Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

В серпні 2018 року позивач [PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що 11.02.2004 вона та відповідач зареєстрували шлюб в Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 47. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось та як вони мають зовсім різні характери та погляди на життя. Фактично проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Шлюбних відносин не підтримують. Примирення та збереження шлюбу між сторонами неможливе. Тому позивач просила розірвати шлюб між нею, та відповідачем, зареєстрований 11 лютого 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 47. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 31.08.2018 року відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання. 24.09.2018 року [PERSON] направив до Києво-Святошинського районного суду Київської області відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідач у своєму відзиві з позовними вимогами в повній мірі не погоджується та вважає за можливе зберегти сім`ю з наступних підстав. Зазначає, що подружжя разом з дитиною проживають за адресою: [ADDRESS] , сім`ю фактично матеріально забезпечує на 80% відповідач. Різні погляди не можуть бути підставою для зруйнування сім`ї. Фактично між подружжям ніякого непримиренного конфлікту немає, примирення між ними є можливим, і надати строк для примирення є доцільним, це збільшить шанси зберегти сім`ю. [PERSON] просить у своєму відзиві на позовну заяву про надання шестимісячного строку для примирення і в разі примирення сторін закрити провадження по справі. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.04.2019 року відмовлено в задоволенні клопотання відповідача про надання строку для примирення. Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.04.2019 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті в загальному позовному проваджені. В судовому засіданні позивач позов підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач позов визнав. Суд, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, знаходить що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що 11.02.2004 сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія [NUMBER] , актовий запис № 47. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.11.2002. Сторони не підтримують шлюбні стосунки та не ведуть спільного господарства. Сім`ю зберегти неможливо. За змістом положень ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 3, 4 ст.\~56\~СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 2 статті 104\~Сімейного кодексу\~України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Крім того, ст.17\~Закону України\~від 23\~лютого 2006\~року №3477-IV\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав. Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «ФернандесМартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.». Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Згідно з ч. 2 ст.\~112\~СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що збереження їх сім`ї є неможливим, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 704 грн. 80 коп., відповідно до ч.2\~ст.4 Закону України "Про судовий збір".

Outcome: approved