 року, який зареєстрований в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за №010750500279. Однак, в подальшому, за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначене судове рішення скасовано, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2010 року позов [PERSON] залишений без розгляду. Таким чином, оскільки рішення суду, яке стало підставою для оформлення права власності, скасовано, а земельна ділянка вибула з комунальної власності територіальної громади м. Одеси без волі власника, позивач просить витребувати у відповідача земельну ділянку площею 0,1 га, вартістю 4\~379\~870,00 грн., яка розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 54/16, кадастровий номер 5110137500:51:003:0271. Представник Прокуратури Одеської області та представник Одеської міської радив судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, причин неявки не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Ознайомившись з матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягаютьзадоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 08.02.2007 року за [PERSON] визнано право власності на земельну ділянку площею 0,1 га, яка розташована за адресою: м. Одеса, Французький бульвар, 54/16, для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, зобовязано Одеську регіональну філію Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» зареєструвати за [PERSON] право власності на земельну ділянкута видати державний акт про право приватної власності на земельну ділянку. На підставі зазначеного рішення [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №954607 від 05.03.2007 року, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі Одеською регіональною філією Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру» за №010750500278. В подальшому, за заявою першого заступника прокурора Приморського району м. Одеси про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ухвалою від 10.08.2009 року зазначене судове рішення скасовано, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 18.11.2010 року позов [PERSON] залишений без розгляду у звязку з повторною неявкою позивача. Згідно ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший субєкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно дорішення Конституційного суду України від 08.04.1999 року за № 3-рп/99 "інтереси держави"є оціночним поняттям, прокурор або його заступник у кожному випадку самостійно визначає в чому саме полягає порушення інтересів держави в конкретних правовідносинах, які підлягають вирішенню в судовому порядку. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та ін.) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності України, гарантування її державної, економічної, безпеки, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання. Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява є підставою для порушення справи. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Стаття 143 Конституції України наділяє територіальні громади правом безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування управляти майном, що є в комунальній власності. Відповідно до п. 1 ст. 10, п. 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в України», ради представляють інтереси територіальної громади та відповідно до ч. 5 ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» здійснюють повноваження власника майна. Відповідно до ст. 125 ЗК України (в редакції, чинній на момент відчуження земельної ділянки) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. Форми державних актів затверджуються Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальній громаді міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності. Згідно з п. 12 Перехідних положень ЗК України до розмежування земель державної і комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів, крім земель, переданих у приватну власність, та земель, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.У зв'язку з цим, органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у є територіальна громада в особі Одеської міської ради. Як встановлено в ч. 1 ст. 116, ч. ч. 3, 6 ст. 128 ЗК України право власності на земельні ділянки, що перебувають у державній або комунальній власності, набувається на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. З урахуванням наведеного вбачається, що набуття земельної ділянки у власність або у користування із земель державної або комунальної власності здійснюється за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень і у судовому порядку це питання вирішується лише в разі відмови зазначених органів у передачі земельної ділянки у власність. Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Судом встановлено, що Одеська міська рада, як орган, уповноважений здійснювати повноваження власника землі територіальної громади, рішення про передачу спірної земельної ділянки відповідачу не приймала, право власності на земельну ділянку останній набув на підставі рішенняПриморського районного суду м. Одеси від 08.02.2007 року, яке в подальшому скасовано, тож фактично правові підставі для набуття права власності відсутні та земельна ділянка протиправно вибула з володіння власника, що є підставою для задоволення позову та захисту інтересів держави в особі Одеської міської ради шляхом витребування спірної земельної ділянки. Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд,

Outcome: approved