Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

В березні 2017 року позивач звернулась до Жовтоводського міського суду із позовом та просить постановити судове рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В позовній заяві посилалась на те, що вона є власником 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Другий співвласник зазначеного нерухомого майна її син, [PERSON], помер 19 грудня 2013 року. На даний час разом з нею в квартирі [ADDRESS] зареєстровані її донька [PERSON] та онук [PERSON]. Однак останній в спірній квартирі не проживає з 1996 року, у звязку з тим, що виїхав на постійне місце проживання в м. Київ. Будь-які особисті речі його в квартирі відсутні. Посилаючись на те, що відповідач добровільно залишив спірне житлове приміщення, на те, що вона не чинила йому жодних перешкод у користуванні ним, із посиланням на ч. 2 ст. 405 ЦК України позивач просила її позов задовольнити. Позивач в судовому засіданні позов підтримала за підставами, що в ньому вказані. Додатково пояснила, що реєстрація онука не дозволяє їй отримати субсидію. Відповідач в судове в судові засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином з урахуванням положень ч.5 ст.74 ЦПК України. Поштові конверти направлені на її адресу повертаються з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Згідно ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, судовий виклик вважається їм врученим належним чином. Приймаючи до уваги те, що судом виконані вимоги щодо повідомлення відповідача про день та час розгляду справи у спосіб передбачений законом та з огляду на те, що відповідач не повідомив суд про поважність неявки його до суду, суд вважає за можливе постановити по справі заочне рішення без участі відповідачана підставі письмових доказів, які є у справі. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та свідків, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України\~та ст. 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до\~Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР\~Про ратифікацію\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Відповідно до ст.391 ЦК України передбачає, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.. За змістом\~ст. 72 ЖК України\~дозволяється в судовому порядку визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки. У відповідності до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до Свідоцтва про право власності від 13 січня 1998 року квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності по 1/2 частині [PERSON] та [PERSON] (а.с.12). [PERSON] помер 19 грудня 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 20 грудня 2013 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Жовтоводського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 778 (а.с.14). Із пояснень позивача, встановлено, що вона проживає у [INFO], та разом з нею в квартирі зареєстрована її донька, [PERSON] та онук [PERSON], що також підтверджується довідкою про склад сімї від 09.03.2017 року (а.с.9). Однак останній в спірній квартирі [PERSON] не проживає з 1996 року, у звязку з тим, що виїхав на постійне місце проживання до м. Київ. З вказаного часу відповідач більше не проживає у [INFO], участі в утриманні житла не бере, але фактично прописаний там. Відповідач не несе жодних витрат по утриманню цього житла, наміру вселятися в квартиру не висловлював, будь-яких перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідачу жоден із членів його родини не чинив. Обставини, на які позивач посилається, як на підставу для задоволення своїх вимог знайшли своє обєктивне підтвердження в поясненнях, які надали допитані в судовому засіданні свідки. Так, свідок [PERSON], яка є головою ОСББ «Жовті Води -2» пояснила, що онук [PERSON] не мешкає за вказаною адресою багато років, його речі в даній квартирі відсутні. Аналогічні пояснення надав свідок [PERSON], який є сусідом по огороду [PERSON], протягом десяти років буває в неї вдома раз на місяць, і, ні відповідача [PERSON], ні його речей у вказаній квартирі жодного разу не бачив. Позивач, ставлячи питання про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS] посилається на те, що відповідач в спірній квартирі не мешкає, а позивач [PERSON] позбавлена можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись квартирою, в тому числі оформити субсидію, так як при її обчисленні враховуються доходи всіх зареєстрованих на житловій площі осіб, що ставить позивача у скрутне матеріальне становище. У звязку з вище наведеним, суд вважає, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою, є обґрунтованими та підлягають задоволенню. У відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір»,ст.88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача, судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. З урахуванням наведеного,

Outcome: approved