Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

До суду 28.12.2020 року надійшов позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа орган опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав та збільшення аліментів. В обґрунтування\~позову зазначила,\~що вона\~з відповідачем\~знаходилася в\~зареєстрованому Відділом\~реєстрації актів\~громадського стану\~Київського районного\~управління юстиції\~у м.Одеси\~(актовий\~запис №108)\~шлюбі,\~від якого\~ [INFO] народилася\~донька [PERSON] .\~Поступово сімейні\~стосунки стали\~погіршуватися та\~подальше спільне\~життя не\~склалося,\~у зв`язку\~з чим\~рішенням Дарницького\~районного суду\~м.Києва\~від 23.11.2018\~по справі\~№753/6171/18\~шлюб між\~Позивачем та\~Відповідачем був\~розірваний.\~Також зазначеним\~рішенням стягнуто\~з [PERSON] \~на користь\~ [PERSON] \~аліменти на\~утримання доньки\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~в розмірі\~2\~000,00\~грн.\~щомісяця,\~починаючи з\~05.04.2018\~року до\~досягнення дитиною\~повноліття \~ [INFO] .Виконавчий лист за зазначеним рішенням пред`явлений до виконання до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ). Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати разом з Позивачкою, а остання піклується про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, всіляко сприяє здобуттю освіти, готує до самостійного життя та повністю утримує її. З моменту розірвання шлюбу Відповідач матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає, припинив цікавитися долею дитини та не приймає участі у її вихованні. З того часу [PERSON] жодного разу не бачив доньку, не телефонував їй та не спілкувався з нею. Відповідач покладених на нього батьківських обов`язків не виконує, не бере участі у її вихованні, матеріально не забезпечує. В обґрунтування позовних вимог, Позивачка також посилається на довідку про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 11.12.2020 року та на розрахунок заборгованості зі сплати аліментам №60351362/2 від 11.12.2020 року, з яких вбачається, що станом на 01.12.2020 року заборгованість Відповідача по сплаті аліментів становить 63\~733,33 гривень. Вважає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання дитини, у зв`язку з чим звернулася до органу опіки та піклування відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. У зв`язку з тим, що органом опіки та піклування позивачці з зазначеним питанням було рекомендовано звернутися до суду, позивачка була змушена звернутися до суду з зазначеним позовом про позбавлення [PERSON] прав щодо неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Також просила суд збільшити розмір стягуваних аліментів з 2\~000,00 грн. до 7\~538,00 грн. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 31.12.2020 року провадження у справі відкрито та ухвалено розглядати за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання на 15.03.2021 року. На виконання вимог ч.10 ст.187 ЦПК України судом 04.02.2021 року було отримано відповідь на запит щодо місця реєстрації відповідача. Розгляд справи призначений на 15.03.2021 року був відкладений на 19.04.2021 року через відсутність доказів належного сповіщення відповідача та висновку органу опіки та піклування ПРА ОМР із приводу спірного питання. У підготовче засідання 19.04.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Позивачка надала до суду заяву, згідно якої просила закрити підготовче провадження у справі без технічної фіксації процесу. Представником органу опіки та піклування в особі Приморської районної адміністрації Одеської міської ради 19.04.2021 року до суду було подано висновок №01-11/708/1вих. від 19.04.2021 року щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав. Також просили справу розглядати за їх відсутності. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, поважність причин неявки суду не повідомив. Ухвалою суду від 19.04.2021 року по справі було закрито підготовче засідання та справу призначено до судового розгляду на 10.06.2021 року. У судове засідання призначене на 10.06.2021 року сторони не з`явилися, розгляд справи відкладено на 23.06.2021 року. У судове засідання призначене на 23.06.2021 року з`явилася [PERSON] , позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Також зазначила, що відповідач є її колишнім чоловіком, з яким не підтримує стосунки на протязі 7-8 років, окремо проживають з 2011 року. Просила суд позбавити його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , оскільки відповідач не цікавиться долею дитини, не приймає участі у її вихованні, матеріально не забезпечує. Рішенням суду від 23.11.2018 року з відповідача на утримання доньки було стягнуто аліменти у розмірі 2\~000,0 грн. щомісяця, видано виконавчий лист, який було передано до виконання до Дарницького районного ВДВС у м.Києві ЦМР МЮ (м.Київ), але останній аліменти не сплачує, у зв`язку з чим на 01.12.2020 року утворилася заборгованість у розмірі 63\~733,33 грн. Де проживає відповідач їй невідомо, за місцем своєї реєстрації він не проживає. Коли вони жили разом, він обікрав її, так як грав у карти. Також просила суд збільшити розмір аліментів, які було стягнуто на підставі Дарницького районного суду м.Києва, з 2\~000,00 грн. до 7\~538 грн., оскільки у доньки проблеми з серцем, кожні 6 місяців дитина проходить курс реабілітації, також проблеми з зором. Крім того відповідач аліменти у розмірі 2\~000,00 грн. не платить, у зв`язку з чим утворилася заборгованість по аліментам. У судовому засіданні надала свої пояснення неповнолітня [PERSON] , [INFO] , яка зазначила, що відповідач є її батьком, але вона вважає, що його необхідно позбавити батьківських прав. Як батька вона його зовсім не пам`ятає, в останнє бачила, коли їй було 3-4 роки, тобто 6-7 років тому. ЇЇ життям він не цікавиться, навіть коли приїжджав 7 років потому, зустрічі відбувалися ніби то через силу. Як батька вона його не любить. Також просить позбавити відповідача батьківських прав з тих підстав, що вона нікуди не може поїхати без його згоди, а знайти його вони не можуть. Зазначила, що її вихованням займається її мати, [PERSON] , яка також повністю її утримує. У 2011 році вони з мамою поїхали з м.Київа до м.Одеси. Представник третьої особи - відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування ПРА ОМР у судове засідання не з`явилася, 23.06.2021 року на електронну адресу суду надала заяву, в якій просила справу розглядати за відсутністю представника органу опіки та піклування. Також просила врахувати при розгляді справи Висновок органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , №01-11/708/1 від 19.04.2021 року. [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча про час, дату та місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, поважних причин неявки суду не представив, чим позбавив суд можливості вислухати його пояснення та думку по суті. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надано. Суд, у зв`язку неодноразовою неявкою відповідача та неповідомленням про поважність причин такої неявки в судове засідання, з ненаданням відповідачем відзиву на позов, за наявності відомостей про належне сповіщення відповідача, ухвалив слухати справу згідно ст.ст.280-281 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. Згідно ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено,\~що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 22.02.2002 року по 23.11.2018 року. Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.11.2018 року (справа №753/6171/18) шлюб між сторонами розірвано (а.с.13-16), з якого вбачається що сторони припинили підтримувати подружні стосунки, проживають окремо з 2011 року. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції м.Києва, про що зроблено відповідний актовий запис за №2292 (а.с.17). Спільне життя з Відповідачем не склалося у зв`язку з тим, що сторони мають різні погляди на вирішення проблем, пов`язаних з різними життєвими складнощами та вихованням дочки. Дитина мешкає разом з Позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. З моменту розірвання шлюбу Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню доньки, не цікавиться її розвитком, харчуванням, лікуванням, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги на утримання доньки за весь цей час не надає. Також рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.11.2018 року по справі №753/6171/18 з [PERSON] на користь [PERSON] вирішено стягувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2\~000,00 грн. щомісячно, починаючи з 05.04.2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.13-16). Виконавчий лист за зазначеним рішенням пред`явлений до виконання до Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про що свідчать довідка Дарницького районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про наявність заборгованості зі сплати аліментів від 11.12.2020 року та розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 11.12.2020 року, з яких вбачається, що станом на 01.12.2020 року у Відповідача виникла заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 63\~733,33 грн. (а.с.18, 19). З моменту розірвання шлюбу Відповідач перестав дбати про дитину, цікавитися її здоров`ям, приймати участь у вихованні доньки, піклуватися про її духовний та фізичний стан, що підтверджується висновком органу опіки та піклування №01-11/708/1вих від 19.04.2021 року. Таким чином, Позивачка самостійно піклується про доньку, про її стан здоров`я, харчування, розвиток та навчання. Донька [PERSON] , [INFO] навчається Одеському приватному навчально-виховному комплексі «Інтелект», а Позивачка приділяє багато уваги її всебічному розвитку та навчанню. Згідно висновку орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради вирішено вважати доцільним позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , [INFO] , відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а.с.67-71). У висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради за вих.№01-11/708/1 від 19.04.2021 року зазначено, що за інформацією КНП «Дитяча міська поліклініка №6» ОМР від 01.12.2020 року №01-03/837 неповнолітня [PERSON] відвідувала поліклініку виключно в супроводі матері. При проведені оглядів на дому з дитиною знаходиться тільки мама. Батька дитини лікар і медсестра ніколи не бачили. Всі питання щодо здоров`я неповнолітньої [PERSON] вирішує мати дитини, на підтвердження чого [PERSON] надала консультаційний висновок спеціаліста ТОВ «Ексімер Одеса» від 19.06.2020 року медична карта №42843/19, виписку із медичної карти №198, акт надання послуг від 19.06.2019 року №199, товарний чек від 09.12.2020 року №1375, товарний чек від 19.06.2020 року №881, товарний чек від 23.12.2019 року №178, товарний чек від 02.05.2019 року №910, рахунок від 10.04.2019 року №3004473012, рахунок від 16.01.2020 року №3005043349, результати лабораторних досліджень від 26.09.2020 року №777000223597 (а.с.28-38). Відповідно до довідки наданої Одеським приватним навчально-виховним комплексом «Інтелект» від 04.03.2021 року №118, неповнолітня [PERSON] навчається в закладі з 2011 року по теперішній час (а.с.22). Згідно з характеристики Одеського приватного навчально-виховного комплексом «Інтелект», неповнолітня [PERSON] за роки навчання зарекомендувала себе як дуже старанна, дисциплінована, працелюбна, уважна учениця. Мати [PERSON] усі обов`язки щодо виховання та утримання доньки виконує самотужки. Цьому приділяє велику увагу, сприяє розвитку своєї дитини як особистої, створює для цього всі необхідні умови, також є членом батьківського комітету та бере постійну участь у житті класу. Батько не проживає разом з донькою, не бере участі у вихованні дитини, не цікавиться життям та зростанням доньки, її справами, не радіє успіхам, перемогам та досягненням. Жодного разу не приходив в школу, а ні на загальношкільні, ні на класні свята чи збори. Адміністрація, класний керівник із батьком учениці не знайомі (а.с.23). Відповідно до договору від 04.06.2020 року №80/10 про надання платних послуг з Одеським приватним навчально-виховним комплексом «Загальноосвітній навчальний заклад І-Ш ступеню дошкільний навчальний заклад «Інтелект» договір підписано [PERSON] , яка є платним за навчання неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с.20-21). Відповідно довідки від 30.10.2020 року №30102020, наданої ФОП « [PERSON] », [PERSON] оплачує навчання англійської мови своїй донці [PERSON] за період 0 01.09.2017 року по теперішній час (а.с.25). У висновку зазначено, що мати неповнолітньої [PERSON] , відповідно до характеристики, наданої ФОП « [PERSON] » від 05.04.2021 року №006=а, працює на посаді бухгалтера з січня 2021 року, має вищу економічну освіту, свої посадові повноваження виконує професійно, своєчасно і правильно виконує доручені їй завдання. Має високу працездатність, робочий час витрачає продуктивно і дбайливо, відносини з колегами підтримує позитивні і доброзичливі. Має постійний дохід. Для з`ясування думки батька щодо позбавлення його батьківських прав, [PERSON] двічі були направлені листи-запрошення за адресою його реєстрації. Проте останній до Служби у справах дітей ОМР не з`явився, письмових пояснень з порушеного питання не надав, на телефонні дзвінки не відповідає, у зв`язку з чим з`ясувати його думку щодо даного питання не вдалося можливим. З метою з`ясування особистої думки [PERSON] щодо позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , Службою у справах дітей ОМР було надано запит до Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м.Києві Державної адміністрації, на який було отримано відповідь, що під час відвідування спеціалістами Служби квартири за адресою: [ADDRESS] , двері ніхто не відчинив. Відповідно до інформації від 21.01.2021 року №1425/56-18 наданої Одеським міським відділом ДРАЦС, за даними Реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено актового запису про державну реєстрацію смерті відносно [PERSON] . Відповідно до інформації від 02.02.2021 року №1206 наданої Одеським обласним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, відомості про [PERSON] у РТЦК та СП Одеської області відсутні. Для всебічного та об`єктивного розгляду питання до Служби у справах дітей ОМР була запрошена неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , яка зазначила своїх поясненнях від 23.12.2020 року, що батько не цікавиться її життям та успіхами, не піклується про фізичний та духовний розвиток. Дитина не пам`ятає коли в останнє бачила батька. За інформацією Центру соціальних служб ОМР від 26.01.2021 року №05/01-50 неповнолітня [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Батько самоусунувся від виховання дитини, з 2015 року не підтримує відносини з родиною. Родина мешкає у трикімнатній квартирі. В наявності електро-, водо-, теплопостачання. У помешканні дотримується санітарно-гігієнічні норми, дитина має окреме ліжко, чисту постільну білизну, одяг відповідно до сезону. Дитина отримує медичне обслуговування. Мати має високий батьківський потенціал З`ясувати думку батька та здійснити оцінку потреб сім`ї за місцем його проживання не можливо, телефонний номер, вказаний у листі, не відповідає, батько проживає у м.Києві. Спеціалістами служби у справах дітей Одеської міської ради було проведено обстеження житлово-побутових умов проживання неповнолітньої за адресою: [ADDRESS] , про що складено акт, відповідно до якого встановлено, що матір`ю створені всі умови для проживання та всебічного розвитку дитини. Як вбачається з позову та досліджених судом наявних у справі документів, батько ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно фізичного, духовного та морального розвитку дитини, не проявляє щодо неї батьківської турботи та уваги, не цікавиться її життям. Доказів щодо спростування зазначених фактів суду не надано. Вирішуючи спір, суд виходить з наступного. Одним з головних принципів сімейного права є паритетність у побудові сімейних відносин. Цей принцип навіть знайшов своє відображення в Основному Законі України - Конституції, у статті 51 якої зазначено, що кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до сімейного життя. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Відповідно до статті 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). У відповідності до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 150 СК України передбачені обов`язки батьків, що полягають у вихованні дитини в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуванні про здоров`я дитини, фізичний, духовний і моральний розвиток, забезпеченні здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовки її до самостійного життя, повазі до дитини. Відповідно до ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пункт 16 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України містить роз`яснення з приводу того, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Виходячи з наведеного судом встановлено, що батько дитини [PERSON] , [INFO] , вихованням та утриманням своєї дитини не займається, життям та здоров`ям [PERSON] не цікавиться. Підстави позову відповідають вимогам норм права, на які посилається позивач під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. Матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження свідомого нехтування своїми обов`язками відносно дитини. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] , у відношенні його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , оскільки останній не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовився від такого права. Щодо вимог позивача про збільшення розміру аліментів суд прийшов до наступного. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст.51 Конституції України гарантовано, а ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.3 ст.181 СК України). Як передбачає ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частина 2 цієї ж статті наголошує, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок обох батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду з відповідним позовом, позивачка вказувала, що з віком зросли потреби дитини у її забезпечені належним харчуванням, проживанням та розвитком, а тому аліментів, які сплачує відповідач зовсім не вистачає. На підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 23.11.2018 року [PERSON] на користь [PERSON] сплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 2 000,00 грн. Суд погоджується з доводами позивача про те, що за час, який минув після стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 2 000,00 грн., значно збільшився законодавчо визначений розмір прожиткового мінімуму. Відповідно до Закону України «Пpo Дepжавний бюджeт України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей вікoм від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року 2 395,00 гривень, з 1 липня 2 510,00 гривень, з 1 грудня 2 618,00 гривня. Судом встановлено, що дитина навчається в Одеському приватному навчально-виховному комплексі «Інтелект», навчання у якій становить 7 200,00 грн. на місяць, додатково відвідує курси англійської та чеської мов, навчання яких на місяць становить 1 056,00 грн. та 1 500,00 грн. відповідно. Також дитина постійно проходить медичні обстеження щодо хвороби серця та зору, вартість яких позивачці становить на місяць 400,00 грн. та 300,00 грн. на місяць. Утримання дитини (харчування, одяг, тощо) становить позивачці 3 000,00 грн. Витрати на дитину на місяць складають 15 076,00 грн. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.ст.181, 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок також узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі №6-143цс-13, відповідно до якої вимоги зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватись, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обумовлюватись разовим її здійсненням й відповідно з огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження. Згідно ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. При цьому суд враховує положення ст.2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», згідно якої об`єктом індексації є також розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі. Статтею 5 даного Закону встановляється, що індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів. З урахуванням встановлених обставин, приймаючи до уваги, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, зважаючи на обов`язок обох батьків утримувати дитину, та що дитини вже виповнилось 16 років, який потребує більших затрат, суд дійшов висновку, що заявлені позивачкою вимоги про збільшення розміру аліментів ґрунтуються на положеннях Сімейного кодексу України, відповідають інтересам дітей, їх рівню життя, необхідного для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей, а тому, підлягають задоволенню. Згідно з положеннями ч.ч.1, 2 та 5 ст.263\~ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Таким чином, з огляду на встановлені обставини та межі позовних вимог, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] про збільшення розміру аліментів та змінити встановлений рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 23.11.2018 року розмірі аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки у розмірі 7\~538,00 грн. щомісячно до повноліття дитини або до зміни матеріального стану сторін. Щодо періоду, з якого відбувається зміна розміру аліментів, слід зазначити, що ч.1 ст.191\~СК України передбачений час з якого присуджуються аліменти, однак при зміні розміру аліментів дана норма не може бути застосовано, а тому присуджує зміну розміру аліментів з моменту постановлення рішення суду у справі. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів\~- у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст.1 ЦПК України, одним із основних завдань цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України, ч.1 ст.3 ЦПК України). Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до змісту ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Положенням п.1 ч.2 ст.4\~Закону України\~«Про судовий\~збір» унормовано, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму, що в грошовому еквіваленті становить 908,00 грн. Враховуючи те, що позивач в силу п.3 ч.1 ст.5\~Закону України\~«Про судовий\~збір» при зверненні до суду з цим позовом звільнена від сплати судового збору, в такому разі судовий збір по справі необхідно стягнути із відповідача у дохід держави.

Outcome: approved