Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-06 00:00:00

АТ «Альфа-Банк» звернулося до суду з даним позовом посилаючись на те, що 23.08.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» ( правонаступником прав і обов`язків якого виступає АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] уклали Договір кредиту № 08/297-94, і в цей же день в забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме земельну ділянку , кадастровий номер 21248803016:03:020:0212, площею 0, 0682 га. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2019 року, іпотекодержателем земельна ділянка кадастровий номер 21248803016:03:020:0212, площею 0, 0682 га та об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку ( літ. А), 61% готовності, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] виступає саме АТ «Укрсоцбанк». Позивач вказує на те, що через систематичне невиконання Боржником [PERSON] умов кредитного договору Кредитор був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Так 27.09.2019 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк» ( правонаступником прав і обов`язків якого виступає АТ «Альфа-Банк») Наразі Кредитор як Іпотекодержатель має обмеження в реалізації своїх можливостей щодо звернення стягнення на заставне майно, адже стало відомо, що постановою головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП № 47572576 від 08.06.2015 року накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 21248803016:03:020:0212, площею 0, 0682 га та об`єкт житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Зазначений арешт створює перешкоди позивачу у користуванні власністю, тому просить суд звільнити вказане майно з-під арешту. Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 12.02.2020 року відкрито провадження у справі та вирішено проводити судовий розгляд в порядку загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не з`явився, одна подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу у її відсутність, позов підтримала. Відповідач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, хоч були належним чином повідомлені про дату та час розгляду справи. Разом з тим подали відзив на позов, в якому просять відмовити у задоволенні позовної заяви у зв`язку з її необґрунтованістю. Свою правову позицію обґрунтовують тим, що в даній справі арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується вимог виконавчого провадження з боку органів ДВС і тому питання про зняття арешту з майна повинно розглядатись в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. І тому на думку сторони відповідача у звязку з неправильно обраним позивачем способом захисту своїх прав, у задоволенні позову слід відмовити. Крім того подав до суду клопотання про залучення у справі належного відповідача замість Ужгородського міського віддлу Державної виконавчої служби ГТУЮ в Закарпатській області. Представник третьої особи Ужгородський МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління в судове засідання не з`явився, заяв про відкладення чи письмових пояснень по суті позовних вимог до суду не подав. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у матеріалах справи письмових доказів. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши\~\~матеріали\~\~справи, надані сторонами письмові обґрунтування та письмові докази,\~\~приходить до наступного. Судом встановлено, 23.08.2007 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку «УКРСОЦБАНК» ( правонаступником прав і обов`язків якого виступає АТ «Альфа-Банк») та [PERSON] уклали Договір кредиту № 08/297-94, і в цей же день в забезпечення виконання зобов`язань по Кредитному договору між Банком та [PERSON] укладено іпотечний договір відповідно до якого на забезпечення виконання основного зобов`язання, Іпотекодавець передав в іпотеку належне йому на праві власності майно, а саме земельну ділянку , кадастровий номер 21248803016:03:020:0212, площею 0, 0682 га. Позивач вказує на те, що через систематичне невиконання Боржником [PERSON] умов кредитного договору Кредитор був змушений розпочати процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки. Так 27.09.2019 року право власності на майно було зареєстроване за АТ «Укрсоцбанк» ( правонаступником прав і обов`язків якого виступає АТ «Альфа-Банк») Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07.10.2019 року, іпотекодержателем земельна ділянка кадастровий номер 21248803016:03:020:0212, площею 0, 0682 га та об`єкт незавершеного будівництва житлового будинку ( літ. А), 61% готовності, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] виступає саме АТ «Укрсоцбанк» ( а с. с. 10 -12). 15 жовтня 2019 року за №5/2019 прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариста «УКРСОЦБАНК» шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «АЛЬФА-БАНК» де в п.п.1.2. визначено, що правонаступником щодо всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариста «Альфа-Банк» з 15 жовтня 2019 року. Позивач зазначає у позові, що наразі Кредитор як Іпотекодержатель має обмеження в реалізації своїх можливостей щодо звернення стягнення на заставне майно, адже стало відомо, що постановою головного державного виконавця МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в рамках виконавчого провадження ВП № 47572576 від 08.06.2015 року накладено арешт на земельну ділянку кадастровий номер 21248803016:03:020:0212, площею 0, 0682 га та об`єкт житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 40-41). Відтак це слугувало підставою для звернення до суду з даним позовом. Сторона відповідача натомість вважає, що арешт майна не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується вимог виконавчого провадження з боку органів ДВС і тому питання про зняття арешту з майна повинно розглядатись в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. І тому на думку сторони відповідача у звязку з неправильно обраним позивачем способом захисту своїх прав, у задоволенні позову слід відмовити. Надавши правову оцінку доводам відповідача та її представника, суд не погоджується в казаним твердженням з огляду на наступне. Частиною першою\~статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року\~(чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до\~статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Так, з матеріалів справи вбачається, що в даному конкретному випадку державним виконавцем накладався арешт на зазначене у позові майно в рамках виконавчого провадження ВП № 47572576 з метою забезпечення виконання виконавчого документу виконавчого напису № 198 від 19.03.2009 року, виданого приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу Капітула Г.Д. про звернення стягнення на земельну ділянку кадастровий номер 21248803016:03:020:0212, площею 0, 0682 га та об`єкт житловий будинок, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] в користь ПАТ «Укрсоцбанк» на суму боргу в розмірі 969994, 96 грн. Згідно із\~статтею 59 зазначеного Закону\~особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, позов про зняття арешту з майна боржника може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 757/23139/18(провадження № 61-14832св19). Вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права та є різновидом негаторного позову (пункт 55 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц, провадження № 14-496цс18). Позивач АТ «Альфа-банк» згідно матеріалів справи є власником нерухомого майна на яке накладено арешт. Спору щодо права власності немає. Однак наявність накладеного державним виконавцем арешту на майно є перешкодою для здійснення позивачем реалізації вказаного майна. Відповідно до ч. 5\~ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт підлягає зняттю за рішенням суду. Відповідно до ст.ст.317,\~319 ЦК України,власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.41Конституції України та\~ст.321 ЦК України\~право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України\~передбачене право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~статті 16 ЦК України\~кожна кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016р. №1404/VIII\~зі змінами та доповненнями, особа, яка вважає,що майно,на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10частини першої\~статті 34 цього Закону. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій\~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтовані та такі, що підлягають до задоволення. Згідно\~ст.141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1921 грн. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: approved