Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з цим позовом посилаючись на те, що 25.04.2017 року в селі Мала Білина Самбірського району Львівської області померла [PERSON], яка являлась матірю позивачки. Після її смерті на майно, яке належало їй на праві власності, і на майно, на яке вона мала право на день смерті, відкрилася спадщина, а саме: на земельну частку (пай), яку вона прийняла як спадщину внаслідок смерті її матері, [PERSON], котра померла 05.05.1996 року в селі Мала Білина Самбірського району Львівської області, але не оформила своїх спадкових прав. Земельна ділянка розташована на території с. Мала Білина Самбірського району. [PERSON] була матірю [PERSON], яка у зв'язку з одруженням, дівоче прізвище Кос змінила на прізвище чоловіка [PERSON]. [PERSON] на випадок смерті розпорядилася своїм майном, склавши заповіт, яким все майно, де б воно не знаходилося із чого б не складалося, житловий будинок, земельний пай, земельну ділянку і все, на що вона за законом матиме право заповіла дочці, позивачці по справі. Проживаючи разом з [PERSON] на день її смерті, [PERSON] фактично вступила в управління та володіння спадковим майном матері, що у відповідності до ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року, свідчить про те, що вона прийняла спадщину після її смерті. Отже, після смерті [PERSON] [PERSON] мала право на земельну частку на підставі Сертифіката на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0141437, площею 2.81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, яку вона прийняла як спадщину внаслідок смерті матері, [PERSON], але не оформила своїх спадкових прав. Будучи спадкоємцем майна [PERSON] за заповітом, позивачка звернулась до Рудківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право власності на спадкове майно, однак їй було відмовлено по тій причині, що [PERSON] померла 05.05.1996 року, а сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 041437 виданий після її смерті 15.04.1997 року, після смерті якої її дочка [PERSON], котра померла 25.04.2017 року спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. Окрім цього у свідоцтві про смерть [PERSON] записано по батькові «Соломонівна», а в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 041437 від 15 квітня 1997 року по батькові власника сертифікату записано «Самойлівна», замість «Соломонівна». На думку позивачки, помилка у написанні по батькові її бабці [PERSON] в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) є наслідком довільного трактування по батькові, особами які заповнювали сертифікат. Інших перешкод у видачі свідоцтва про право на спадщину не має. Із рішення Самбірської райдержадміністрації від 23 квітня 1996 року № 223, коли на той час ще жила [PERSON] її належало право на земельну частку (пай), як члену колективного сільськогосподарського підприємства «Малобілинське». Враховуючи те, що право позивачки на спадкове майно після смерті [PERSON] не може бути оформлено у нотаріальній конторі, і тим самим не визнається державними органами, просить суд з врахуванням представлених документів задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. У судовому засіданні позивачка [PERSON] підтримала позовні вимоги з обставин викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] підтримав позов заявлений позивачкою та просив його задовольнити. Додатково пояснив, що коли померла мати позивачки, то в неї самої теж був Сертифікат на право власності на земельну ділянку (пай). Нотаріус видав свідоцтво про право на спадщину з приводу сертифікату належного [PERSON] Щодо Сертифікату належного бабі позивачки, тут було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки даний Сертифікат був виданий після смерті [PERSON] Слід відмітити, що рішення щодо видачі [PERSON] земельної ділянки Самбірська райдержадміністрація прийняла ще у період її життя. Представник відповідача [PERSON] міської ради Самбірського району Львівської області у судове засідання не зявився, представлено заяву про розгляд справи у відсутності представника. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, зясувавши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав: Згідно копії свідоцтва про смерть серія 1-СГ № 033241 від 06.05.1996 року відомо, що [PERSON] померла 05.05.1996 року у віці 89 років в с. Мала Білина, Самбірського району, Львівської області. ( а.с. 7 ). [PERSON] являлась рідною дочкою померлої, що підтверджується свідоцтвом про її народження серії ІІ - АВ № 352724. ( а.с. 8). У зв'язку з одруженням, своє дівоче прізвище Кос змінила на прізвище чоловіка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-СГ № 045476. ( а.с. 9). Із копії свідоцтва про смерть серія І-СГ № 463726 від 27.04.2017 року відомо, що [PERSON] померла 25.04.2017 року у віці 81 року в с. Мала Білина, Самбірського району, Львівської області. ( а.с. 6 ). Згідно копії свідоцтва про народження серія І-СГ № 480681 відомо, що [PERSON] являється дочкою [PERSON] Після одруження вона змінила прізвище на [PERSON]. ( а.с. 10, 11). Із копії заповіту від 15.12.1998 року посвідченого секретарем виконкому Великобілинської сільської Ради народних депутатів відомо, що [PERSON] на випадок смерті зробила наступне розпорядження, згідно якого все майно, де б воно не знаходилося із чого б не складалося, жилий будинок, земельний і майновий пай, все на що за законом матиме право заповіла дочці [PERSON]. ( а.с. 13). Як вбачається із повідомлення Рудківської державної нотаріальної контори від 06.11.2017 року, причиною відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину є той факт, що [PERSON] померла 05.05.1996 року, а сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 041437 виданий після її смерті 15.04.1997 року, після смерті якої її дочка [PERSON], котра померла 25.04.2017 року спадщину прийняла, але не оформила своїх спадкових прав. ( а.с. 17). Із копії Сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ЛВ № 041437 відомо, що даний сертифікат видано члену колективного сільськогосподарського підприємства «Малобілинське» [PERSON] на підставі рішення Самбірської райдержадміністрації від 23.04.1996 року № 223 в тому, що їй належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності Колективного сільськогосподарського підприємства «Малобілинське» розміром 2.81 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). ( а.с. 12, 14). Крім того, у свідоцтві про смерть [PERSON] записано по батькові «Соломонівна», а в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 041437 від 15 квітня 1997 року по батькові власника сертифікату записано «Самойлівна», замість «Соломонівна». ( а.с. 12, 14). Помилка у написанні по батькові [PERSON] в Сертифікаті на право на земельну частку (пай) є наслідком довільного трактування по батькові, особами які заповнювали сертифікат. Згідно довідки, виданої [PERSON] міською радою Самбірського району Львівської області від 10.11.2017 року відомо, що [PERSON] і [PERSON] була одна і та сама особа. ( а.с. 15). Відповідно до ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я та по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або паспорті. Як вбачається із копії Сертифікату на право на земельну частку (пай), рішення Самбірської райдержадміністрації щодо права [PERSON] на земельну частку (пай) було прийнято 23 квітня 1996 року № 223, на той час [PERSON] ще жила. Згідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16.04.2004 року №7 із змінами від 19.03.2010 року №2, суд визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 05.06.2003 року №899-ІУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай), за змістом ст.ст. 22, 23 ЗК України (561-12) (в редакції 1990 року) та Указу Президента України від 8.08.1995 року № 720/95 (720/95) "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі - Указ Президента) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання, включення до списку осіб, доданного до державного акта на право колективної власності на землю, одержання КСП цього акта. Отже, право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом (такий висновок пверджується і судовою практикою). В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 27 серпня 2014 року по справі №6-12823св14, зазначено, що право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Враховуючи усе вищенаведене в сукупності суд дійшов до висновку, що предявлений [PERSON] позов підлягає до задоволення в повному обсязі заявлених ним позовних вимог, так як підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: approved