Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON], який вказав, що є власником домоволодіння під № 23 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Одесі на підставі рішення Ленінського районного суду м.Одеси від 1973р. ? його частини, та на підставі свідоцтва, виданого Першою Одеською державною нотаріальною конторою ? його частин. Але у 2014 році після смерті його дружини позивач виявив відсутність правовстановлюючих документів, у звязку з чим після зменшення заявлених позовних вимог позивач просив визнати за ним право власності на ? частин домоволодіння № 23 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Одесі з хазяйськими та побутовими будовами та спорудами. Представник позивача звернулась до суду з заявою про підтримку заявлених позовних вимог з проханням розглянути справу у її відсутність на підставі наявних у справі доказів. До суду представники відповідача та третьої особи до суду не зявились, повідомлялись про час та місце розгляду справи належним чином та своєчасно, причини неявки суду повідомлені не були. На підставі викладеного суд вважає можливим розглянути справу у відсутність представників сторін та третьої особи, представник позивача не заперечувала проти заочного розгляду справи. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне. Як вбачається з відповіді КП Бюро технічної інвентаризації ОМР та копій інвентаризаційної справи (відповідних правовстановлюючих документів тощо), право власності на домоволодіння № 23 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Одесі зареєстровано за позивачем: на ? частину на підставі рішення народного суду Ленінського району м.Одеси від 16.04.1973р., справа № 2-779/1973; на ? частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою 12.02.1986р., р.№ 4-308 (43, 52, 55). ? частин жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будов домоволодіння № 23 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Одесі, розташованого на земельній ділянці площею 428 кв.м. й складається одного камяного житлового будинку жилою площею 64,44 кв.м., позначений на плані літерою «А» та сараю літ. «Б», погребу літера «В», огородження № 1-2, мощення І (а.с. 55 зв.). Позивач отримав копію рішення народного суду Ленінського району м.Одеси від 16.04.1973р., справа № 2-779/1973 та здійснив реєстрацію права власності на ? частину спірного домоволодіння в реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції (а.с. 62). Наявність обмежень (заборони відчуження, іпотеки тощо), повязаних з домоволодінням № 23 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Одесі, з відповідного витягу не встановлено (а.с. 63). Судом за клопотанням представника позивача вживались заходи щодо зясування наявності другого примірника свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Першою одеською державною нотаріальною конторою 12.02.1986р., р.№ 4-308, проте з наданих відповідей Першої, Четвертої одеських державних нотаріальних контор, Одеського обласного нотаріального архіву вбачається помилкове відкриття й пересилання між вказаними установами відповідної спадкової справи, повного обсягу якої суду надано так і не було (а.с .20, 33, 35, 74-76). Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95факт володіння громадянином жилим будинком на праві власності встановлюється судом, якщо у заявника був правовстановлюючий документ на цей будинок, але його втрачено і немає можливості підтвердити наявність права власності не в судовому порядку. В таких справах заявник має подати докази про відсутність можливості одержання чи відновлення відповідного документу про право власності та про те, що на підставі цього документа жилий будинок належав йому на праві власності. З вище зазначеної постанови випливає, що на позивача покладається обовязок довести суду, що немає можливості підтвердити право власності не в судовому порядку, тобто надати докази про відсутність можливості одержання дубліката свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідно до ст.392 ЦК України слідує, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа який засвідчує його право власності. У п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5 зазначено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Обєктивно і всебічно дослідивши матеріали справи суд вважає, що позивач довів відсутність можливості отримати дублікат документу, що посвідчує його право власності на ? частин домоволодіння № 23 по вул.Салтикова-Щедріна в м.Одесі, тому виходячи з принципу законності та справедливості позов [PERSON] підлягає задоволенню.

Outcome: approved