Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про розірвання шлюбу, в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 28 лютого 2006 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрували у відділі РАЦС Золочівського районного управління юстиції Львівської області, актовий запис № 36. Від даного шлюбу [INFO] у них народилася дочка - [PERSON]. Спочатку їх сімейне життя складалось добре, проте за останній час шлюбні відносини між ними поступово погіршились. Між ними постійно почали виникати незгоди через те, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя, виховання дитини та ведення спільного господарства. Конфліктні ситуації, що мали місце з цих причин, негативно впливали на їх відносини та виховання дитини. Протягом тривало часу вони не підтримують шлюбні відносини та не ведуть спільного господарства. Позивач вже кілька місяців проживає у м. Стебнику за місцем їх реєстрації, а з відповідачем 26.02.2015 року досягли згоди щодо поділу спільного майна подружжя. Позивач окрім розірвання шлюбу просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] посилається на те, що відповідач офіційно працює на ТДВ «Золочівський радіозавод»,отже має можливість сплачувати аліменти на її користь на утримання їх спільної дочки, [PERSON], у розмірі ? частки від його заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З врахуванням наведеного, вона змушена звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON] в судове засідання подав заперечення щодо позовних вимог в частині про розірвання шлюбу, вважає, що саме позивачка винна в розпаді їх сім'ї, обґрунтувавши це письмо у запереченні, позовні вимоги визнав повністю. Дослідивши надані сторонами докази та давши їм належну оцінку, суд дійшов переконання, що позов є підставним та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. З свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданого відділом РАЦС Золочівського районного управління юстиції Львівської області, вбачається, що 28 лютого 2006 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». (а.с. 5) Згідно ст. 24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Судом встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не мають бажання зберегти сім'ю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів. Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя. Отже, встановивши об'єктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст. 112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобов'язань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сім'ї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сім'ю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено. За принциповими положеннями ст.ст. 10, 11 ЦПК України, які встановлюють змагальність та диспозитивність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, визначаючи коло доказів, які надаються суду, відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Як вже встановлено вище, сторони по справі 28 лютого 2006 року уклали шлюб, за час перебування у шлюбі в них народилася дочка - [PERSON],[INFO], яка проживає та знаходиться на утриманні позивача. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивач перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання дочки, а відповідач зобо'язаний таку допомогу надавати, а тому позов підлягає до задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved