Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON], звернулася до суду із вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що 20 серпня 2000 року, вона зареєструвала шлюб з [PERSON], який за рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22.01.2015 року було розірвано. 23 квітня 2009 року в даному шлюбі у них народилася дочка [PERSON], після розірвання шлюбу дочка [PERSON] стала проживати разом з нею. З часу розлучення відповідач перестав надавати матеріальну допомогу на утримання дитини в тому, обсязі, який раніше надавав, хоча при розірванні шлюбу брав на себе зобов'язання матеріального забезпечення дитини, в зв'язку з чим між ними була домовленість у адвоката якого запропонував відповідач, а саме п. Возняка В., про відсутність претензій будь-якого матеріального характеру щодо спільного майна подружжя, та взяття на себе зобов»язань щодо матеріального забезпечення та відповідного утримання дитини відповідачем, а також в разі потреби не заперчуватиме, щодо можливості виготовлення проїзних документів для дитини за кордон та виїзду в разі потреби за межі держави Україна, а вона в свою чергу відмовляється від спільно нажитого майна, по даному факту було оформлено розписку. Після одруження відповідача в серпні 2015р. з іншою жінкою і фактичного створення ним іншої сім»ї, у відповідача різко змінилось відношення як до неї, так і до дитини. Він перестав взагалі надавати будь-яку матеріальну допомогу та виконувати батьківський обов'язок по утриманні дочки [PERSON], однак в свою чергу почав створювати їй перешкоди, як матеріального плану у вихованні дитини, так і психологічного характеру, що відповідно і відбивається на характері та здоров»ї дитини. (дитина нервує, стала розсіяна, хворіє бронхітом), особливо після того, як повертається від відвідин батька. Оскільки відповідач [PERSON] самоусунувся від утримання дитини, вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення з нього аліментів на утримання дитини та додаткових витрат на навчання та розширення кругозору та світогляду дитини (відвідування різного роду заходів для дітей кіно, лялькові театри, музеї, виставки, театри, екскурсії) тощо. Оскільки дитина хворіє бронхітом то вважає, що відповідач. відповідно до ст.. 185 СК України повинен нести додаткові витрати на дитину, що викликані особливими обставинами. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні, позовні вимоги визнали частково, пояснивши, що у зв»язку з відсутністю постійної роботи не має змоги платити аліменти в такому розмірі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з?ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні. За принциповими положеннями ст.ст.\~10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1\~ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей\~59, 60 ЦПК України\~встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що сторони по справі з 20 серпня 2000 року по 22 січня 2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі. (а.с. 5) Від даного шлюбу 23 квітня 2009 року в них народилася дочка [PERSON], яка проживає та знаходиться на утриманні позивача, що також не оспорюється сторонами (а.с. 4, 7). Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд переконаний, що позивачка потребує допомоги на утримання дочки, але оскільки не додала жодних підтверджень про доходи відповідача, і не відомо з чого виходила при визначенні розміру аліментів, то позов в цій частині підлягає до часткового задоволення. Згідно ст.8,\~12 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини передбачений Конвенцією ООН про права дитини від 20.11.1991р. Відповідно до ч.1, 2\~ст.185 Сімейного кодексу України\~\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана зобов»язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися на перед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Оскільки йдеться про фактично понесені або передбачувані витрати, їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі (п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 p.) Судом встановлено, що неповнолітня дочка [PERSON], на протязі тривалого часу хворіє бронхітом, що також не оспорюється сторонами, однак позивачем не надано суду жодного доказу, щодо витрат понесених нею на лікування дочки, також не наведено доказів особливих обставин того, які можуть бути передбачувані витрати, а тому суд вважає, що в задоволенні позову в частині стягнення додаткових витрат слід відмовити за недоведеністю. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved