Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем у у відділі РАЦС В.Писарівського районного управління юстиції Сумської області 24.10.2009 року, актовий запис № 50. Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спільне життя не склалось з різних причин. Сторони проживають окремо протягом тривалого часу, подружніх та сімейних стосунків не підтримують. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати. Позивач у судове засідання не з'явилася, однак у своїй заяві просила суд провести розгляд справи без її участі у зв'язку з віддаленістю місця проживання. Відповідач у судове засідання також не з'явився, але подав суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, позов визнає у повному обсязі. У відповідності до ст.197 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст.ст. 111,112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен установити дійсні мотиви розлучення, з'ясувати фактичні взаємини подружжя, і зобов'язаний вжити заходів щодо їх примирення, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що як позивач, так і відповідач просять провести розгляд справи без їх участі, відповідач у своїй письмовій заяві позов визнав у повному обсязі і проти його задоволення не заперечує, в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦС В.Писарівського районного управління юстиції Сумської області 24.10.2009 року, актовий запис № 50, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Від шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Як зазначила у позовній заяві позивач, сторони проживають окремо з квітня 2014 року, шлюбних та сімейних стосунків не підтримують і відновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, проти надання строку для примирення заперечує, а відповідач повністю позов визнав і заперечення проти нього не подав. Отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України, в якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. Як вбачається з позовних вимог, позивач [PERSON] не наполягає на стягненні з відповідача понесених нею судових витрат. на підставі ст.ст.110, 111, 112, 114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved