Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-15 00:00:00

Заявник 24.04.2017р. звернулася до суду з вищевказаною заявою, якою просила суд встановити, що вона є рідною донькою [PERSON], що помер [INFO]. і [PERSON], яка померла [INFO]., стверджуючи, що вона, заявник, є донькою померлих, проте одержати свідоцтво про право на спадщину після смерті свої батьків вона не може, через те, що її прізвище в її паспорті вказано як «[PERSON]», а прізвище батьків у свідоцтві про їх смерть вказано як «[PERSON]» та «[PERSON]». Представник заявника у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила задовольнити їх в повному обсязі, пояснивши, що вона, представник, є рідною племінницею заявниці, а заявниця, відповідно, є її рідною тіткою і рідною сестрою її матері. Вона, представник, наразі проживає разом з заявницею [PERSON], оскільки та є інвалідом дитинства і потребує сторонньої допомоги, а померлі [PERSON] та [PERSON] були рідними бабусею і дідусем її, представника, - тому вона добре знає цю сім'ю, допомагає своїй тітці - заявниці у побуті та з оформленням спадщини. Дійсно, прізвище заявниці в її паспорті вказано як «[PERSON]», а прізвище батьків заявниці у свідоцтві про їх смерть вказано як «[PERSON]» та «[PERSON]». Оскільки раніше усі документи за актовими записами видавалися російською мовою і російською прізвище заявниці і її батьків, було через російську букву «и»(звучить українською як «і») - «[PERSON], [PERSON](рос.)», тому правильно українською є «[PERSON], [PERSON]», проте в паспортах батьків заявниці чомусь було зазначено українською через українське «и»: «[PERSON]» і «[PERSON]», і тому в свідоцтвах про їхню смерть прізвище було вказано за паспортом. Батьки також у свідоцтві про народження заявниці були вказані російською "[PERSON]", та «[PERSON]». Вона, представник заявника, підтверджує, що померлі [PERSON] та [PERSON] дійсно є батьками заявниці, а встановлення факту родинних відносин заявниці потрібно для отримання спадщини після смерті батьків. Зацікавлена особа - представник Оріхівської сільської ради Болградського району Одеської області до суду не з'явився, надавши суду заяву щодо розгляду справи за відсутністю їх представника, та, не заперечуючи проти задоволення вимог заяви в повному обсязі. Вислухавши у судовому засіданні представника заявниці, розглянувши надані заявником документи та матеріали, звіривши копії документів з оригіналами в ході судового засідання, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, суд дійшов висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Порядок судочинства у справах про встановлення юридичних фактів врегульовано статтями 271-275 ЦПКУ. Справи про встановлення юридичних фактів можуть бути предметом розгляду суду порядком окремого провадження за таких умов: 1) факти, які підлягають встановленню, повинні мати юридичний характер, тобто відповідно до закону викликати юридичні наслідки: виникнення, зміну або припинення особистих чи майнових прав громадян або організацій; 2) для визначення юридичного характеру факту потрібно з'ясувати мету, для якої необхідне його встановлення; 3) один і той самий факт для певних осіб і для певної мети може мати юридичне значення, а для інших осіб та для іншої мети - ні (наприклад, встановлення факту перебування на утриманні для призначення пенсії у зв'язку з втратою годувальника має юридичне значення для непрацездатного члена сім'ї померлого незалежно від часу перебування на його утриманні, а для вітчима і мачухи таке право настане за умови, якщо вони виховували або утримували померлого пасинка чи падчерку протягом не менше п'яти років (статті 37 і 41 Закону України «Про пенсійне забезпечення»); 4) встановлення факту не має бути пов'язано з наступним вирішенням спору про право, підвідомчого суду; 5) якщо при розгляді справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право, підвідомчий суду, або суд сам дійде висновку, що у даній справі встановлення факту пов'язано з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах (ч. З ст. 255 ЦПК); 6) заявник не має іншої можливості одержати чи поновити документи, які посвідчують факт, що має юридичні наслідки. Наявність спору про право, не підвідомчого судам, не є перешкодою для судового встановлення юридичного факту. Заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред'явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено, із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах громадянського стану тощо). Чинним законодавством не передбачений інший позасудовий порядок встановлення юридичних фактів. Перелік юридичних фактів, підвідомчих встановленню в судовому порядку, наводиться в ст.273 ЦПКУ і не є вичерпним. Суд може встановлювати й інші факти, які мають юридичне значення, зокрема визнання батьківства, реєстрацію батьківства, прийняття спадщини, володіння будинком на праві власності тощо. Відповідно до ст.273 ЦПКУ суд розглядає справи про встановлення такого юридичного факту, як факт родинних відносин громадян (п.1). Цей факт встановлюється у судовому порядку, якщо його підтвердження необхідно заявнику, наприклад, для одержання в нотаріальних органах свідоцтва про право на спадщину, а також для оформлення права на пенсію в разі втрати годувальника. Неправомірною є відмова суду в розгляді заяви про встановлення факту родинних відносин з тих мотивів, що заявник може вирішити це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану. Разом з тим порядком окремого провадження не може бути встановлений факт родинних відносин, якщо заявнику він необхідний для підтвердження в подальшому права на жилу площу або на обмін останньої, оскільки у разі відмови щодо визнання права на жилу площу чи на її обмін заінтересована особа може звернутися до суду з відповідним позовом. У даному судовому засіданні дослідженням наданих доказів, встановлено, що: - [INFO] помер [PERSON] у віці 69 років (свідоцтво про смерть [NUMBER], яке було видане 10.12.2001 року Оріхівською сільською радою Болградського району Одеської області , актовий запис №28 (а.с.3); - [INFO] померла [PERSON] у віці 81рік (свідоцтво про смерть [NUMBER], що було видане 06.12.2016 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Болградського районного управління юстиції в Одеській області, актовий запис №847 (а.с.4); - згідно свідоцтва про народження заявника [PERSON] (російською «[PERSON]»), батьками значиться (російською «[PERSON] и [PERSON]»)(а.с.8); Роль судового розгляду встановлення юридичних фактів випливає з їх значення для розвитку правових відносин та необхідності захисту прав і охоронюваних законом інтересів громадян та організацій. Оскільки заявник звернувся до суду з заявою для захисту свого права на одержання свідоцтва про право на спадщину після своїх батьків, це питання шляхом встановлення неправильності запису в актах громадянського стану вирішити неможливо з-за смерті батьків, а також у зв'язку з різними мовами документів - свідоцтва про народження - російською, а паспорти і свідоцтво про смерть - українською, з матеріалів справи не вбачається, що встановлення факту за даною заявою пов'язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, тому суд дійшов висновку, що заява є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з метою захисту цивільного права заявника щодо визнання родинних відносин між ним та його рідними батьками, прізвище якого у документах не збігається з написанням цього ж прізвища у документах їх дочки. Відповідно до вимого ст.ст.10,11,60,64,131 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд, таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги; кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи; письмові докази, як правило, подаються в оригіналі, але якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу; сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, - до початку розгляду справи по суті. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що з наданих доказів не вбачається, що задоволенням вимог заяви будуть порушені права інших осіб, тому доводи заяви є обґрунтованими і відповідно з вимогами ЦК України, ЦПК України підлягають задоволенню.

Outcome: approved