Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду, неодноразово уточнюючи позовні вимоги та сторін по справі, остаточно звернулася з позовом до [PERSON], треті особи [PERSON], [PERSON], що діє в інтересах неповнолітньої [PERSON], Рада опіки та піклування Нахімовської райдержадміністрації про визначення порядку користування житлом, а саме 73/100 частками квартири [ADDRESS]. Просить суд виділити їй у користування в 73/100 частках квартири [ADDRESS] житлову кімнату 28-7, площею 14,0 кв.м, з балконом, що примикає до неї, площею 1,1 кв.м., відповідачу [PERSON] виділити у користування житлову кімнату 28-8, площею 25,2 кв.м., з балконом, що примикає до неї, площею 1,1 кв.м. Вимоги мотивовані тим, що право власності на спірну частку квартири зареєстровано на позивачем та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1996 року. [PERSON] померла [INFO] року, спадкоємцем після її смерті є відповідачка [PERSON], яка подала заяву про прийняття спадщини, однак право власності на спадкове майно не оформила. Оскільки спірна частка квартира складається з двох ізольованих кімнат, позивач просить виділити їй меншу кімнату, площею 14,0 кв.м. Представник позивача у судовому засіданні підтримав уточнені позовні вимоги, вказував, що фактично у квартирі сторони не проживають, оскільки мають інше житло, та тому, що квартира знаходиться у непридатному для проживанні стану. Крім того, звертав увагу, що у квартирі мають право на проживання треті особи [PERSON] та неповнолітня [PERSON], яки також фактично у квартирі не проживають. Наполягав, що треті особи втратили право на користування житлом, оскільки не переукладали договір найму після смерті їх матері, а тому власники не повинні враховувати їх інтереси при визначенні порядку користування своєю власністю. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволенні позову заперечував, оскільки вказував, що при переданні у користування позивачу однієї з кімнат, остання намагається її продати, що зашкодить правам сиріт, яки мають право на користуванні всієї квартирою. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, оскільки вказував, що він має право на проживання у спірної квартирі, оскільки проживав там з народження вмісті з матір'ю та сестрою неповнолітньої [PERSON] Після смерті матері він був призваний до обов'язкової військової служби, а сестру влаштували у приємну сім'ю, вважає, що він з сестрою має право на користування всієї квартирою. Представник Ради опіки та піклування у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову в інтересах неповнолітньої дитини. Представник Прокуратури Нахімовського району м.Севастополя також просила відмовити у задоволенні позову, оскільки визначення порядку користування звузить права третіх осіб, що мають право на користування квартирою. Дослідивши матеріали цивільної справи суд приходить до наступного. Відповідно до ч.1, ч.3 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації. Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист приватної власності" роз'яснив, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, спірні 73/100 частки квартири [ADDRESS] належать на праві власності [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13.06.1996 року, право власності зареєстровано у БТІ та ДНОНМ. [PERSON] померла [INFO] року. Спадкоємцем за законом після її смерті є [PERSON], яка звернулася з заявою про прийняття спадщини. До наступного часу право власності на спадкове майно не оформила. Відповідно довідки про склад сім'ї та прописки від 14.01.2014р., в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та за договором найму [PERSON] та [PERSON], [INFO]. Спірна частки квартири [ADDRESS] складається з: житловій кімнати 28-7, площею 14,0 кв.м, з балконом, що примикає до неї, площею 1,1 кв.м., житловій кімнати 28-8, площею 25,2 кв.м, з балконом, що примикає до неї, площею 1,1 кв.м., кухні 28-4 пл.4,8 кв.м., ванної кімнати 28-5 пл.4,1 кв.м, коридору 28-6 пл.3,7кв.м, балкону пл.0,9 кв.м. та місць загального користування всієї квартири [ADDRESS] коридору 28-1 пл.3,7кв.м., туалету 28-2 пл.1,1 кв.м. Відповідно до ст.356 ЦК України власність двох або більше осіб із визначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Оскільки між сторонами не досягнуто домовленості стосовно користування спільною власністю позивач була вимушена звернутися до суду. Запропонований [PERSON] варіант порядку користування спірною квартирою, що міститься у заяві від 19.11.2013 року та підтриманий представником позивача у судовому засіданні, суд вважає таким, що не порушує прав сторін, оскільки позивач згодна на отримання у користування кімнати, площею менше, ніж припадає на її частку, а тому суд з ним погоджується. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача та третіх осіб, що встановлення порядку користування спільною власністю між власниками звузить права третіх осіб на користування квартирою, оскільки права осіб, що мають тільки право на проживання у спірної квартирі не залежать від визначення порядку користування нею між співвласниками житла. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджується своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При такому положенні, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати. На підставі ст.ст.319,321,356,358, 369 ЦК України,

Outcome: approved