Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду у лютому 2014 року звернувся [PERSON] із позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Позовні вимоги обґрунтував тим, що батько за життя побудував жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами за адресою : [ADDRESS]. Вказаний будинок був збудований із дотриманням всіх норм законодавства, що підтверджується рішенням виконкому Слов'янської районної ради № 35/6 від 17.06.1971 року, яким йому було надано дозвіл для індивідуального будівництва за вказаною адресою. 20.07.1971р. на підставі вказаного рішення було надано в безстрокове користування земельну ділянку [ADDRESS] для будівництва жилого будинку за підписом архітектора Слов'янського району, 06.03.1972 року районним архітектором затверджено проект забудови земельної ділянки. На підставі вказаних документів батько за вищевказаною адресою збудував житловий будинок, який був прийнятий в експлуатацію 18.01.1988 року, що підтверджується актом приймання в експлуатацію, затвердженим рішенням виконкому Слов'янської районної ради № 4 від 20.01.1988 року. Однак, на теперішній час у позивача відсутнє свідоцтво про право власності на цей будинок на ім'я батька, що стало відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, хоча фактично батько набув право власності на цей будинок і виконав всі необхідні дії, передбачені для цього на той час. Позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги, який постійно проживав зі спадкодавцем на момент його смерті, прийняв вказаний будинок у спадщину та вступив у право власності на нього, але це право оспорює інший спадкоємець [PERSON] Просить суд визнати за позивачем право власності на житловий будинок [ADDRESS] з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку літ. А1, гаражу-літньої кухні літ. Б, погребу літ. В, вбиральні Г, душу Д, воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, водопроводу №3, ями вигрібної № 4, як на майно, отримане в порядку спадкування за законом після смерті його батька [PERSON], померлого [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач була повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилася, надала суду заперечення проти задоволення позову, які полягають у тому, що вона також була зареєстрована разом зі спадкодавцем з дня свого народження по теперішній час, останні кілька років вона доглядала за дідусем, купувала йому продукти, доглядала за будинком. Окрім того, вони з дідусем уклали усний договір довічного утримання, відповідно до якого вона зобов'язувалася доглядати його до смерті, а він обіцяв, що після смерті залишить її у спадок будинок. Вона фактично є спадкоємцем 4 черги і автоматично прийняла спадщину, а тому просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити. Судом встановлено наступні факти та відповідні ним правовідносини. У Конституції України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності ( статті 13,41 Конституції України). Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України. Рішенням виконавчого комітету Слов'янської районної ради депутатів трудящих № 35/6 від 17 червня 1971 року [PERSON] було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці [ADDRESS] ( а. с. 15). 20 липня 1971 року [PERSON] було передано у безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності за адресою : [ADDRESS] ( а. с. 16-17 ). На вказаній вище земельній ділянці на підставі проекту забудови, затвердженого архітектором Слов'янського району 06.03.1972 року, [PERSON] збудував житловий будинок [ADDRESS] з господарськими та побутовими будівлями та спорудами, який складається з житлового будинку літ. А1, гаражу-літньої кухні літ. Б, погребу літ. В, убиральні Г, душу Д, воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2, водопроводу №3, ями вигрібної № 4, будівництво було завершене 24.09.1987р. ( а. с. 30-32 ). Вказаний вище житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами був прийнятий до експлуатації на підставі акту від 18.01.1988 року, затвердженого рішенням виконкому Слов'янської районної ради народних депутатів № 4 від 20 січня 1988 року ( а. с.18 ). У спірному житловому будинку зареєстровані та фактично проживають : [PERSON] з 14.07.1994р., [PERSON] з 11.03.1998 року, що підтверджено записами у домовій книзі та відповідними відмітками у паспортах позивача і відповідача ( а. с. 10,14,20,21). Відповідно до довідки Мирненського сільського голови від 28.02.2014р. № 547/01-36, домоволодіння за адресою : [ADDRESS] - належало [PERSON] по день його смерті ( а. с.19 звор. ). [INFO] помер [PERSON], після смерті якого залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку [ADDRESS], з відповідними господарськими та побутовими будівлями і спорудами. Згідно ст. 331 ч. 2 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту закінчення будівництва та прийняття нерухомого майна до експлуатації. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом та вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону, або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов'язків ( спадщини) від померлої фізичної особи (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємцям). Ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права й обов'язки спадкодавця, які не припинилися в момент його смерті. Згідно ст. 216 Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 205 від 03.03.2004р., нотаріусові для одержання свідоцтва про право на спадщину необхідно надавати правовстановлюючий документ на ім'я спадкодавця й витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно. При житті [PERSON] після завершення будівництва жилого будинку не отримав правовстановлюючий документ, на даний час його правонаступники позбавлені можливості це зробити, оскільки цивільна правоздатність особи припиняється внаслідок її смерті ( ч. 4 ст. 25 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, установлених ст. 1259 цього Кодексу. В даному випадку позивач [PERSON] є сином померлого спадкодавця [PERSON], а тому згідно ст. 1261 ЦК є спадкоємцем за законом першої черги. Відповідач [PERSON] є дочкою позивача та онукою спадкодавця, була зареєстрована та проживала у спадковому будинку з 11.03.1998р. по день відкриття спадщини, а тому є спадкоємцем за законом четвертої черги згідно ст. 1264 ЦК України. За змістом норм статей 1268-1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця. Так, відповідно до частин 3,4 статті 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї. Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину є правом, а не обов'язком спадкоємця. Відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у відкритті провадження у справі ( п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»). Тому спадкоємець, який прийняв спадщину, може звернутися за одержанням свідоцтва в будь-який час після закінчення строку, встановленого для прийняття спадщини. Неодержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину не позбавляє його права на спадкування. В той же час, згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування " при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи обґрунтованої відмови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії (п.24). Постановою державного нотаріуса Другої Слов'янської державної нотаріальної контори від 26.02.2014р. відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документа на житловий будинок на ім'я померлого ( а. с. 19). Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до Цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої Цим Законом, за таких умов : якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. Органи, які уповноважені здійснювати видачу правовстановлюючих документів на нерухоме майно, визначаються відповідно до положень Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, доданого до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року. У період чинності зазначеної Інструкції державна реєстрація нерухомого майна не проводилась в сільській місцевості. Право власності на нерухоме майно, що знаходиться в сільській місцевості, може бути підтверджено довідкою виконавчого комітету відповідної місцевої ради (лист Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування»). Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] збудував жилий будинок з господарчими та побутовими будівлями і спорудами [ADDRESS], з дотримання норм та правил, які діяли на час виникнення у нього права власності ( будівництво здійснено на виділеній для цієї мети земельній ділянці, відповідно до затвердженого проекту, після закінчення будівництва будинок був прийнятий до експлуатації відповідно до норм законодавства, але право власності не було зареєстровано за спадкодавцем через те, що на той час законодавство не передбачало обов'язкової реєстрації прав на нерухоме майно у сільській місцевості, що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування про належність майна спадкодавцю). Суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів. наданих сторонами. Відповідачем суду не надано доказів того, що спадкоємець першої черги позивач [PERSON] усунений від права спадкування, не прийняв спадщину або відмовився від її прийняття, а тому її доводи щодо набуття відповідачем у спадщину спірного будинку суд до уваги не приймає. Доводи відповідача стосовно набуття у власність спірного будинку на підставі договору довічного утримання судом також до уваги не приймаються з наступних підстав. Відповідно до ст. 744 ЦК за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно вимог ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідачем не надано суду доказів, що між нею та спадкодавцем укладався договір довічного утримання, який би був нотаріально посвідчений, а тому доводи відповідача не ґрунтуються на законі. Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач [PERSON] на час відкриття спадщини ([INFO]) фактично вступив в управління і володіння спадковим майном, фактично набув у власність в порядку спадкування за законом після смерті свого батька [PERSON], померлого [INFO], житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами, іншим шляхом (в органах БТІ, нотаріату тощо), ніж в судовому порядку, поновити та реалізувати свої спадкові права позивач не має можливості, оскільки існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, а тому суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved