Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення пені за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що з травня місяця 2020 року відповідач не виконував свої обов`язки по сплаті аліментів та в повній мірі не перераховував кошти на утримання дитини. За період з травня 2020 року по січень 2021 року за відповідачем обліковувалася заборгованість в сумі 22026,76 грн. 11 січня 2021 року боржником самостійно, напряму стягувачу сплачено 22026,76 грн. в якості погашення боргу по аліментах. Таким чином, вважає, що має право на стягнення пені за просторочення сплати аліментів за період з 01 червня 2020 року по 10 січня 2021 року. Просила суд стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, у розмірі 16686,76 грн. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Відповідач у встановлені судом строки подав до суду відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що відповідач не визнає позовні вимоги, вказавши на те, що у нього заборгованості по сплаті аліментів на день подачі позовної заяви не було, а відтак вважає, що у позивача відсутнє право на стягнення з нього пені. Просить в позові відмовити. Представник позивача, скориставшись своїм правом на подання заперечень на відзив, вказала, що у даній справі заборгованість по сплаті аліментів утворилася за травень - листопад 2020 року та станом на січень 2021 року становила 22026,76 грн., чим відповідачем допущено невчасну сплату аліментів на утримання дитини, відповідно порушивши її право на належний рівень життя. 10 січня 2021 року відповідач здійснив проплату в сумі 22026,77 грн., у зв`язку з тим, що відповідач невчасно виконав обов`язок по сплаті аліментів, вважає, що її довірителька має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів до 10 січня 2021 року (дата погашення заборгованості). Дослідивши письмові докази надані учасниками справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 лютого 2020 року у справі №569/17521/19 шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Визначено місце проживання неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Рішенням Рівненського міського суду від 02 жовтня 2019 року у справі №569/13805/19 задоволено позов [PERSON] до [PERSON] та стягнено з останнього аліменти на утримання неповнолітнього сина, [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3000,00 грн., починаючи з 18 липня 2019 року до досягнення дитиною повноліття. 12 листопада 2019 року на виконання рішення суду у справі №569/13805/19 був виданий виконавчий лист, який перебував на виконанні у ПрАТ «Рівнеазот» за місцем роботи боржника. В судовому засіданні з`ясовано, що 06 травня 2020 року боржник [PERSON] звільнився з ПрАТ «Рівнеазот», у зв`язку з чим виконавчий лист передано для примусового виконання в Здолбунівський районний відділ Державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та відкрито виконавче провадження №60645688. Згідно довідки-розрахунку від 22.01.2021 за №1667, складеної державним виконавцем Павліш І. Державної виконавчої служби Здолбунівського районного відділу Західного міжрегіонального управління Мінюсту (м. Львів), за період з травня 2020 року по січень 2021 року за відповідачем обліковувалася заборгованість в сумі 22026,76 грн. В судовому засіданні встановлено, що 11 січня 2021 року боржником самостійно стягувачу сплачено 22026,76 грн. в якості погашення боргу по аліментах. Дана обставина не заперечується сторонами. Згідно з частиною першою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. На платника аліментів можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з його вини. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства (частина дев`ята статті 7 СК України). Згідно зі статтею 8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами ЦК України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Відповідно до частини першої статті 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тлумачення статті 8 СК України та частини першої статті 9 ЦК України дозволяє зробити висновок, що положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України). Тлумачення вказаних норм свідчить, що стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. Очевидно, що в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів. Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості. У зв`язку з викладеним Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду вважає за необхідне уточнити висновок, викладений у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц (провадження № 61-311 св 17), зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач був обізнаний про стягнення з нього аліментів за рішенням суду, проте, не виконував належним чином, при цьому, будь-яких доказів стосовно його неспроможності сплачувати аліменти суду не надав, а тому суд вважає, що заборгованість зі сплати аліментів виникла з вини відповідача. У відповідності до ст.150 СК України, ст.12 Закону України „Про охорону дитинства", та Конвенції ООН „Про права дитини", на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини. Батьки мають право та зобов`язані виховувати дитину, піклуватись про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Доводи відповідача про те, що на момент подачі позову у нього була відсутня заборгованість, а тому відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) не настає, суд вважає безпідставними, оскільки відповідач не довів належними та допустими доказами, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, чим порушив право на належний рівень життя та забезпечення дитини, у зв`язку з чим має нести відповідальність, у виді нараховання пені за несвоєчасне виконання обов`язку по її сплаті. Судом враховано, що за період з тавня 2020 року по січень 2021 року за відповідачем обліковувалася заборгованість в сумі 22026,76 грн, яку відповідач погасив 11 січня 2021 року, проте у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Таким чином погашення заборгованості по аліментах не позбавляє права позивача звернутися з позовом про стягнення пені за просторочення сплати аліментів за період з 01 червня 2020 року по 10 січня 2021 року. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц (провадження № 14-37цс18) зроблено наступний правовий висновок: правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p=(A1?1%?Q1)+(A2?1%?Q2)+(An?1%?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2- кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An- нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn- кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Тобто пеня нараховується відносно кожної суми аліментів за один місяць та, в силу вимог ст. 196 СК України, обмежується 100 відсотками заборгованості за цей місяць. У даній справі заборгованість по сплаті аліментів утворилася за травень -листопад 2020 року та станом на січень 2021 року становила 22 026,76 грн. 10 січня 2021 року відповідач здійснив проплату в сумі 22026,77 грн., у зв`язку з чим пеня нарахована по кожному місяцю окремо з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені аліменти до 10 січня 2021 року - дати погашення заборгованості. Загальна сума пені за період з 01.06.2020 року по 10.01.2021 становить 16 686,76 грн. Суд, погоджується з способом обрахунку пені проведеним позивачем та вважає його таким, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду по справі № 572/1762/15-ц. Таким чином, враховуючи, що відповідачем не спростовано вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів позивачу у вказаний період, суд приходить до висновку, що вказана заборгованість виникла з вини відповідача і вимоги позивача про стягнення пені є обґрунтованими та підлягають до задоволення, за період з 01 червня 2020 року по 10 січня 2021 року в межах суми заборгованості по аліментах в розмірі 16686 грн. 76 коп. відповідно до розрахунку боргу по аліментах, що узгоджується з вимогами ч. 1 ст. 196 СК України.

Outcome: approved