Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом про встановлення порядку користування житлом 05.10.2016 року і мотивувала позов тим, що 05.11.1995 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO]. Діти мають інвалідність з дитинства. Сім`я проживала в гуртожитку, що в [ADDRESS], який знаходився на балансі ЦТЕПМ 2 філії ДПМ ВАТ «Укртелеком». Ордер виданий 10.04.1996 року. У зв'язку з народженням другої дитини, на підставі рішення спільного засідання адміністрації і профкому ЦПМ2 від 20.12.2005 року (протокол № 24) сім'ї було виділено кімнату № 9, загальною площею 18,7 кв.м. та видано ордер № 1 від 17.01.2006 року на вселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] У 2008 році, під час перебування у шлюбі, подружжям було придбано кімнату № 8, яка знаходиться поруч з кімнатою №9 і є їх спільною сумісною власністю. Рішенням суду від 26.01.2016 року шлюб [PERSON] та [PERSON] було розірвано, місце проживання неповнолітньої [PERSON] було визначено із матір'ю. Між колишнім подружжям не було досягнуто згоди щодо порядку користування житловими приміщеннями. Позивач з донькою проживають в окремій кімнаті № 8 і користуються кімнатою № 9. Проте, це призводить до постійних сварок із [PERSON], негативно впливає на розвиток та психіку дитини, що відображається на навчанні та реабілітації. Син [PERSON] проживає і навчається в м. Полтава в інтернаті. Позивач наголошує на неможливості сумісного проживання з колишнім чоловіком, оскільки він часто влаштовує скандали, не дає можливості відпочити, здійснює психічний тиск на доньку. У зв'язку з протиправною поведінкою [PERSON] позивач викликала працівників поліції, зверталась за допомогою до Вінницького міського центру соціальний служб для сім'ї, дітей та молоді. 10.01.2017 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 70-72) і, з метою уникнення конфліктів у майбутньому та відповідно до ст.ст. 65, 104 ЖК України, просила встановити порядок користування житловими приміщеннями [ADDRESS] та виділити в користування [PERSON] та [PERSON] кімнату № 11, а [PERSON] та [PERSON] - кімнату № 9. Просила стягнути з відповідачів на її користь судові витрати. В судовому засіданні позивач [PERSON]. підтримала позов і просила суд врахувати, що рішенням суду місцем проживання неповнолітньої доньки [PERSON] визначене її місце проживання. Кімнати № 8 і № 9 знаходяться в кінці коридору навпроти одна одної. У кімнаті №9 облаштована кухня-студія, де вона готує їжу для всієї сім`ї, а в кімнаті № 8 проживає вона із донькою [PERSON] і син [PERSON], коли приїжджає на канікули. Відповідач також користується кімнатою №9, однак між ними склались неприязні стосунки, дуже часто виникають конфлікти, тому вона просила виділити чоловікові та сину в користування кімнату № 11, в якій також є кухня і санвузол. Заперечила щодо виділення їй та доньці кімнати № 11, оскільки [PERSON] звикла до такого порядку як є, кімнати № 8 та № 9 зручніші для дитини, а у кімнаті № 11 [PERSON] ніколи не жила і їй буде не просто звикати. Просила врахувати інтереси неповнолітньої доньки, а виділення у користування колишнього чоловіка та сина кімнати № 11 не порушить їх житлових прав. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] позов підтримав. Наголосив, що при запропонованому позивачем варіанті встановлення порядку користування кімнатами будуть враховані інтереси неповнолітньої [PERSON], яка є інвалідом з дитинства. Зауважив, що спірні кімнати подібні між собою, однак в кімнаті № 9 облаштована кухня-студія, вона ближче до кімнати № 8, де спить дитина, тому виділення в користування більшої кімнати № 11 відповідачу [PERSON] та сину [PERSON] буде здійснено їх інтересах. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] із запропонованим позивачем порядком не погодились, оскільки вважають його таким, що буде визначений всупереч інтересам членів сім`ї. Наполягали на виділенні для позивача та доньки [PERSON] кімнати № 11, оскільки вона є більшою за площею, в кімнаті є туалет і кухня, тому вона є зручнішою для дитини. Також просили врахувати, що [PERSON] фактично займає кімнату № 9, там знаходяться його речі і шафа, а [PERSON] і [PERSON] займають кімнату № 8. [PERSON] просив врахувати, що із донькою у нього чудові стосунки, він приймає участь у вихованні дитини, але якщо [PERSON] буде виділена кімната № 9, то донька начебто буде ізольована і рідше до нього буде приходити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що сторони у справі - його батьки. Він має інвалідність і в даний час проживає та навчається в м. Полтаві. Батьки розірвали шлюб і весь час між собою конфліктують, хоча проживають спільно. Коли приїжджає додому, то він користується всіма кімнатами, але переважно знаходиться в кімнаті № 8 разом із [PERSON]. Мама на всіх готує обід, харчуються вони в кухні-студії № 9, тато теж користується кімнатою № 9. Якщо йому з батьком буде виділено кімнату № 11, він не заперечуватиме, оскільки між ним та батьками спорів немає, а суперечки виникають лише між батьками. Представник органу опіки і піклування [PERSON] пояснила, що між батьками виник конфлікт, який негативно впливає на життя їх дітей. Наголосила на необхідності врахування інтересів неповнолітньої дитини та на необхідності взаємних поступок сторін у житловому питанні, а при вирішенні спору просила звернути увагу на прохання матері - [PERSON], її доводів щодо визначення місця проживання дитини, зручностей кімнат № 8 та № 9. Підтримала позов [PERSON] і зазначила, що в разі встановлення саме такого порядку не будуть порушені права відповідачів. Представник Вінницької міської ради [PERSON] підтримала позицію представника органу опіки і піклування і просила позов [PERSON] задоволити. Також зазначила, що будівля перебуває у власності територіальної громади, але в разі встановлення порядку користування кімнатами інтереси виконкому не будуть порушені, а із сторонами будуть укладені договори найму. Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований 05.11.1995 року (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками сина [PERSON], [INFO] (а.с. 6), який є інвалідом 3-ї групи з дитинства (а.с. 55) та доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 7), яка є дитиною-інвалідом (а.с. 56). 10.04.1996 року [PERSON] був виданий ордер № 55 на право зайняття однієї кімнати, загальною площею 17 кв.м. в квартирі [ADDRESS] разом із дружиною [PERSON] (а.с. 62). 17.01.2006 року ТОВ «Укртелеком» був виданий ордер № 1 [PERSON], на сім'ю з 4 осіб: жінки - [PERSON], сина - [PERSON], дочки - [PERSON], на право зайняття однієї кімнати, загальною площею 18,7 кв.м. в квартирі [ADDRESS] Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири з розстрочкою платежу від 14.03.2008 року (а.с. 39) подружжям [PERSON] та [PERSON] була придбана квартира [ADDRESS] Дана квартира має 23 кв.м. загальної площі і складається з коридору, кімнати житловою площею 17,2 кв.м., санвузла. Право власності зареєстроване за [PERSON] [PERSON] зареєстрований в [ADDRESS] [PERSON] (зворот а.с. 54) з 04.06.2008 року зареєстрована в [ADDRESS] З 18.01.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстрована [PERSON], [INFO] (а.с. 80). Особовий рахунок на кімнати [ADDRESS] відкритий на ім'я [PERSON] (а.с. 61). Рішенням суду від 26.01.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний, місце проживання неповнолітньої [PERSON], [INFO], визначене із матір'ю (а.с. 8). Між сторонами виникають конфлікти щодо користування житловими приміщеннями № 9 та № 11. Так, [PERSON] зверталась до відділу поліції 01.03.2016 року, 09.04.2016 року, 10.09.2016 року з приводу конфліктів і нанесення тілесних ушкоджень [PERSON], її заяви були зареєстровані в журналах обліку. З [PERSON] було проведено профілактичну бесіду та попереджено про недопущення в подальшому насильства в сім'ї (а.с. 12). В судовому засіданні на підставі пояснень сторін також було встановлено, що кімнатами № 9 та № 11 користуються всі члени сім`ї. Згідно плану-поверху квартира № 8 складається з кімнати 17,2 кв.м., санвузлу 3,0 кв.м., коридору 2,8 кв.м. і використовується як дитяча кімната; квартира № 9 знаходиться навпроти, складається з кімнати 14,1 кв.м., санвузлу 2,0 кв.м., облаштована як кухня; квартира № 11 складається з кімнати 17,1 кв.м., санвузлу 1,8 кв.м., коридору 2,4 кв.м. (коридор облаштований під кухню). В кімнаті № 8 проживає позивач з дітьми, кімнатою № 9 сторони користуються як кухнею, також в кімнаті знаходяться речі [PERSON] Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначила, що оскільки кімнати № 8 та № 9 розташовані навпроти одна одної, більше часу вона проводить на кухні в кімнаті № 9, харчуються разом, і діти звикли до такого порядку користування, вона просила виділити їй та дочці для зручності користування житлом кімнату № 9, а відповідачеві з сином - кімнату № 11. Вирішуючи спір між сторонами, суд враховує, що будівля [ADDRESS] має статус гуртожитку і згідно рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 01.09.2016 року № 2018 гуртожиток переданий від ВФ ПАТ «Укртелеком» у комунальну власність територіальної громади м. Вінниці (а.с. 26). В судовому засіданні представник виконкому Вінницької міської ради не заперечила щодо встановлення порядку користування приміщеннями між сторонами, оскільки в такому випадку із [PERSON], [PERSON] та [PERSON] будуть укладені окремі договори найму приміщень. Згідно зі ст.ст. 130, 131 ЖК України порядок користування жилою площею в гуртожитках визначається Примірним положенням про гуртожитки. Відповідно до Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 р. № 84, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 03.07.2015 р., яким встановлено порядок надання жилої площі в гуртожитках, вселення на надану жилу площу, користування цією жилою площею та виселення з гуртожитків, жила площа в гуртожитках надається відповідно до статті 128 Житлового кодексу Української РСР незалежно від черговості, наявності пільг тощо в розмірі не менше 6 квадратних метрів на одну особу (пункт 8, 9 Розділу І). При цьому, вселення до гуртожитків проводиться власником гуртожитку або уповноваженою ним особою на підставі ордера, виданого відповідно до статті 129 Житлового кодексу Української РСР, з одночасним укладенням договору найму жилого приміщення в гуртожитку (пункт 1 Розділу ІІ). Особа, яка проживає в гуртожитку, сплачує за таке проживання, а також за житлово-комунальні послуги, які їй надаються у зв'язку з проживанням у гуртожитку (пункт 7 Розділу ІІІ). Аналогічні положення містилися у пунктах 9, 10, 12, 38 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів України № 208 від 03.06.1986 р., яке діяло на момент заселення сторін до гуртожитку та втратило чинність з 19.08.2015 р. відповідно до постанови КМУ від 12.08.2015 р. № 582. Згідно з Положенням про гуртожитки, що затверджене Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 р. № 84, за призначенням гуртожитки поділяються на два види: для проживання окремих осіб (жилі приміщення перебувають у користуванні кількох осіб, які не перебувають між собою в сімейних відносинах); для проживання сімей (жилі приміщення, що складаються з однієї чи кількох кімнат, перебувають у відособленому користуванні однієї сім'ї). Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» врегульовані правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей. Сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об'єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів. Громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України "Про житловий фонд соціального призначення"), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільно гозаконодавства України). Забезпечення реалізації права на житло мешканців гуртожитків врегульоване ст.ст. 3, 4 даного Закону, особливості використання жилих приміщень (кімнат) у гуртожитках, переданих у власність територіальних громад - статтею 5. Враховуючи наведені обставини, норми Закону, а також те, що приміщення № 9 та № 11 надавались [PERSON] для проживання cім`ї, (а.с. 66, 67), суд вважає, що на дані кімнати можуть бути укладені окремі договори найму на підставі ст.ст. 47, 48, 63, 64 ЖК УРСР, п. 1 розділу 2 Положення про гуртожитки, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 27.04.2015 р. № 84. При визначенні порядку користування приміщеннями, суд враховує вимоги ст. 29 ЦК України щодо місця проживання неповнолітніх дітей і те, що рішенням суду місце проживання [PERSON], [INFO], визначене із матір`ю. Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумову розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Статтею 3 Конвенції про права дитини зобов'язано в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, судами, першочергову увагу приділяти забезпеченню інтересів дитини. В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог так і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням пояснень сторін, інтересів дітей, і обставин, встановлених в судовому засіданні, суд вважає, що між сторонами слід встановити порядок користування житловими приміщеннями (квартирами) шляхом виділення [PERSON] та [PERSON] приміщення № 11, а [PERSON] та [PERSON] - приміщення № 9. Відповідачем не було доведено, що встановлення іншого порядку користування буде відповідати інтересам неповнолітньої [PERSON] Судові витрати [PERSON] складаються із сплати судового збору в сумі 551,20 грн. (а.с. 1) та витрат на оплату правової допомоги в сумі 4133,70 грн., всього 4 684,90 грн. Оскільки позов [PERSON] був задоволений відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати в рівних частках - по 2342,45 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved