Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із вказаним вище позовом, в обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 22 липня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, однак проживати однією сім»єю вони припинили через два тижні після реєстрації шлюбу. Позовну заяву про розірвання шлюбу ним було подано 22 серпня 2014 року. На той час їй не було відомо про її вагітність. В процесі розгляду вище вказаної заяви суд вжив заходів щодо примирення подружжя, надавши їм термін понад шість місяців. Вона дізналась про вагітність і за 20 днів до народження дитини, а саме 10 березня 2015 року вона подала до суду заяву про залишення її позовної заяви без розгляду, оскільки згідно ч.2 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу не може бути пред»явлений (та відповідно, задоволений) протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини. 30 березня 2016 року доньці [PERSON] виповнився один рік, і вона вдруге звернулась до суду із позовом про розірвання шлюбу. 13 червня 2016 року між нею та [PERSON] шлюб розірвано. Оскільки їй одній важко утримувати дочку, а відповідач не виконує свого батьківського обов?язку передбаченого ст.. 180 СК України, то вона змушена звернутися з даним позовом в суд. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, зокрема згідні сплачувати аліменти в розмірі 400 грн.. Суд вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та давши їм належну оцінку приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі з 22 липня 2014 року по 13 червня 2016 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу 30 березня 2015 року в них народилася дочка [PERSON], яка проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання дитини, а відповідач зобо»язаний таку допомогу надавати, однак враховуючи ту обставину, що позивач не додала жодних підтверджень про доходи відповідача, і не відомо з чого виходила при визначенні розміру аліментів, то позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved