Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-19 00:00:00

[PERSON] (по тексту [PERSON] , позивач) звернувся до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визнання в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] (по тексту [PERSON] , спадкодавець), яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай), розміром 2, 99 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Україна» с. Білеве Ізяславського району Хмельницької області згідно сертифікату Серія ХМ №0232681 у відповідності до розпорядження Ізяславської районної державної адміністрації №154 від 17.07.1996 року. Ухвалою Ізяславського районного суду Хмельницької області від 16.02.2021 року залучено Ізяславську міську раду Ізяславського району Хмельницької області до участі в справі за позовом [PERSON] до Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області про визнання права на сертифікат на право на земельну частку (пай) в порядку спадкування в якості правонаступника відповідача - Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області. Разом з цим, в обгрунтування заявлених вимог позивач покликається на наступні обставини. Так, позивач вказує, що [INFO] помер її батько [PERSON] , після смерті якого в управлінням спадковим майном вступила його дружина [PERSON] , яка проживала разом з ним, однак спадщину не встигла прийняти, оскільки померла [INFO] . За покликанням позивача, вона разом зі своїм батьком та його дружиною проживала спільно та доглядала за останньою аж до її смерті. Вказує, що після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, зокрема і на право на земельну частку (пай), розміром 2, 99 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Україна» с. Білеве Ізяславського району Хмельницької області згідно сертифікату Серія ХМ №0232681 у відповідності до розпорядження Ізяславської районної державної адміністрації №154 від 17.07.1996 року. Однак, як вказує позивач, сертифікат на право на земельну частку (пай) було по своїй суті втрачено, що унеможливлює реалізацію її права як спадкоємця на оформлення спадщини та отримання відповідного свідоцтва. На думку позивача, з огляду на те, що вона є спадкоємцем [PERSON] за законом, прийняла спадщину в установленому порядку та є спадкоємцем четвертої черги за законом, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, та має намір прийняти спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифікату ХМ №0232681, а інші спадкоємці відсутні, то є необхідність в судовому порядку вирішити питання про визнання за нею такого права. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та з врахуванням наданих письмових доказів просила їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, до суду ним подано письмову заяву про розгляд справи за його відсутності з покликанням на відсутність заперечень щодо задоволення позовних вимог. Суд, вивчивши доводи позивача, викладені у позовній заяві, заслухавши у судовому засіданні її вступне слово, перевіривши письмові матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , про що 06.10.2004 року Білівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області внесено актовий запис про смерть №30 (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] ), який згідно виданого свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 23.07.1964 року являвся батьком позивача по справі. Разом з цим, як вбачається з копії свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03.04.1983 року [PERSON] перебував з 03.04.1983 року в шлюбі з [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 27.10.2004 року Білівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області. У відповідності до даних довідки Білівської сільської ради Ізясласького району Хмельницької області №36 від 16.01.2020 року випливає, що до дня смерті [PERSON] , який помер [INFO] , постійно проживав по [ADDRESS] разом з своєю дружиною [PERSON] та її матір`ю [PERSON] . При цьому, згідно довідки Білівської сільської ради Ізясласького району Хмельницької області №35 від 16.01.2020 року вбачається, що [PERSON] після смерті свого чоловіка [PERSON] проживала та була зареєстрована сама по [ADDRESS] . Також судом\~встановлено і\~те,\~що увідповідності до рішення Ізяславського районного суду Хмельницької області від 13.11.2020 року по справі №675/1739/20, яке набрало законної сили 24.12.2020 року, встановлено факт, що [PERSON] , дійсно проживала однією сім`єю з [PERSON] , яка померла [INFO] , з 1999 року по [INFO] . Суд вказує, що приписи ч. 4 ст. 82 ЦПК України передбачають, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Згідно відомостей,\~наданих Ізяславською\~державною нотаріальною\~конторою за\~№ 50/01-16\~від 21.01.2021\~року,\~інформаційної довідки\~зі Спадкового\~реєстру від\~21.01.2021\~року за\~№63239435,\~вбачається,\~що за\~заявою спадкоємця\~четвертої черги\~за законом\~ [PERSON] \~з урахуваннямрішення\~Ізяславського районного\~суду Хмельницької\~області від\~13.11.2020\~року по\~справі №675/1739/20 було заведено спадкову справу №5/2021 р. після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] ; спадкодавець заповіту не складала; інші заяви не надходили. Встановлені вище обставини підтверджуються також і Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру від 25.01.2021 року за №63284627, наданою Хмельницьким обласним державним нотаріальним архівом за №153/01-21 від 25.01.2021 року. Таким чином після смерті [PERSON] ,\~яка померла\~ [INFO] спадщину крім [PERSON] , ніхто не прийняв, а єдиним спадкоємцем, який виявив намір прийняти спадщину є позивач по справі, яка є спадкоємцем четвертої черги майна останньої за законом. У ході\~розгляду суд\~встановив,\~що [PERSON] , яка\~померла [INFO] , належало право на земельну частку (пай) в розмірі 2, 99 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі в КСП «Україна» с. Білеве згідно розпорядження Ізяславської РДА №154 від 17.07.1996 року та було видано сертифікат на право на земельну частку (пай) ХМ №023681. Такі обставини підтверджено довідками відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 27.01.2020 року №97-22-0.25-67/161-20 та від 19.12.2019 року №97-22-0.25-1216/161-19, згідно яких, зокрема, засвідчено, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) дійсно наявний запис №154 від 30.10.1996 року про видачу [PERSON] сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ХМ №0232681. Разом з тим, такий правовстановлюючий документ - сертифікат серія ХМ №0232681 було втрачено (газета «Зоря надгориння» від 23.01.2020 року, №4 (11286)). Таким чином, суд констатує, що позивач, як спадкоємець четвертої черги за законом є єдиним спадкоємцем за законом, який має намір прийняти спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифікату серія ХМ №0232681, однак позбавлена можливості оформити свої права на спадщину в зв`язку із відсутністю вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай). Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом також враховано наступне. Статтею 16 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України\~право власності припиняється у разі смерті власника. Разом з тим, статтею 1216 ЦК України\~передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Згідно\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5\~статті 1268 ЦК України\~встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7\~(з змінами, внесеними згідно з\~постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу\~Х Перехідні положення\~ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (по тексту -\~КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11\~Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України 1990 року\~(561-12),\~Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям"\~та відповідні норми\~ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17\~Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року\~сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Суд констатує, що відповідно до частин першої та другої\~статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV\~основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За\~пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»\~право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей\~22,\~23 ЗК України\~(в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами\~ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин\~Земельного кодексу України,\~Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно аналізу положень\~ст. 392 ЦК України, вбачається, що право спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст. 15 ЦК України,\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказана норма кореспондується із\~ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Оскільки, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХМ №0232681, як правовстановлюючий документ отриманий спадкодавцем був втрачений, що підтверджено в ході судового розгляду, то єдиним можливим способом захисту спадкових прав позивача є право на звернення до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) у порядку з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Також при\~вирішені спору\~суд враховує\~і правову\~позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 17.03.2020 року по справі № 396/1683/18-ц, так як у відповідності до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. З огляду на зазначене вбачається, що обставини, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, є достовірними та обґрунтованими, сумніву в суду не викликають, а тому, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення.

Outcome: approved