Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, вказавши, що вона є бабусею малолітнього онука [PERSON] , [INFO] , який проживає з нею та знаходиться на повному її утриманні. Батьком дитини є [PERSON] , який ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Приблизно з трьох річного віку відповідач перестав відвідувати дитину, не цікавиться його життям, матеріально не допомагає, пояснивши, що у нього є інша сім`я в якій є діти. [INFO] померла мати онука. 17 07 2020 року відповідач власноручно написав заяву в якій дав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно сина. [PERSON] просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні її онука [PERSON] , [INFO] . До суду позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав заяву про визнання позову, пояснивши, що не має можливості утримувати дитину, та просить розглянути справу у його відсутність . Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради Займукова І.А. надала до суду заяву відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність, позов підтримує. Служба у справах дітей Виконавчого комітету Металургійної районної у місті ради про день слухання справи повідомлені. У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 16- копія свідоцтва про народження ). [PERSON] померла [INFO] ( а.с. 15- копія свідоцтва про смерть ). Відповідно до акту від 07 08 2020 року ( а.с. 6 ) [PERSON] проживав разом з матір`ю [PERSON] , яка померла у 2020 році , за адресою : [ADDRESS] . Зараз дитина проживає з бабусею [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Батько [PERSON] вихованням дитини не займається, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до характеристики на [PERSON] учня 4-Б класу КЗШІ № 1 м. Кривого Рогу ( а.с. 7 ) [PERSON] проживає з бабусею, яка виховує його. Відповідач [PERSON] не цікавиться життям, успіхами та здоров`ям сина, не приймає участь у його фізичному та духовному розвитку, позов визнав. Все це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Натомість бабуся дитини, позивач по справі, займається вихованням онука. Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, так як не піклується про нього, не займається його вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров`ям, матеріально не допомагає . Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесід з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються зазначеної справи. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 30 12 2020 року виконком вважає за не доцільне позбавлення відповідача батьківських прав. До такого висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради суд відноситься критично та не приймає його до уваги при винесенні рішення, оскільки він суперечить встановленим в суді обставинам . Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи письмові докази по справі, визнання відповідачем позову, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору тому судовий збір у розмірі 840,80 грн. підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved