Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: змінити спосіб стягнення аліментів на дитину, які присуджені з [PERSON] за рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16 липня 2007 року по справі № 2-1173/2007 року; стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частині заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16.07.2007 по справі №2-1173/2007 стягнуто з [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 133 грн щомісячно, починаючи з 04.06.2007 і до досягнення ним повноліття. На час первинного звернення до суду з позовом про стягнення аліментів дитині було 3 роки. Прожитковий мінімум на дитину відповідного віку в період з 01.04.2007-30.09.2007 складав 463 грн 00 к. Частина 2 ст. 182 СК України в редакції на 2007 рік визначала мінімальний розмір аліментів не менш, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зараз дитині 15 років та відповідно він підпадає до критерію дітей віком від 6 до 18 років, де прожитковий мінімум з 01.01.2018-30.06.2018 складає 1860 грн 00 к. на дитину відповідного віку. Утримувати дитину на 133 грн. на місяць вона не в змозі, при визначенні розміру і способу стягнення аліментів на 2007 рік не були враховані зміни прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку та підвищення відсоткової ставки з 30 відсотків до 50 відсотків від прожиткового мінімуму. Зазначене стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 04 червня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження на 04 липня 2018 року. 04.07.2018 судовий розгляд відкладено з причин нез'явлення відповідача. 14.08.2018 належним чином повідомлені учасники справи в судове засідання не з'явилися. При цьому, позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд за її відсутністю та згоду на заочний розгляд у разі неявки відповідача. Відповідач [PERSON], який повторно не з'явився в судове засідання, причини повторного нез'явлення не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано копію свідоцтва про народження серія 1-ВЛ №269197, з якого вбачається, що [PERSON] та [PERSON] мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 7). За рішенням Зміївського районного суду Харківської області №2-1173 від 16.07.2007 з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 133 (сто тридцять три) грн., щомісячно, починаючи з 14.06.2007 року і до досягнення ним повноліття. (а. с. 4). Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно зі статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. ч. 2, 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. У відповідністю з частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. На підставі системного аналізу зазначених вище норм слід зазначити, що чинним законодавством (статті 182, 183 Сімейного кодексу України) підвищений мінімальний розмір аліментів до 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також передбачено стягування аліментів у розмірі частки від заробітку платника аліментів, якщо стягувач не просить визначити аліменти у твердій грошовій сумі. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, части 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умова для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.\~ \~ \~ \~ \~Позивачем надано докази того, що наявні законні підстави для збільшення розміру аліментів до гарантованого мінімального розміру та стягування їх у розмірі частки від заробітку відповідача. \~ \~ \~ \~Враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, не спростував повідомлені позивачем обставини щодо наявності підстав для стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), позовна заява [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, є обґрунтованою і підлягає задоволенню. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави. \~ \~ \~ \~Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учаників справи, є дата складання повного судового рішення. \~ \~ \~ \~Повне рішення складено 20.08.2018. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved