Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-19 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовною заявою про стягнення боргу до [PERSON] В обґрунтування позову вказав, що в липні 2013 року він, на прохання відповідача, позичив йому 1500 доларів США в строк до жовтня 2013 року. Відповідач, факт отримання коштів, підтвердив розпискою. На даний час гроші відповідач відмовляється повертати посилаючись на важкий матеріальний стан. Питання щодо стягнення індексу інфляції, неустойки, процентів за користування коштами Позивач має намір вирішувати після отримання коштів від відповідача. Позивач вважає, що через відмову виконати умови договору позики, його право порушене і він змушений звернутися до суду. На підставі ст.ст. 509,625,1046,1047,1049,1050 ЦК України Позивач прохає задовольнити його позовні вимоги. В судове засідання Позивач надав письмову заяву з проханням слухати справу у його відсутність, позов підтримав та уточнив, що 04 червня 2013 року пізно ввечері йому зателефонував відповідач та попрохав надати йому кошти для вирішення проблем з сином. 05 червня 2013 року відповідач приїхав до нього до дому в м. Першотравенськ де відбулася передача коштів в сумі 1500 доларів США. Відповідач написав розписку особисто де зобов'язався повернути кошти після першої вимоги, усно вони оговорили, що останній строк повернення коштів до 1 жовтня 2013 року. До цього часу кошти відповідач не повернув. Відповідач, будучі повідомлений належним чином двічі 01.10.2014 року та 20.10.2014 року не з'явився в судове засідання, про причину неявки суд не повідомив. Належність повідомлення підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення. За заявою відповідача, де він вказав, що відбуває у відрядження, судове засідання також було відкладене 13.10.2014 року. Але доказів того, що відповідач дійсно перебував у відрядження суд не отримав. Неявку відповідача суд розцінює як бажання затягнути розгляд справи. Частина 4 ст. 169 ЦПК України вказує, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів ( постановляє заочне рішення) . Стаття 224 ЦПК України передбачає, що у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і віл якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Постільки Позивач в письмовій заяві не вказав, що він заперечує проти винесення заочного рішення, суд вважає за необхідне справу розглянути за відсутністю відповідача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що на попередньому засідання відповідач був присутнім в судовому засіданні, позов визнавав частково, не заперечував той факт, що розписка написана власноруч, але не погодився з сумою боргу, намагався запевнити суд, що він отримав 1000 доларів США, а 500 доларів він не брав. При цьому будь яких доказів щодо своїх стверджень відповідач суду не надав, в судове засідання більше не з'являвся. Позивач заперечував та вважав надуманими ствердження відповідача щодо часткового отримання коштів у борг. Вивчивши заяву Позивача та матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з оглядом на наступні обставини. Судом встановлено, що сторони перебувають у цивільно-правових правовідносинах урегульованих договором позики оформленому у вигляді письмової розписки. Статті 1046, 1047 ЦК України й виходив із того, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей Позичальник [PERSON] свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчив наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Судом встановлено, що позику відповідач отримав в іноземній валюті, а саме 1500 доларів США. Стаття 533 ЦК України вказує, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті в гривнях, визначається за офіціальним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. На день розгляду справи офіційний курс долара США складає 1295,122 гривні, що підтверджується Повідомленням Національного банку України від 17.10.2014 року . Сума яка підлягає сплаті за даною розпискою, 1500 доларів США, складає 19426,83 гривні. Тому суд вважає, що вказану суму необхідно стягнути з відповідача на користь позивача . При зверненні до суду Позивачем був сплачений судовий збір в сумі 243,60 гривень, що підтверджується квитанціє "ПриватБанку" № 344788871 віл 20.06.2014 року. Позовні вимоги суд задовольняє повністю. Стаття 88 ЦПК України ч.1 передбачає, що стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved