overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-02 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 05 лютого 2005 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Озерянській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 1. Від спільного подружнього життя в них є діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. З відповідачкою разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною є постійні сварки та суперечки, відповідачка зловживає алкогольними напоями. Їх сім'я розпалася, існує лише формально, тому [PERSON] прийшов до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Просить дітей залишити проживати з ним. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце слухання повідомлена належним чином. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 05 лютого 2005 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Озерянській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 01. Від спільного подружнього життя в них є діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, спільного господарства не ведуть. Причиною є постійні сварки та суперечки, відповідачка зловживає спиртними напоями. Їх сім'я розпалася, існує лише формально. Миритись не бажають. Сім'я розпалася. Сторонам надавався час для примирення, якого не наступило. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Неповнолітніх дітей сторін суд залишає проживати з батьком.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 04.04.2014 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 134. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до серйозних суперечок, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору сторони не мають, спору щодо місця проживання дитини немає. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "Авілова". Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у її відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.04.2014 року, шлюб зареєстрований Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис № 134. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до суду з названою вище позовною заявою, в якій зазначила, що перебуває з відповідачем у шлюбі, зареєстрованому 23.10.1999 року Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 482. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Просить розірвати шлюб, посилаючись на те, що з відповідачем по справі сімейні стосунки припинені по причині відсутності між ними взаємного порозуміння та поваги один до одного, що призвело до серйозних суперечок, припинення сімейних стосунків, до втрати почуття любові один до одного. Позивач вважає, що подальше сумісне життя і збереження сімї з відповідачем є неможливим. Майнового спору сторони не мають, спору щодо місця проживання дитини немає. Посилаючись на наведене, [PERSON] просила позов задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися. Позивач [PERSON] надала заяву з проханням розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "Топчак". Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, судом про дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Враховуючи те, що від відповідача заперечення та заява про розгляд справи у її відсутність не надходила, то суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи у відповідності до положень ст. 280-282 ЦПК України, на підставі наявних в справі доказів. Дослідивши докази по справі, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти і відповідні ним правовідносини. Сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23.10.1999 року, шлюб зареєстрований Корабельним районним відділом реєстрації актів громадянського стану м. Миколаєва, актовий запис № 482. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем. У відповідності до ст.ст. 110-112, 114 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, суд приходить до висновку, що збереження спільного життя подружжя та шлюбу суперечить інтересам сторін, інтересам їхньої дитини, а тому шлюб підлягає розірванню. Відповідно до ч. 3 ст. 115 СК України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

В жовтні 2017 року позивач звернулася до суду з позовом до [PERSON], просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку на її утримання. На підтвердження своїх позовних вимог вказала, що з 31 жовтня 2014 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який на даний час проживає з нею і знаходиться на її утриманні. Добровільно [PERSON] матеріальну допомогу на утимання дитини і її утримання не надає. Вона ж не має можливості самостійно утримувати дитину та себе оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, не працює, тому вимушена звернутись до суду. Позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності, про що подала заяву. Відповідач визнав позовні вимоги, не заперечував проти стягнення з нього аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку на утримання дружини, просив розглядати справу за його відсутності, про що подав заяву. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з 31 жовтня 2014 року позивачка перебуває у шлюбі з відповідачем, який зареєстрований Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 959. Від сумісного життя сторони мають сина [PERSON], [INFO], матірю дитини є позивачка [PERSON], батьком відповідач [PERSON]. Дитина проживає з матірю, позивачка не працює, знаходиться в декретній відпустці по догляду за сином, коштів не вистачає, тому вона потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно ч.4 ст. 84 Сімейного кодексу України, право на утримання дружина має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню, суд враховує, що відповідач працює, має дохід, на утриманні інших дітей не має, тому суд дійшов висновку, що відповідач має можливість виплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) на утримання дружини. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір 640,00 грн. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

В жовтні 2017 року позивачі звернулася до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що відповідач є батьком [PERSON] Донька з 01 вересня 2017 року навчається на факультеті економічної інформатики, денної форми навчання, спеціальність 122 "Комп`ютерні науки" Харківського національного економічного університету імені [PERSON]. [PERSON] навчається на державному замовленні, тому не має можливості працевлаштуватися, знаходиться на утриманні у матері і потребує батьківської матеріальної допомоги. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця починаючи з 24 жовтня 2017 року і до 30 червня 2019 року. Позивачка [PERSON] надала до суду заяву, де позовні вимоги уточнила, просила стягнути 1/6 частину аліментів на навчання. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву, де просив справу сулхати без його участі, позовні вимоги визнав заперечень не має. Безумовне визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судовим розглядом встановлено, що відповідач є батьком [PERSON] (позивачки по справі), [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження позивачки ( а.с.9). [PERSON] є студенткою 1 курсу денної форми навчання Харківського національного економічного університету імені [PERSON], термін навчання з 01.09.2017 року по 30.06.2019 року ( а.с.10). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення 23 років за умови, що вони можуть надати матеріальну допомогу. Як вбачається зі змісту ст. 199 СК України підставою виникнення обовязку батьків щодо утримання повнолітніх дітей у цьому разі є такий склад юридичних фактів: -походження дітей ( родинний зв'язок батьків та дітей); -продовження повнолітніми дітьми навчання; -потреба повнолітніх дітей у звязку з продовженням навчання в матеріальній допомозі; -здатність батьків таку допомогу надавати. Частиною 1 ст. 182 СК України передбачено, що при визначені розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, яких він зобовязаний утримувати відповідно до СК України. Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх доньку, сина у частині від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин зазначених у статті 182 СК України. Згідно з положеннями ст. 191 ч. 1 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову, тобто з 24 жовтня 2017 року. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Суд допускає негайне виконання судового рішення в межах стягнення за один місяць відповідно до статті 367 ЦПК України. У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

В жовтні 2018р. [PERSON] звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт, що померла [INFO] [PERSON] є його матір'ю. Обґрунтовуючи позовні вимоги, заявник вказав, що [INFO] у віці 55 років померла його мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на спадкове майно, що складається з земельної ділянки площею 1,99 га для ведення сільськогосподарського виробництва на території Норинцівської сільської ради Житомирської області. Як зазначає [PERSON] , спадщину у визначений законом строк він не прийняв. У видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено з посиланням на те, що прізвище спадкодавця у свідоцтві про смерть та в свідоцтві про його народження не співпадає - [PERSON] - [PERSON]. Встановлення фату родинних відносин між ним та спадкодавцем необхідно для отримання ним свідоцтва про право на спадщину за законом. В судове засідання заявник не зявився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с. 14). [PERSON] в заяві від 03.12.2018р. просила розгляд справи здійснювати у її відсутність (а.с.15). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява обгрунтована та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтво про народження серії [NUMBER] [PERSON] , [INFO], є сином [PERSON] (а.с.7). Згідно свідоцтва про одруження батьки заявника [PERSON] зареєстрували шлюб 15.11.1986р. та дружині (тобто покійній матері заявника)присвоєно прізвище «[PERSON]» (російською мовою). [INFO] мати заявника померла у віці 55 років, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] (а.с.6). З метою вступити у спадщину, заявнику необхідно в судовому порядку встановити факт родинних відносин. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п.5 ч.2 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України). Зокрема суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами (п.1 ч.1 ст.315 Цивільного процесуального кодексу України). Згідно з п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду. За таких обставин, суд вважає, що факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] знайшов своє підтвердженн, а отже заяву [PERSON] про встановлення факту родинних відносин слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

В жовтні 2018 року [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що вони зареєстрували шлюб 02.11.2016 року. Від даного шлюбу є донька [PERSON], [INFO]. Проте спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Позивач в судове засідання не зявилася, однак в матеріалах справи міститься заява в якій просить справу розглядати у її відсутності, позов підтримує повністю, просить його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач\~в\~судове\~засідання повторно не\~зявився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся своєчасно належним чином. Відзив не подав. Тому суд вважає, що відповідач належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи та приходить до висновку за можливе розглядати справу у відсутності сторін в порядку заочного розгляду справи на підставі зібраних у справі доказів, згідно п. 1 ч. 1\~ст. 280 ЦПК України, та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 282 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Згідно ст.\~105\~ч. 3, ст.\~112\~ч. 2\~СК України\~-"шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя або за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду; суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей, що має істотне значення по справі".\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб від 02.11.2016 року серії І-НМ № 165498 [PERSON] зареєструвала шлюб з відповідачем по справі [PERSON]. Від даного шлюбу є донька [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-НМ № 335585 від 30.05.2017 року. Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність характерів та різні погляди на життя. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Враховуючи, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, суд вважає необхідним шлюб розірвати. Судові витрати розподіляються відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

В жовтні 2018 року відкрите провадження за позовом [PERSON], в якому вона просила: визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], інд. 09100. Свої вимоги обґрунтовував тим, що йому належить житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], інд. 09100. Відповідач є колишнім чоловіком його дочки, в приміщенні не проживає з 2016 року. Відповідач позов визнав, обставини викладені в позовній заяві підтвердив, вважає, що дане питання могло бути вирішене мирним шляхом, в позасудовому порядку. Розгляд справи відбувався в судових засіданнях. 27.11.2018 року судове засідання відкладене у звязку із неявкою відповідача, який про час та місце розгляду повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. 18.01.2019 року суд заслухав вступне слово позивача, відповідача, дослідив матеріали справи. Із пояснень позивача, відповідача, письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а.с. 5) позивачу належить квартира [ADDRESS]. Відповідно до довідки про місце проживання та склад сімї № 5369 від 07.08.2018 року виданою Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради у квартирі, окрім власника зареєстрованими значаться відповідач та інші особи. Згідно акту від 08.02.2017 року, у належній позивачу квартирі відповідач не проживає. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ч. 2 ст. 71 ЖК України якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як встановлено судом, відповідач не проживає у [INFO], що підтверджується відповідним актом та поясненнями відповідача. Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідачів за місцем своєї реєстрації понад шість місяців без поважних причин, тому вимоги позовної заяви про визнання їх такими, що втратили право користування вказаним житловим приміщенням підлягають до задоволення. Одночасно, суд розяснює, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved