Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-22 00:00:00

В червні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу, в якому просить розірвати шлюб між ним та [PERSON] , який було укладено 26.08.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис № 1061. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 26.08.2008 року між ним та відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] . Сумісне життя з відповідачем не склалося, у їх стосунках зникли почуття взаємної поваги, любові, взаємопорозуміння та підтримки. На протязі 6 років проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюбних стосунків не підтримують, що суперечить його інтересам, тому він вимушений звернутися до суду. 26.08.2019 року відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні та призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи. 01.10.2019 року відповідач [PERSON] звернулась до суду з відзивом на позов, в якому посилаючись на ст. 112 СК України, просила у задоволені позовних вимог відмовити, обґрунтовуючи тим, що дійсно з 26.08.2008 роки вона з позивачем перебуває в зареєстрованому шлюбі. [INFO] у них народився син. На протязі усього сімейного життя саме позивач веде асоціальний спосіб життя, що полягає в постійних поятиках, азартних іграх та не впорядкованих статевих зв`язках, що завдає їй та їх дитині моральної шкоди. Твердження позивач про те, що вони на протязі 6 років проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть, спільного бюджету не мають, шлюбних стосунків не підтримують є повною нісенітницею, до того ж нічим не підтверджується. Позивач бажає щоб їх малолітній син мав повноцінну сім`ю, а розірвання шлюбу буде суперечити її інтересам та інтересам дитини. Сторони в судові засідання 03.10.2019 р. та 23.10.2019 року не з`явились, про день і час розгляду справи були повідомлені належним чином. Позивач [PERSON] 23.10.2019 року звернувся до суду заявою, в якій просив проводити розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач [PERSON] поважні причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи чи розгляду справи у її відсутності до суду не подавала. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. 26.08.2008 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) було укладено шлюб, актовий запис № 1061, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 26 серпня 2008 року. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого 18.06.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області, який на даний час проживає з відповідачем. З копій ухвал Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.04.2013 року та від 13.10.2014 року вбачається, що позивач неодноразово намагався розірвати шлюб з відповідачем, судом було надано час на примирення, однак це не дало позитивних результатів, що свідчить про те, що подружнє життя між позивачем та відповідачем не склалось, їх шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача. Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до статті 113 СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", яка визначає що вжиття заходів щодо примирення подружжя є можливістю суду, а не його обов`язком та вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення. Оскільки позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу та посилається на те, що їх шлюб носить формальний характер, подружні відносини між ними припинено, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивача, а неодноразові примирення не дали позитивних результатів, а тому суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Відповідач у відзиві не просить відновити їй дошлюбне прізвище. Згідно вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 768,40 грн. сплаченого нею судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved