Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою в якій просила суд встановити факт спільного проживання її матері [PERSON] та її діда [PERSON] у період з лютого 2007 року по 05 березня 2008 року в [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що [PERSON] за життя отримав державний акт на право приватної власності на землю. Будучи похилого віку [PERSON] переїхав проживати у лютому 2007 року у домоволодіння до своєї дочки [PERSON] , яка здійснювала за ним догляд. [INFO] [PERSON] помер. [PERSON] будучи дочкою померлого та спадкоємцем першої черги спадщину переоформити на себе не встигла, оскільки померла [INFO] . Заявниця є спадкоємцем за заповітом майна [PERSON] , проте оформити право власності в порядку спадкування на земельні ділянки не може через відмову нотаріуса, оскільки вона не може довести факт спільного проживання спадкоємців на момент відкриття спадщини. Представник заявниці подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені вимоги підтримує. Заінтересована особа - Новоушицька селищна рада, Хмельницької області надіслала до суду заяву про розгляд справи без участі представника та визнання заяви. Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, безпосередньо дослідити та оцінивши докази у справі, якими вони обґрунтовуються, встановив наступні фактичні обставини. [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11 березня 2008 року. Даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20 жовтня 1951 року, витягом з Державного реєстру від 04 березня 2014 року підтверджується, що [PERSON] є батьком [PERSON] . Згідно із довідками №2014, 2017 від 29 січня 2018 року, №147 від 13 червня 2018 року [PERSON] до дня смерті був зареєстрований один в [ADDRESS] . Окрім того, [PERSON] до дня смерті [INFO] проживав у своєї дочки [PERSON] в [ADDRESS] , так як часто хворів та потребував стороннього догляду. Із державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 20 травня 2002 року вбачається, що [PERSON] належали земельні ділянки на території Вільховецької сільської ради. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 06 липня 2017 року. Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 08 травня 1982 року, свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 25 квітня 2001 року підтверджується те, що заявниця є дочкою [PERSON] . Згідно із випискою з погосподарської книги №1 за 2016-2020 роки по с.Вільховець номер об`єкта погосподарського обліку 13-0054-1, на день смерті [INFO] [PERSON] , в погосподарському номері за адресою [ADDRESS] , була зареєстрована її дочка [PERSON] . Відповідно до заповіту від 21 листопада 2005 року, зареєстрованого в реєстрі за №167, [PERSON] заповіла усе своє майно [PERSON] Заявницю повідомлено про неможливість видачі свідоцтва на право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , у зв`язку з неможливістю встановлення факту спільного проживання [PERSON] , який помер [INFO] , разом із спадкодавцем [PERSON] на момент відкриття спадщини. Із матеріалів спадкової справи №268-2017 вбачається, [PERSON] подала заяву про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Згідно з повідомленням цього ж нотаріуса №504/01-16 від 23 жовтня 2019 року спадкова справа після смерті [PERSON] не заведена. Факт спільного проживання [PERSON] з [PERSON] з лютого 2007 року і до часу відкриття спадщини [INFO] у с [ADDRESS] підтверджується поясненнями заявниці та довідками №2014, 2017 від 29 січня 2018 року, №147 від 13 червня 2018 року. Частиною третьою статті 1268 ЦК визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК (в редакції, яка діяла на час відкриття спадщини) є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місце проживання необхідно відрізняти від місця перебування фізичної особи, тобто того місця, де вона не проживає, а тимчасово знаходиться. Згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до частини десятої статті 6 того ж Закону реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008, № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Відповідно до п.3.22. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Мінюстом від 22.02.2012 року № 296/5 (в редакції, яка діє з 08.12.2017 року) у разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка органу реєстрації місця проживання про те, що місце проживання спадкоємця на день смерті спадкодавця було зареєстровано за однією адресою зі спадкодавцем. За змістом ст.1268 ЦК України причини постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вказана норма закону не передбачає. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання [PERSON] за місцем проживання [PERSON] не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкоємцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Таку ж позицію висловив Верховний Суд у постанові від 10 січня 2019 року по справі № 484/747/17. З урахуванням вказаного, суд дійшов висновку про встановлення факту постійного проживання [PERSON] з [PERSON] з лютого 2007 року до дня смерті останнього - 05 березня 2008 року у [ADDRESS] , Новоушицького району [ADDRESS] , оскільки встановлення цього факту необхідне заявнику для вирішення спадкових прав. Відповідно до положень частини сьомої статті 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved