Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-06 00:00:00

До Токмацького районного суду Запорізької області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 20 січня 2001 року позивач з відповідачем зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що з відповідачем шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння, та вважає, що подальше збереження сім'ї неможливе, тому просить суд розірвати шлюб. Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: Запорізька область, Токмацький район, місто Молочанськ, вулиця Шевченка, будинок 43.\~У звязку\~з тим,\~що відповідач\~в добровільному\~порядку матеріальної\~допомоги на\~утримання дітей\~не надає,\~просить\~ стягнути\~з нього\~аліменти на\~утримання дітей\~у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не зявились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено,\~що 20\~січня 2001\~року зареєстрували\~шлюб [PERSON], [INFO], та Дяченко (після реєстрації шлюбу [PERSON]) [PERSON], [INFO], про що в книзі реєстрації актів про одруження 20 січня 2001 року зроблено запис за №02, що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого міськвиконкомом м.Молочанськ Токмацького району Запорізької області. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЖС №012554 від 04.09.2001, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖС №095852 від 01.08.2008. Діти зареєстровані та проживають разом з позивачем за адресою: Запорізька область, Токмацький район, місто Молочанськ, вулиця Шевченка, будинок 43, що підтверджується довідкою про склад сімї №72 від 11.01.2019. Шлюбні відносини між сторонами припинені через відсутність взаєморозуміння,, спільне господарство не ведеться. Разом не проживають. Суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім'ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони не мають наміру зберегти шлюб. Наведені на обґрунтування позову обставини, що спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, а тому суд вважає, що подальше спільне проживання сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч.2\~ст.112 СК\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя\~і збереження шлюбу\~суперечило\~б інтересам одного\~з них,\~що мають істотне значення. Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Тому суд вважає необхідним розірвати шлюб, укладений 20 січня 2001 року між позивачем та відповідачем. Відповідно до\~ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. В звязку з заявою позивача, прізвище позивача після розірвання шлюбу залишити «Березовка». Статтею 51 Конституції України передбачено обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідач в добровільному порядку не сплачує аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 ХІІ(78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Обов'язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплений ч.2 ст.51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України. У відповідності до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст.7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно зі ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із\~ст.183\~Сімейного кодексу\~України частка\~заробітку (доходу)\~матері,\~батька,\~яка буде\~стягуватися як\~аліменти на\~дитину,\~визначається судом. Якщо\~стягуються аліменти\~на двох\~і більше\~дітей,\~суд визначає\~єдину частку\~від заробітку\~(доходу)\~матері,\~батька на\~їх утримання,\~яка буде\~стягуватися до\~досягнення найстаршою\~дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. При вищевикладених обставинах, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 11.01.2019 і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Що стосується судових витрат по справі суд зазначає наступне. Позивачем при поданні позовної заяви до суду за вимогу про розірвання шлюбу сплачено судовий збір в розмірі 768,40 гривень. Згідно з п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів з відповідача на свою користь на утримання дітей. Відповідно до положень ч.1 ст.142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у рішенні вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір». Виходячи з положень даної статті, суд вражає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків сплаченого нею судового збору згідно з квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0.1234623794.1 від 11 січня 2019 року, що складає 384 гривні 20 копійок. Оскільки, відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, при подачі позовної заяви до суду позивач була звільнена від сплати судового збору, а також те, що позовні вимоги підлягають задоволенню, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, що складає 384 гривні 20 копійок. Інша частина судових витрат підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: approved