Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-23 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] із позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів на утримання дитини - [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно до повноліття дитини. На обґрунтування заявлених вимог позивач [PERSON] посилається на те, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року розірвано шлюб між нею та відповідачем, від якого мають сина - [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач коштів на утримання сина не надає, хоча працює і має можливість сплачувати аліменти. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився. Надав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає повністю. При цьому вказав, що він офіційно працює охоронцем на ТОВ "Світанок", має стабільний дохід, тому не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина. Згідно ст. 174 ч.1 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд (ст. 174 ч.4 ЦПК України). Суд, перевіривши матеріали справи, з'ясувавши правові позиції сторін, встановивши щирість їх намірів, а також відповідність визнання позову відповідачем вимогам закону за відсутності загрози порушенню прав, свобод чи інтересів інших осіб, приходить до висновку про можливість та необхідність задоволення позову в межах заявлених вимог. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 22 жовтня 2013 року розірвано шлюб між сторонами по даній справі (а.с.3), від шлюбу мають спільного з відповідачем сина - [PERSON], [INFO] (а.с. 4). Відповідач добровільної допомоги на утримання сина не надає, аліменти нікому не платить, є здоровою молодою працездатною особою, працює, а отже, має можливість сплачувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. За таких обставин, на переконання суду, позов підлягає задоволенню відповідно до ст.ст. 80, 81, 180-183 Сімейного кодексу України в повному обсязі. Згідно ст. 367 ч.1 п. 1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів, але не більше ніж за один місяць. Враховуючи вимоги ст.88 ч.3 ЦПК України суд приходить до висновку, що з відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 640,00 грн., так як судовий збір стягується з відповідача, коли позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved