Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 23 липня 1994 року в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №06. Позивач в 2001 році змінив прізвище «[PERSON]» на «[PERSON]». В шлюбі народилися двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою, дочка [PERSON], [INFO], яка навчається в коледжі в м. Тернополі. Вони живуть окремо з 2010 року, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і непорозуміння, що виникали між ними. Їх сім'я розпалася, існує лише формально, тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, в позовній заяві в разі неприбуття його в судове засідання просив розглянути справу за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила. Про час та місце слухання справи повідомлена належним чином шляхом оголошення про виклик сторін в судове засідання. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 липня 1994 року, який зареєстрували в Пробіжнянській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №06, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане повторно. В шлюбі народилися [PERSON], [INFO], яка є повнолітньою, дочка [PERSON], [INFO]. В свідоцтві про народження дітей сторони зазначені батьками. За час спільного подружнього життя належної сім'ї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та непорозуміння, взаємні образи. Позивач та відповідачка разом не проживають з 2010 року, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved