Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з даним позовом, як законний представник в інтересах своїх неповнолітніх дітей, обґрунтовуючи його тим, що 05.09.2013 р. її чоловік [PERSON] уклав з ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» договір іпотеки, предметом якого є квартира у якій зареєстровані та проживали її та [PERSON] малолітні діти. Оскільки під час укладення спірного договору ні позивач , ні орган опіки та піклування участі не приймав, тобто вчинявся без попередньої згоди останнього, у зв'язку з чим змушена була звернутися до суду та просила визнати спірний Договір недійсним. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з викладених у ньому підстав та просив його задовольнити. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги у судовому засіданні визнав. Представники відповідача ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, на адресу суду направив заперечення на позовну заяву та просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник третьої особи органу опіки та піклування Печерської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав письмові пояснення, в яких зазначив, що спірний договір вважає недійсним та просить ухвалити рішення, враховуючи інтереси дітей. Представник третьої особи ТОВ «Кепстар Юкрейн Лімітед» в судове засідання не з'явився про місце і час розгляду повідомлений належним чином. Через канцелярію суду подав письмові пояснення, в яких зазначив, що не заперечує щодо задоволення позовних вимог [PERSON] та просить провести розгляду справи у її відсутність(а.с. 70). Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 16 ЦК Україна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. і протоколів до неї про захист прав людини і основоположних свобод із змінами та доповненнями, внесеними Протоколом № 11 від 11.05.1994 року, який діє для України з 11.09.1997 року та прецедентної практики Європейського суду з прав людини, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Судовим розглядом встановлено, що 05.09.2013 р. ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» уклав з відповідачем [PERSON] договір іпотеки № 0509/2/S-5, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовою Світланою Володимирівною та зареєстрований в реєстрі за № 8627. Відповідно до умов вказаного договору, у забезпечення виконання зобов'язання ТОВ «ПАК ЕКСПО» перед ПАТ «КБ «АКТИВ-БАНК» за договором про здійснення кредитних операцій № 0509/02 від 05 вересня 2013 року. Відповідно до умов договору [PERSON] передав в іпотеку квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6-23). Вказана квартира належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 07.10.2005 року (а.с. 24-26). Шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 18.02.2015 р. (а.с. 27), тому в силу ст. 60 Сімейного кодексу України, вказана квартира перебуває у спільній сумісній власності подружжя. Від шлюбу мають спільних дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 28-30). Як встановлено під час судового розгляду, з часу придбання квартири за адресою: [ADDRESS], [PERSON] разом дітьми проживають у вказаній квартирі. Відповідно до ч. 3, 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Статтею 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Частиною третьою статті 17 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки та піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти правочини щодо її майнових прав, у тому числі й відмовлятися від майнових прав дитини (пункт 3 частини другої статті 177 СК України). Згідно з положеннями частин четвертої та п'ятої статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За змістом ч.6 ст.203, ч.1 ст. 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним. За таких обставин вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Відповідно до п. 44 Постанови № 5 від 30.03.2012 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», згідно зістаттею 32 Цивільного кодексу України,статтею 177 Сімейного кодексу України тастаттею 17 Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-Ш "Про охорону дитинства"батьки не мають права без дозволу органу опіки і піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Верховний Суд України висловив правову позицію, викладену у справі №6-396цс15, а саме, що відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. У Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27.01.2016 року(№6-1055 цс15) вказується, що судам необхідно в кожному конкретному випадку: 1) перевірити на момент укладення оспорюваного договору наявність у дитини права користування житловим приміщенням, яке може ґрунтуватися на документальній підставі (наприклад, довідка про наявність зареєстрованих осіб на житловій площі, серед яких зазначено й дитину) або на законі (стаття 29 ЦК України); за відсутності реєстрації дитини в спірному приміщенні на момент укладення оспорюваного договору - з'ясовувати наявність у дитини іншого місця проживання. 2) ураховувати добросовісність поведінки іпотекодавців щодо надання документів про права дітей на житло - предмет іпотеки при укладенні оспорюваних договорів. Така позиція підтверджується відповідно до судової практики Верховного Суду України (постанова 20.01.2016 р. №6-2940 цс15, яка є обов'язковою для застосування за правилами ст. 360-7 ЦПК України), згідно якої норма ст.177 СК України, ст..16 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», яка передбачає необхідність отримання попереднього дозволу органу опіки і піклування на укладення батьками договору щодо майна, право на яке має дитина, спрямована на захист майнових прав дітей, відтак підставою для визнання недійсним договору щодо майна, право на яке має дитина, за позовом його батьків є не сам по собі факт відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення такого договору, а порушення в результаті його укладення майнових прав дитини. Отже, навіть відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові. Суд встановив, а сторони не оспорювали, що при укладенні спірного договору іпотеки, у порушення вимог статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 177СК України та статті 17 Закону України «Про охорону дитинства» попередній дозвіл органу опіки та піклування не надавався. Таким чином, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування при укладанні спірного договору іпотеки, предметом якого була квартира за адресою: [ADDRESS], право користування якою мали малолітні [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які є дітьми [PERSON] та [PERSON], тягне за собою наслідок у вигляді визнання правочину недійсним. Отже порушене цивільне право та інтереси [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] підлягають захисту, а позов задоволенню. З огляду на зазначене, суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з ПАТ «Комерційного банку «АКТИВ-БАНК» на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: approved