Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON]О звернувся до суду з позовом до [PERSON]І про розірвання шлюбу , який мотивував тим, що 25.10.2003 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 737. Під час подружнього життя у [PERSON]О та [PERSON]І народилась донька [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві серія І-БК № 226888 від 22.06.2010 року.З часом між сторонами почали виникати непорозуміння з підстав різного сприйняття відповідальності за сім'ю, розуміння прав та обов'язків чоловіка та дружини,непорозуміння на побутовому рівні, недосягнення згоди щодо порядку та способів використання спільного майна, непорозуміння з приводу подальшого розвитку сімейних відносин. Зазначені непорозуміння, розходження поглядів на розвиток сімейних відносин та сприйняття прав та обов'язків чоловіка та дружини наявні і на сьогоднішній день, що призводить до того, що спільне життя як подружжя та збереження шлюбу неможливе. Фактичні подружні стосунки та спільне проживання позружжя припинені з 2012 року, сім'я сторін існує формально. Позивач та його представник в судове засідання не з"явивлись. Разом з тим до суду подана заява про розгляд справи у їх відсутності, позивач вимоги підтримує та просить суд такий задовільнити. Відповідачкка в судове засідання не з"явилась , про час та місце розгляду справи була повідомлена. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності , проти позову не заперечує. Суд, вивчивши заяву, про розірвання шлюбу, надану до суду , вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки сторони погодились на розірвання шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 105 ч.3, 112, 113, 114 ч.2 СК України,

Outcome: approved