Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-19 00:00:00

[PERSON] (надалі за текстом - позивач) звернулася до суду з позовом до Київської міської ради (надалі за текстом відповідач), третя особа - Головне управління юстиції в м. Києві (надалі за текстом - третя особа), про визнання права власності на майно у порядку спадкування за заповітом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] року помер [PERSON], після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS], що зареєстрована за ним на підставі свідоцтва про право на житло, зареєстрована Київським БТІ 17.11.1997 року за реєстровим № 2262 в реєстраційні книзі д. 527-93 та внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За життя [PERSON] склав заповіт, за яким заповів позивачу вищевказану квартиру, даний заповіт було посвідчено державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2-227. У встановлений законом строк, позивач звернулася до Чотирнадцятої київської державної нотаріальної контори де була відкрита спадщина. 13.01.2014 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видачі свідоцтва право на спадщину за заповітом було відмовлено, у зв'язку з тим, що виданий 07.05.2013 року Подільською районною у м. Києві державною адміністрацією дублікат свідоцтва про право власності на квартиру, що належала померлому. Зазначений дублікат свідоцтва є правовстановлюючим документом, який підтверджує право [PERSON] на вказану квартиру, яка після смерті спадкодавця входить до складу спадщини. Про втрату оригіналу свідоцтва про право власності на житло позивачем було здійснено публікацію в газеті «Голос України» № 49 (5549) за 15.03.2013 року. Таким чином, лише відсутність факту державної реєстрації спадкового майна перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. В зв'язку з чим, для захисту порушеного права позивач звернулася з позовною заявою до суду. До початку судового засідання представник позивача подав заяву про розгляд справи за його відсутності, а також вказав, що позовні вимоги підтримує, просив позов задовольнити з тих підстав, що викладені у позові (а.с. 70). Відповідач подав до суду письмові пояснення відповідно до яких просив прийняти рішення на підставі наявних доказів та згідно чинного законодавства, крім того вказав, що розгляд справи просить проводити без участі представника (а.с. 25 - 26). Третя особа надала до суду пояснення в яких просить справу розглядати без участі представника, розгляд справи залишають на розсуд суду (а.с. 67 - 68). Суд, з'ясувавши всі обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши в сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Як встановлено судом, квартира [ADDRESS] зареєстрована зареєстрована Київським БТІ 17.11.1997 року за реєстровим № 2262, в реєстраційні книзі д.527-93 та внесена до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 6). [INFO] року помер [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про смерть від 21.05.2012 року серія [NUMBER], виданого відділом реєстрації смерті у м. Києві, актовий запис № 9281 (а.с. 7). За життя [PERSON] склав заповіт, за яким заповів позивачу квартиру [ADDRESS], заповіт посвідчений державним нотаріусом Одинадцятої київської державної нотаріальної контори Ричок Р.М. та зареєстровано в реєстрі за № 2-227 (а.с. 5). 15.11.2012 року позивач звернулася до нотаріальної контори з заявою при прийняття спадщини (а.с. 8, 51). Про втрату оригіналу свідоцтва про право власності позивачем було здійснено публікацію в газеті «Голос України» №49 (5549) за 15.03.2013 року (а.с. 9). 13.01.2014 року постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва право на спадщину за заповітом було відмовлено, у зв'язку з необхідністю надання оригіналу правовстановлюючого документа, зареєстрованого у встановленому законом порядку (а.с. 12). Судом було досліджено копію спадкової справи № 724/12 заведеної після смерті [PERSON], [INFO] року щодо майна померлого, з якої вбачається, що інші спадкоємці після смерті спадкодавця права на спадщину не набули, в зв'язку з тим, що від імені померлого було посвідчено заповіт за яким в коло спадкоємців останні включені не були (а.с. 44, 46). Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обов'язку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності органу місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач по справі є спадкоємцем за заповітом. У відповідності до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, а на території Республіки Крим, крім того, - законодавством Республіки Крим, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій. Згідно ч. 1 ст. 68 Закону України «Про нотаріат» нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна. Згідно п. 208 Наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року N 20/5 «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882 (надалі за текстом - Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України) прийняття і відмова від спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. Відмова спадкоємця за заповітом від прийняття спадщини не позбавляє його права на спадкування за законом. Спадкоємець має право відмовитися від частки у спадщині іншого спадкоємця, який відмовився від спадщини на його користь. Згідно п. 212 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи. Так, факт смерті і час відкриття спадщини підтверджуються свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця. Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану; копії актових записів; записи в паспортах про другого з подружжя; копії рішень суду, що набрали законні сили, про встановлення факту родинних та інших відносин. Факт перебування на утриманні підтверджується рішенням суду, що набрало законної сили, про встановлення факту перебування непрацездатної чи неповнолітньої особи на утриманні. Непрацездатність утриманця, пов'язана з віком, перевіряється за паспортом, свідоцтвом органу цивільного стану про народження; непрацездатність, пов'язана зі станом здоров'я, - за пенсійною книжкою або довідкою, виданою відповідним органом медико-соціальної експертизи. Якщо один або кілька спадкоємців за законом позбавлені можливості подати документи, що підтверджують наявність підстав для закликання їх до спадкоємства за законом, вони можуть бути за письмовою згодою всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину і подали докази родинних, шлюбних чи інших відносин зі спадкодавцем, включені до свідоцтва про право на спадщину. Така згода спадкоємців оформляється у вигляді письмової заяви, підпис спадкоємців на якій має бути засвідчений у відповідності до правил, викладених у пункті 207 цієї Інструкції. Місце відкриття спадщини (пункт 185 цієї Інструкції) підтверджується: свідоцтвом органу реєстрації актів цивільного стану про смерть спадкодавця, якщо останнє постійне місце проживання і місце його смерті збігаються; довідкою житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу про його постійне місце проживання; записом у будинковій книзі про постійне проживання спадкодавця, а якщо місце проживання померлого невідоме - документом (витягом з Реєстру прав власності та ін.) про місцезнаходження нерухомого спадкового майна або його частини. Якщо об'єктів нерухомого майна декілька й їх місцезнаходження різне, місцем відкриття спадщини є місцезнаходження одного із об'єктів цього майна за вибором спадкоємців. За відсутності нерухомого майна місцем відкриття спадщини є місцезнаходження основної частини рухомого майна, що може бути підтверджено відповідним свідоцтвом про державну реєстрацію транспортного засобу, витягом з реєстру прав власності на цінні папери тощо. У разі відсутності у спадкоємців зазначених документів нотаріус вимагає копію рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення місця відкриття спадщини. Відповідно до п.п. 4 п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з Реєстру прав власності. У відповідності до п. 8 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріуси зобов'язані здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до Закону України "Про нотаріат" і складеної присяги, сприяти фізичним та юридичним особам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права й обов'язки, попереджати про наслідки нотаріальних дій, що вчиняються для того, щоб юридична необізнаність не могла їм зашкодити, зберігати в таємниці відомості, одержані ними у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій, відмовляти у вчиненні нотаріальної дії у разі її невідповідності законодавству України або чинним міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, вести нотаріальне діловодство та архів відповідно до встановлених правил, дбайливо ставитися до документів нотаріального діловодства та архіву, не допускати їх пошкодження чи знищення, надавати документи, інформацію і пояснення на вимогу Міністерства юстиції, Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі при здійсненні ними повноважень щодо контролю за організацією діяльності та виконанням нотаріусами правил нотаріального діловодства, постійно підвищувати свій професійний рівень, а у випадках, встановлених Законом, проходити підвищення кваліфікації і виконувати інші обов'язки, передбачені цим Законом. На прохання фізичних чи юридичних осіб, які звернулися за вчиненням нотаріальних дій, нотаріуси мають право витребувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення цих нотаріальних дій, складати проекти правочинів і заяв, виготовляти копії (фотокопії) документів та витягів з них, а також давати роз'яснення з питань вчинення нотаріальних дій і консультації правового характеру, одержувати плату за надання консультацій правового характеру, які не пов'язані із вчинюваними нотаріальними діями, та за надання додаткових інформаційно-технічних послуг. Чинним законодавством нотаріусу можуть бути надані й інші права. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 2 ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Положення вказаної статті Конституції більш детально до п. 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України № 6-зп від 25.11.1997 року «Щодо офіційного тлумачення ч. 2 ст. 55 Конституції України та ст. 248-2 Цивільного процесуального кодексу України» ч. 2 ст. 55 Конституції України необхідно розуміти так, що кожен, тобто громадянин України, іноземець, особа без громадянства має гарантоване державою право оскаржити в суді загальної юрисдикції рішення, дії чи бездіяльність будь-якого органу державної влади, органу місцевого самоврядування, посадових і службових осіб, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх рішення, дія чи бездіяльність порушують або ущемляють права і свободи громадянина України, іноземця, особи без громадянства чи перешкоджають їх здійсненню, а тому потребують правового захисту в суді. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь. З урахуванням вищезазначених положень законодавства, оскільки позивач по справі є спадкоємцем за заповітом та подала у встановлений законом строк заяву про прийняття спадщини, а відтак, має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно. Відповідно до вимог ст. 46 Закону України «Про нотаріат» були витребуванні всі необхідні відомості та документи для вчинення нотаріальної дії, в зв'язку з чим, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved