Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-26 00:00:00

\~ \~ \~ \~До Красноармійського міськрайонного суду Донецької області з Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області передано на розгляд справу за позовом Акціонерного товариства\~«Державний ощадний\~банк України»\~в особі\~філії \~Головне управління\~по м.\~Києву та\~Київської області\~АТ «Ощадбанк»до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 03 березня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №12_0183, згідно з п.2.2. якого відповідач отримав кредит в розмірі 75100,00 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 02 березня 2025 року, зі сплатою процентів в розмірі 56 % річних. Відповідач не належним чином виконував зобов`язання за вказаним договором, в зв`язку з чим утворилася заборгованість в сумі 77631,26 гривень (з урахуванням заборгованості за основним боргом, сплаті процентів, 3 % річних, інфляційної складової). Відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплачує, належну суму до теперішнього часу не повернуто. Виходячи з викладеного, позивач просить суд стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договором у загальній сумі 77631,26 гривень та понесені позивачем судові витрати, а саме, сплачений при поданні позовної заяви судовий збір в сумі 2270 гривень. Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2021 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Головне управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитом передано на розгляд до Красноармійського міськрайонного суду Донецької області. Частиною другою статті 32 ЦПК України встановлено, що справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. \~Ухвалою суду від 04 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивача було належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду цивільної справи, однак представник позивача в судове засідання не прибув, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідача\~було належним\~чином повідомлено\~про дату,\~час та\~місце розгляду\~цивільної справи\~шляхом направлення\~на його\~адресу судових\~повісток. Однак, відповідач в судове засідання не прибув, про наявність поважних для цього причин суд не повідомив, відзив на позов не подав. Частина 1 статті 280 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про поважність причин неявки не повідомив, відзиву на позов не подав, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З огляду на це, суд вважає за можливе здійснювати заочний розгляд цивільної справи за правилами глави 11\~розділу ІІІ ЦПК України. Частиною 2\~статті 247\~ЦПК України\~передбачено,\~що у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. 03 березня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір про споживчий кредит №12_0183, згідно з п.2.2. якого відповідач отримав кредит в розмірі 75100,00 гривень на строк 60 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 02 березня 2025 року, зі сплатою процентів в розмірі 56 % річних (а.с.8-13). Позивач свої зобов`язання за укладеним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачеві кредит у встановленому договором порядку та розмірі. Відповідач, скориставшись кредитними коштами, в порушення умов договору зобов`язання з погашення кредиту не виконав, своєчасно не повернув банку суму кредиту та не сплатив проценти за його користування. Станом на 08.12.2020 року, відповідач має заборгованість по кредиту в загальному розмірі 77631,26 гривень (а.с.5-6), яка складається з наступного: - заборгованість за основним боргом (кредитом) 67515,81 гривень; - проценти за користування кредитом 9961,25 гривень; - 3% річних від простроченої суми заборгованості по основному боргу 69,01 гривень; - 3% річних від простроченої суми заборгованості по процентам 35,36 гривень; - інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості по основному боргу 12,02 гривень; - інфляційні втрати від простроченої суми заборгованості по процентам 37,81 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Приписами статті 1049 ЦК України передбачено обов`язок позичальника повернути позику позикодавцеві. У порушення зазначених норм закону та умов договору Відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконує. Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Згідно з положеннями пунктів 3.1. та 3.2. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" від 17.12.2013 № 14 інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. За змістом\~статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір. Згідно статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до статей\~526,\~527,\~530 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до вимог договору та вимог закону. За загальним правилом одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається. Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до\~статті 1054 ЦК України, за\~кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором, як це встановлено статтею 1049 ЦК України. Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Суд вважає, що укладений між сторонами договір відповідає вимогам закону. Підпис у договорі не оспорюється. Не виконуючи належним чином зобов`язання за договором відповідач порушив зазначені вище норми законодавства та умови договору. Отже, у банка виникло законне право вимагати від відповідача повернення суми заборгованості. Наведене дозволяє дійти висновку про обґрунтованість вимог позивача та задоволення позовних вимог. Згідно із\~статтею 133 ЦПК України судовий\~збір включено до складу судових витрат. Відповідно до\~статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved