Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

В січні 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 11 лютого 2013 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Зуйській селищній раді Білогірського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 04. Від шлюбу вони мають дочку [PERSON], [INFO]. З початку їх спільного сімейного життя відповідачка проявляла неповагу до нього та його батьків, безпричинно влаштовувала скандали. Таке її негативне ставлення привело до розладу в сім'ї і фактичного припинення шлюбних відносин. З 2 червня 2013 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. На даний час позивач має намір створити нову сім'ю, тому просить шлюб розірвати, а дитину залишити проживати з матір'ю. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідачка [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення відповідачки, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 11 лютого 2013 року сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Зуйської селищної ради Білогірського району Автономної Республіки Крим, актовий запис № 04. Від шлюбу в них народилась дочка [PERSON], [INFO]. З початку спільного сімейного життя між сторонами виникали скандали, які привели до розладу в сім'ї і фактичного припинення шлюбних відносин. З 2 червня 2013 року вони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітню дитину сторін суд залишає проживати з відповідачкою.

Outcome: approved