Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулася [PERSON] з посиланням на те, що у неї з відповідачем є донька [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Судовим наказом Ставищенського районного суду Київської області від 11 липня 2018 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до її повноліття, починаючи з 06 липня 2018 року. З урахуванням збільшення розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку у 2020 році, швидкими темпами зростання цін, значного зростання витрат на оздоровлення, харчування, лікування, утримання дитини, у зв`язку з підготовкою дитини до школи, а також карантинних обмежень на всій території України, попередній визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. Її майновий стан не може забезпечити в належній мірі вимоги дитини. Позивач просить суд змінити спосіб стягнення аліментів, стягнутих з [PERSON] на користь [PERSON] на підставі судового наказу Ставищенського районного суду Київської області № 378/674/18 від 11 липня 2018 року на утримання малолітньої дочки [PERSON] , з твердої грошової суми - 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 1/4 частину з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. Позивач в судовому засіданні вимоги підтримала, підтримала обставини зазначені в позовній заяві, просить позовні вимоги задовольнити. Додатково зазначила, що з 13.04.2016 року по даний час вона працює бібліотекарем в с. Кривець та отримує на місяць лише 2090 грн.. Коштів, які сплачує відповідач на утримання дитини недостатньо. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що він вчасно та в повній мірі сплачує аліменти на утримання дитини, заборгованості щодо їх виплати не має. На даний час він не працює, бо в 2020 році звільнився з останнього місця роботи - оператора АЗС в с. Сніжки ТОВ "Валентина" за сімейними обставинами, оскільки доглядає за хворою матір`ю. В центрі зайнятості на обліку як безробітний не перебуває. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони мають спільну неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , яка знаходиться на утриманні позивача та проживає разом з нею (а. с. 7, 9). Судовим наказом Ставищенського районного суду від 11 липня 2018 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дочки - [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно до її повноліття, починаючи з 06 липня 2018 року (а. с. 8). Відповідно до довідок про доходи ТОВ «Валентина» (а.с. 58, 59, 67, 70) відповідач працював в ТОВ «Валентина» оператором АЗС, мав стабільний щомісячний дохід у виді заробітної плати до листопада місяця 2020 року включно. Докази, які б підтверджували наявність у відповідача інших, крім дочки [PERSON] , утриманців в матеріалах справи відсутні та відповідачем суду вони не надані. Обґрунтовуючи позовні вимоги щодо зміни способу стягнення аліментів позивач в позовній заяві посилається на ту обставину, що розмір стягуваних аліментів не є достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і є меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», яку кореспондує ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст. ст. 141, 180 СК України батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, тобто такий обов`язок є особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Одним із способів захисту прав неповнолітньої дитини щодо належного матеріального забезпечення є законодавчо передбачена можливість зміни раніше визначеного рішенням суду розміру аліментів залежно від зміни певних життєвих обставин. Згідно положень ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2, 3 вказаної статті розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та інші випадки, передбачені СК України. Аналогічне роз`яснення міститься в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремим норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі №6-143цс13, з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів), а тому у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до ч. 1 статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи наведене, беручи до уваги, що відповідач є особою працездатного віку, а також вік дитини, виходячи з мінімальних потреб дитини та її належного забезпечення, - суд дійшов висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми в вищезазначеному розмірі на стягнення аліментів в частці від заробітку (доходу) відповідача - 1/4 його частину, але не менше ніж 50 (п`ятдесят) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили. Частиною 1 та п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать зокрема витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Встановлено, що позивачем по справі понесено витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3250 грн. (а. с. 11-14). Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3250 гривень та на користь спеціального фонду Державного бюджету України слід стягнути 840 гривень 80 копійок судового збору.

Outcome: approved