Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

В січні 2015 року позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка прилягає до власників квартир [ADDRESS] шляхом примусового зносу самовільно встановленого громадянкою [PERSON] бордюру. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить 2/3 частини квартири [ADDRESS]. Відповідач по справі є сусідкою. Земельна ділянка, яка знаходиться на прибудинковій території, знаходиться у спільному користуванні всіх співвласників будинку. Відповідач [PERSON] створила їй перешкоди у користуванні вищезазначеною земельною ділянкою. Перешкоди створені шляхом встановлення цементного бордюру, який заважає природному стоку дощових вод та перешкоджає вільному проходу до її квартири. Посилаючись на дані обставини, позивач просив усунути перешкоди у користуванні вищезазначеної земельною ділянкою, шляхом примусового зносу самовільно встановленого громадянкою [PERSON] бордюру. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні з позовними вимогами [PERSON] не згодна, суду пояснила, що не бажає зносити бордюр, тому що вона потратила гроші на його встановлення, вважає, що бордюр нікоїм чином не заважає позивачці. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], [INFO], громадянка України, її особа посвідчена паспортом серії [NUMBER], виданого 16 січня 2001 року Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області ( а.с. 9). Також, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про власності, виданого органом приватизації Одеської залізничної дороги 10 вересня 1997 року на ім`я [PERSON], загальна площа квартири [ADDRESS], приватизована та передана у спільну загальну власність [PERSON] та [PERSON] ( а.с.3) Згідно технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], який виготовлений 05.06.2006 року, [PERSON] належить 2/3 частини квартири, [PERSON], належить 1/3 частини квартири, загальною площею 45,30кв.м., житловою площею 20,00кв.м ( а.с. 7-8). Спірна земельна ділянка є частиною прибудинкової території житлового будинку [ADDRESS]. Об'єднання співвласників вищезазначеного житлового будинку не створено. Вищезазначена земельна ділянка не передавалась у власність. На даний час виник спір з приводу користування земельною ділянкою, яка залишилася у спільному користуванні співвласників. Позивачка вказує, що відповідачем [PERSON] самовільно, без згоди співвласників домоволодіння, встановлено цементний бордюр, який заважає природному стоку дощових вод та перешкоджає вільному проходу до своєї квартири №1. 10.11.2014 року позивач з цього приводу зверталася до Роздільнянської міської ради Одеської області. Комісія Роздільнянської міської ради Одеської області (в складі: спеціалістом І категорії - архітектором апарату виконавчого комітету Роздільнянської міської ради Слоійовим А.В., начальником відділу з питань земельних відносин апарату виконавчого комітету міської ради Журавською С.П.) від 12.11.2014 року провела обстеження земельної ділянки прилеглої до квартир [ADDRESS] і зафіксувала те, що [PERSON] самовільно встановила цементний бордюр між ділянками, що прилягають до квартир №1 та №2, та рекомендували [PERSON] знести самовільно встановлений цементний бордюр ( а.с. 5). Але відповідач - [PERSON] проігнорувала цю пропозицію. В зв'язку з цим позивач, вдруге, 09.12.2014 року звернулася до міської ради з аналогічною заявою. 23.12.2014 року, спеціалістами виконавчого комітету Роздільнянської міської ради було повторно проведено виїзд на місце та встановлено, що [PERSON] не виконано рекомендації по акту обстеження земельної ділянки від 12.11.2014 року, щодо знесення самовільно встановленого цементного бордюру.(а.с.6). Відповідно до ч.5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Статтею 42 Земельного Кодексу України встановлено, що земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного жилого будинку відповідна земельна ділянка може передаватися безоплатно у власність або надаватись в користування об'єднанню власників. Порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Відповідно до вимог п.п. «г», «е» ст.96 ч.1 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Статтею 103 частиною 1 передбачено, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Згідно зі ст. 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів. Підставою для задоволення позову власника (користувача) є встановлення факту порушення його прав і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Згідно зі ст.ст. 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування своїм майном. Підставою для задоволення позову власника ( користувача ) є встановлення факту порушення прав власника і об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що цементний бордюр, який встановлений між ділянками, що прилягають до квартир [ADDRESS], створює [PERSON] перешкоди у користуванні дворовою територією загального користування ( заважає природному стоку дощових вод та перешкоджає вільному проходу до її квартири). Виходячи з вищенаведеного, суд вважає, що в даному випадку вимоги [PERSON] законні та обґрунтовані і підлягають задоволенню, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, яка прилягає до власників квартир [ADDRESS] шляхом примусового зносу самовільно встановленого громадянкою [PERSON] бордюру. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved