Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

До суду 06.10.2020 року надійшов позов органу опіки та піклування Гайсинської міської ради в інтересах малолітнього [PERSON] до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог - [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. До органу опіки та піклування Гайсинської міської ради звернулась [PERSON] , яка є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] , із заявою щодо сприяння позбавлення батьківських прав матері дитини - [PERSON] . Сама заявниця через відсутність коштів не в змозі звернутись до суду самостійно. Так позивачем було встановлено, що у січні 2018 року шлюб між подружжям [PERSON] був розірваний у судовому порядку та за рішенням Гайсинського районного суду малолітній син залишився проживати біля батька. Відповідачка фактично в січні 2016 року залишила сімю, яка мешкала в м. Гайсині, та виїхала до м. Одеси, де мешкає по теперішній час. Указувала, що з січня 2016 року відповідачка у вихованні та утриманні сина участі не бере, жодного спілкування не підтримує. [INFO] батько дитини - [PERSON] помер, про що свідчить свідоцтво про смерть, видане Гайсинським ВРАЦС серії [NUMBER] від 24.07.2019 року. Малолітній [PERSON] після смерті батька залишився проживати біля бабусі у м. Гайсині; навчається в Гайсинській загальноосвітній школі І-ІІІ ст. - ліцей у 8 класі; розпочав навчання в даному закладі з третього класу. Вказували, що умови утримання та проживання дитини добрі; бабуся створила всі належні умови для нормального розвитку дитини. У свою чергу, відповідачка більше року самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний та духовний розвиток власної дитини, його навчанням, підготовкою до самостійного життя, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини. Вказували, що з січня 2016 року відповідачка жодним чином не підтримує спілкування з сином, між ними склались неприязні стосунки та дитина не бажає проживати разом із матір`ю. Органом опіки та піклування Гайсинської міської ради у вересні 2020 року була розглянута заява [PERSON] про надання висновку стосовно доцільності позбавлення батьківських прав відповідачки та було встановлено, що позбавлення батьківських прав відповідача захистить дитину від матеріальних вимог, які до неї у подальшому може пред`явити відповідач. Також встановлено, що пенсію по втраті годувальника на малолітнього [PERSON] вже більше року відповідачка не оформила, коштів на утримання дитини бабусі не надає. За викладеного, вважають, що існують правові підстави для звернення до суду з відповідним позовом. За викладеного просили: - позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] ; - стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; - призначити [PERSON] опікуном та у подальшому піклувальником на її онуком - [PERSON] , [INFO] , до досягнення ним повноліття. На виконання вимог ч.6 ст.187 ЦПК України 15.10.2020 року судом було отримано відповідь щодо місця реєстрації відповідачки. Ухвалою суду від 20.10.2020 року позов було залишено без руху. Недоліки позову були усунуті представником позивача 13.11.2020 року. Ухвалою суду від 16.11.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено розгляд справи в загальному порядку в підготовчому засіданні на 14.12.2020 року. У підготовче засідання призначене на 14.12.2020 року представник органу опіки та піклування Гайсинської міської ради не з`явився, на електрону адресу суду 11.12.2020 року надав заяву, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити, справу просив розглядати за відсутністю сторони позивача. У підготовче засідання з`явилася [PERSON] , позов підтримала, просила задовольнити, та зазначила, що [PERSON] є її онуком. Батьком малолітнього [PERSON] був її син, [PERSON] який проходив службі в АТО та розірвав шлюб з відповідачкою, та потім одружився вдруге і дитина була з ними, но потім він захворів, та який помер [INFO] . Після смерті батька, дитина залишилася проживати з нею за адресою: [ADDRESS] . Мати дитини [PERSON] самоусунулася в виконання своїх батьківських обов`язків та життям дитини не цікавиться. Відповідачка [PERSON] у підготовче засідання не з`явилися, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Жодних, не розглянутих клопотань, від сторін суду заявлено не було. Ухвалою суду від 14.12.2020 року підготовче провадження у справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті на 25.03.2021 року. [PERSON] 02.03.2021 року було надано до суду висновок служби у справах дітей Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області від 03.02.2021 року №41 щодо можливості гр.. [PERSON] виконувати обов`язки опікуна. Через неявку сторін розгляд справи 25.03.2021 року був відкладений на 14.04.2021 року. У судове засідання призначене на 14.04.2021 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Представник позивача направив на адресу суду клопотання, в якому просив проводити розгляд справи за його відсутності, позовну заяву підтримав та просив задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Третя особа також надала до суду заяву, згідно якої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити, розглянути справу за її відсутності. Відповідач поважність причин неявки суду не повідомила та заяв по суті справи не подавала. Україна Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Згідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. З урахуванням викладеного, зважаючи на обізнаність сторін про існування відповідного спору, суд вважає за можливе вирішити спір по суті за відсутності сторін, сповіщених належним чином, згідно ст.ст.280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення цього судового рішення 19.04.2021 року. Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , про що свідчить свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 31.05.2007 року (а.с.10). Відповідно до зазначеного свідоцтва про народження, батьками дитини вказано мати - [PERSON] та батьком - [PERSON] . Заочним рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 11.01.2018 року (справа №129/3174/17) шлюб між батьками дитини було розірвано та згідно позову, після припинення шлюбних відносин сторін дитина залишилась проживати разом із батьком у м . Гайсині; відповідачка виїхала до м. Одеси, про що свідчать також відомості щодо реєстрації надані на запит суду від 07.10.2020 р. (а.с.24). Батько дитини помер [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 24.07.2019 року (а.с.11). Після смерті батька, малолітній [PERSON] залишився проживати разом із бабусею - [PERSON] , [INFO], за адресою [ADDRESS] . Дитина навчається в Гайсинській загальноосвітній школі І-ІІІ ст. - ліцей у 8 класі; розпочав навчання в даному закладі з третього класу. Згідно характеристики Гайсинської загальноосвітньої школи І-ІІІ ст. - ліцей м. Гайсин від 30.06.2020 року №61, [PERSON] зарекомендував себе як дисциплінований учень; має хороший фізичний та розумовий розвиток; має високий рівень навчальних досягнень із усіх предметів. Веселий, товариський, стриманий, дисциплінований, самостійний, не піддається чужому впливу; користується повагою серед однокласників; має багато друзів, підтримує дружні стосунки з багатьма учнями. Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов, проведеного представниками сільської ради 31.08.2020 року, квартира за адресою [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] ; має всі умови для комфортного проживання онука. [PERSON] 21.09.2020 року звернулась до органу опіки та піклування Гайсинської міської ради із заявою щодо сприяння в судовому порядку позбавлення батьківських прав матері дитини - [PERSON] та призначення її, [PERSON] , опікуном дитини. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст.12 Закону України Про охорону дитинства виховання в сім`ї є першоосновою в розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей. Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав. Зокрема, нею передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У преамбулі до Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточені. Згідно зі статтею 9 Конвенції Держави-учасниці дбають про те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їхньому бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи за судовим рішенням визначають відповідно до застосовного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в інтересах дитини. Вирішення такого питання може бути необхідним у тому чи іншому випадку, коли, наприклад, батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили (ч.1 ст.14 Закону України «Про охорону дитинства»). Із роз`яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008 року) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У матеріалах справи наявний висновок органу опіки та піклування Гайсинської міської ради від 17.09.2020 року (а.с.7), згідно якого визначено, що відповідачка фактично в січні 2016 року залишила сім`ю, яка мешкала в м. Гайсині, та виїхала до м. Одеси, де мешкає по теперішній час. З цього часу [PERSON] самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків щодо утримання, виховання та спілкування з сином. Вже більше року малолітнім опікується його бабуся - [PERSON] , яка за власні кошти утримує та піклується про нього; створила належні умови проживання та навчання. Указували, що між відповідачем та дитиною склались неприязні стосунки. За викладеного, органом опіки та піклування Гайсинської міської ради прийнято позитивний висновку та визначено доцільним позбавити відповідача батьківських прав відносно сина - [PERSON] .. На спростування викладеного відповідачем не надано належних та допустимих доказів. За викладеного, суд приходить до висновку, що матеріали справи містять достатньо належних доказів на підтвердження винної поведінки відповідача та свідомого нехтування своїми обов`язками відносно власної дитини. Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку про доведеність належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами факту ухилення відповідачкою від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї дитини, яке виражається у тому, що вона не відвідує дитину, не цікавиться її життям та розвитком, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення в дуже важливий для формування її особистості вік; не надає дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі і не може бути для дитини прикладом та авторитетом; не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не створює умови для отримання нею освіти. Відповідач не розуміє батьківського обов`язку, не виявляє ніяких батьківських почуттів, не займалась та не займається вихованням та утриманням сина, не задумується про долю дитини, її майбутнє. Тому, оцінивши зібрані по справі докази, врахувавши встановлені судом обставини, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про застосування крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав відповідачки [PERSON] у відношенні її малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , оскільки остання тривалий час не виконує своїх батьківських обов`язків та свідомо відмовилась від такого права, тому в цій частині позов задовольняє. Відповідно до правил ст.167 СК України, якою встановлено порядок влаштування дитини, батьки якої позбавлені батьківських прав, якщо дитина не може бути передана другому з батьків, переважне право перед іншими особами на передання їм дитини мають, за їхньою заявою, баба та дід, брати та сестри, інші родичі. Опіка (піклування) є особливою формою державної турботи про неповнолітніх дітей, що залишились без піклування батьків, та повнолітніх осіб, які потребують допомоги щодо забезпечення їх прав та інтересів. Опіка (піклування) встановлюється для забезпечення виховання неповнолітніх дітей, які внаслідок смерті батьків, хвороби батьків або позбавлення їх батьківських прав чи з інших причин залишились без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів цих дітей. Відповідно до ст.243 СК України, опіка, піклування встановлюється над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦК України, суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до висновку служби у справах дітей Гайсинської районної державної адміністрації Вінницької області від 03.02.2021 року №41, визначено доцільним призначення [PERSON] , [INFO] , народження опікуном над дитиною. Суду надано достатньо доказів того, що дитина позбавлена батьківського піклування: батько помер, мати відмовилась від своїх батьківських обов`язків. Бабуся дитина - [PERSON] здійснює догляд та займаються вихованням дитини. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо призначення опікуном [PERSON] .. Також, відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України позбавлення батьківських прав не звільняє від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст.166 Сімейного кодексу України одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч.1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Згідно з роз`ясненнями, викладеними у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно до ч.1 ст.89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно позову суд вбачає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, допомоги на утримання сина не надає та їх вихованням не займається, а тому кошти на утримання дитини (аліменти) підлягають присудженню за рішенням суду. З урахуванням вищевикладеного суд вважає за можливе стягнути із [PERSON] на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти у розмірі 1/4 всіх видів її доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення аліментів у частці заробітку (доходу) батька, матері має ціль найбільш повно захищати інтереси дитини, забезпечити їй не тільки необхідні кошти для існування, але і зберегти по можливості той рівень життя, який дитина мала при сумісному проживанні з обома батьками. Суд вважає визначений розмір аліментів достатнім та справедливим. Стягнення аліментів у такому розмірі відповідатиме вимогам закону та інтересам дитини, не порушить прав сторін. Згідно ст. 179 СК України, аліменти, одержані на дитину, є власністю того з батьків, на ім`я кого вони виплачуються, і мають використовуватися за цільовим призначенням. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки, позивачі у справах про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору, покласти на відповідача оплату судового збору у розмірі 840, 80 грн.. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved