Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позов мотивовано тим, що між ними 12 листопада 2016 року укладено шлюб, який зареєстровано Томаківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №68. Від вказаного шлюбу вони мають дочку , [PERSON] , [INFO] . Одруження з відповідачем виявилось невдалим. Протягом сумісного життя дедалі частіше між нею та чоловіком виникали непорозуміння, що спричинило повсякденні сварки, навіть через незначні дрібниці, створюючи психологічно нездорову атмосферу в сім`ї, внаслідок чого їхнє подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. В зв`язку з цим, з грудня 2020 року вона припинила з відповідачем шлюбні стосунки і перестала вести спільне господарство та спільне проживання. Примирення з відповідачем неможливе. Спроби зберегти сім`ю вважає недоцільними, оскільки факт її існування носить лише формальний характер, і тривалий час вона та відповідач живуть кожен своїм особистим життям. Відповідно, зникла можливість бути сім`ї суспільно корисною, і взагалі - складовою самого суспільства. Спільне життя між ними не склалося. Подальше сумісне життя і збереження шлюбу буде протирічити їхнім інтересам і інтересам їхньої дитини. Дочка проживає разом із нею, і вона не відмовляється виконувати свій обов`язок, щодо утримання та її виховання. Дана заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі обох з подружжя. Позивач подала суду письмову заяву у якій просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що позов підтримує повністю. Відповідач у своїй письмовій заяві просить суд розглянути справу за своєї відсутності у судовому засіданні, про що не заперечує проти розірвання шлюбу. Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності у судовому засіданні сторін, які відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України подали клопотання про розгляд справи за своєї відсутності у судовому засіданні, без фіксування судового засідання технічним засобом відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами підлягає розірванню. Сторони 12 листопада 2016 року уклали між собою шлюб, який зареєструвано Томаківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №68. Фактичні взаємини подружжя на теперішній час не дають підстав зберегти сім`ю. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як стверджує позивач шлюб з відповідачем фактично припинено, носить лише формальний характер, примирення неможливе, а спроби зберегти сім`ю недоцільні. Отже, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить як їхнім, так і інтересам їхньої дитини, що має істотне значення. Відповідно зникла можливість бути їхній сім`ї суспільно корисною, і взагалі - складовою самого суспільства. Згідно із ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Окрім того, частиною 8 ст. 294 ЦПК України передбачено, що у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Тому суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню, позивач наполягає на розірванні шлюбу, при цьому зазначила про бажання залишити прізвище після розірвання шлюбу " [PERSON] ", відповідач проти позову не заперечує. Статтею 115 СК України передбачено, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому позивач просить суд не стягувати з відповідача на свою користь судовий збір, тому суд вважає можливим звільнити відповідача від відшкодування таких витрат. На підставі викладеного та

Outcome: approved