Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] у грудні 2014 року звернувся до Люботинського міського суду Харківської області з позовом до [PERSON], 3-х осіб [PERSON] та [PERSON] в якому зазначив, що з [PERSON] перебував з 2003 року в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний за рішенням суду в 2011 році.. В 2008 році для здійснення [PERSON] (шлюбне [PERSON]) підприємницької діяльності вони за особисті кошти [PERSON] побудували в 2007 році торгівельний павільйон з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. З урахуванням уточнених позовних вимог просив нежитлове приміщення поділити по 1/2 частки кожному з колишніх подружжя так як вважає спірне майно спільною сумісною власністю, набуте під час шлюбу. [PERSON] та [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулись з зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON] та просили визнати за ними право спільної сумісної власності на 2/3 частки торгівельного павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. як набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, що обєднались для створення власності та сумісної діяльності. Проти позову [PERSON] заперечували. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] проти позову [PERSON] заперечувала, позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] та [PERSON] визнала. Суд дослідивши письмові докази та заслухавши сторони дійшов висновку, що в позовних вимогах [PERSON] слід відмовити, позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти, що не оспорюються сторонами по справі, та підтверджуються наявними у справі доказами, та відповідні їм правовідносини Нежитлова будівля, розташована за адресою: Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскіна,94а належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 січня 2008 року (Т.1 а.с.5,21, Т.2 а.с. 52) [PERSON] 21 квітня 2008 року повторно зареєстрована як фізична особа підприємець (Т.2 а.с.69,94). Позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що перебуваючи з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі протягом 2007-початок 2008 року позичав батькам своєї дружини грошові кошти в сумі до 20 000,00 грн. для будівництва ними торгівельного павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А.На його думку, дана суму повністю задовольняла витрати по будівництву нежитлової будівлі. Будівництво здійснювалось лише за його грошові кошти з метою отримання дружиною позивача у власність приміщення для зайняття останньою підприємницькою діяльністю. Особистої участі в будівництві [PERSON] не приймав, закупівлю будівельних матеріалів не здійснював, займав на той час посаду держслужбовця. Договір позики між ним та батьками відповідачки не укладав, вважаючи, що це не потрібно, так як є з батьками членами однієї родини. В якій період позичались кошти та в якій сумі не памятає. Довідку про доходи, що отримані ним в 2007 році надати відмовився. Проти закупівлі та використання батьками зазначених в справі будівельних матеріалів не заперечував, також не заперечував, що його дружина та її батьки на час виникнення спірних правовідносин займались підприємницькою діяльністю та мали відповідну реєстрацію, як ФОП. Оскільки, зазначені обставини сторонами визнані та не оспорюються, суд відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України вважає їх встановленими та такими, що не підлягають доказуванню. Між [PERSON] (сторона 1) та [PERSON], [PERSON] (сторона 2) 05 квітня 2007 року укладено договір про створення спільної сумісної власності. Відповідно до п.1.2. Договору, обєктом спільної сумісної власності є нежитлова будівля (торгівельний павільйон), розташований за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна,94а. Сторона 1 здійснює оформлення всіх дозвільних документів та укладання необхідних договорів для одержання свідоцтва про право власності на обєкт будівництва. Сторона 2 здійснює фінансування всіх робіт з оформлення документації та будівництва обєкту спільної сумісної власності відповідно до умов Договору, закупівлю необхідних матеріалів та обладнання, здійснює постачання будівельних матеріалів й організацію необхідних транспортних перевезень, оплату праці будівельникам. Як вбачається з положень п.2.8 Договору, сторони домовились, що в разі поділу створеного майна, майно буде розподілено наступним чином - 1/3 частки майна Стороні 1, 2/3 частки - Стороні 2. (Т.2 а.с. 51). Позивач проти укладання колишньою дружиною в квітні 2007 року договору про створення сумісної власності заперечував, вважає його підробкою. Проти позовних вимог [PERSON] та [PERSON] заперечував, вважає, що будівництво павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А здійснювалось цілком на його кошти. На позовних вимогах, щодо виділення частки із спільної сумісної власності в натурі не наполягав. Зазначив, що після отримання його колишньою дружиною 30 січня 2008 року свідоцтва про право власності на торгівельний павільйон з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А даний обєкт нерухомості належить колишньому подружжю на підставі ч.1 ст.60 СК України, незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Представник [PERSON] та [PERSON] за довіреністю [PERSON] проти первісного позову заперечував, вважає його надуманим та безпідставним, стосовно позовних вимог за зустрічним позовом пояснив наступне. В квітні 2007 року [PERSON] та [PERSON] для отримання особистих доходу запропонували своїй донці [PERSON] (шлюбне [PERSON]) Г.М. зайнятися підприємницькою діяльністю та прийняти участь в будівництві павільйону з зупиночним майданчиком за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. З цією метою 05.04.2007 року між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про створення спільної сумісної власності, метою якого будівництво нежитлової будівлі за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. Дана будівля повинна бути розташована поруч з місцем проживання [PERSON] та [PERSON] Згідно п.п.2.1.1., 2.1.2. Договору [PERSON] здійснює оформлення всіх дозвільних документів та укладання необхідних договорів для одержання свідоцтва про право власності на обєкт будівництва, а [PERSON] та [PERSON] здійснює фінансування всіх робіт з оформлення документації та будівництва житлового будинку, що є об'єктом спільної сумісної власності відповідно до умов цього Договору, закупівлю необхідних матеріалів та обладнання, здійснює постачання будівельних матеріалів для будівництва житлового будинку й організацію необхідних транспортних перевезень, оплату праці будівельникам (Т.2 а.с. 51). На час дії даного договору [PERSON] та [PERSON] були особами, що здійснювали підприємницьку діяльність (Т.1 а.с. 73,74, Т.2 а.с.68-69), [PERSON] та [PERSON] додатково мають торгівельні точки в м. Богодухів, що не оспорюється та визнається позивачем за первісним позовом [PERSON] Дозвільна документація оформлювалась на [PERSON] (Т.2 а.с.55-65), [PERSON] та [PERSON] здійснювали фінансування, будівництво та закупівлю будматеріалів (а.с. 75-97). Приблизний кошторис будівництва складав 40 000,00 грн. 22 січня 2008 року [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на спірну будівлю (Т.2 а.с.52). З того часу і по сьогодення [PERSON]) Г.М., [PERSON] та [PERSON] здійснюють підприємницьку діяльність за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. Просять задовольнити свої позовні вимоги, відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України так як майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Згідно до ст.175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідач за первісним та зустрічним позовом [PERSON] (шлюбне [PERSON]) Г.М. пояснила в судовому засіданні, що участі у будівництві ні вона, ні чоловік (позивач по справі) не приймали, фінансування будівництва здійснювались її батьками, право власності на нежитлову будівлю оформлювалось на неї, так як вона отримувала всі відповідні дозволи та укладала договори із службами. Надала суду письмові заперечення на первісний позов, в яких посилаючись на норми права просила у позові [PERSON] відмовити на підставі ст. 57 СК України, так як частка в спільній сумісній власності на нежитлову будівлю належить їй особисто, позов [PERSON] та [PERSON] визнала в повному обсязі. Крім того, [PERSON] в судових засіданнях зазначала, що [PERSON] жодних коштів на будівництво магазину не надавав, а його заробітної плати, як їй було відомо близько 2 тис. грн., не завжди вистачало навіть на потреби родини За клопотанням представника [PERSON] по справі була проведена судово- технічна будівельна експертиза, висновком якої встановлене, що ринкова вартість нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яке розташоване Харківська обл.., м. Люботин, вул. Челюскінців №94-А на 01.01.2008 року складає 64 978 грн., на серпень 2016 року складає 174 634 грн.. запропоновано варіант поділу в натурі спірної нежитлової будівлі з урахуванням можливості використати її, як торгівельного павільйону. Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Отже, приналежність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя засобами чи працею в придбанні майна. Тому, посилаючись на норму статті 60 СК з метою визнати рівну частку в праві спільної сумісної власності подружжя на майно, позивач повинен доказати не тільки факт придбання майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його отримання були спільні кошти або спільна робота подружжя. Тобто, статус спільної сумісної власності визначається за наступними критеріями: 1) час придбання майна; (тобто у шлюбі) 2) кошти, за які таке майно було придбано. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. (правова позиція Верховного Суду України по справі № 6-2641цс 15). Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. [PERSON]Ю не надав доказів безпосередньої участі в будівництві нежитлової будівлі за рахунок сімейних коштів, або особистою працею. Крім того, заявлена позивачем сума в 20 000,00 грн, яка, нібито, передавалась в позику родині [PERSON] для будівництва нежитлової будівлі не збігається з висновком судово технічно будівельної експертизи відповідно до якої, ринкова вартість, визначена витратним підходом, нежитлової будівлі літ. «А-1» загальною площею 24,5 кв.м, яке розташоване Харківська область, м. Люботин, вул. Челюскінців №94-А на 01.01.2008 року складає 64 978 грн. Позивач не надав жодних доказів того, що він надавав кошти на будівництво спірного майна, він в судовому засіданні відмовився надавати довідку про власні доходи за той період, їх кількість та походження ( сума заробітної плати, заощаджень, тощо) Сторонами по справі не заперечується, що на час придбання спірного майна у власність [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з позивачем та була діючим приватним підприємцем, майно набувала для здійснення підприємницької діяльності. Відносини стосовно майна фізичної особи - підприємця регулюються нормами ЦК України, Господарського кодексу України та Закону України "Про підприємницьку діяльність". Суд вважає, що нерухоме майно придбане як фізичною особою - підприємцем, хоча й під час шлюбу, але не за спільні кошти подружжя, а за кошти, що одержані ним від третіх осіб для здійснення підприємницької діяльності є його приватною власністю, в силу вимог ст. 57 СК України, як майно, що отримане одним із подружжя за безвідплатною угодою або за кошти, які належали йому особисто, Отже, майно фізичної особи - підприємця, яке придбане та використовується в його підприємницькій діяльності з метою одержання прибутку, слід розглядати як його особисту приватну власність, відповідно до ст. 57 СК України, а не як об'єкт спільної сумісної власності подружжя, який підпадає під регулювання ст. ст. 60, 61 СК України. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13). Відповідно до ст.ст.625, 627, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.4 ст.368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Відповідно до ст.175 СК України майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів, належить їм на праві спільної сумісної власності. В судовому засіданні знайшло підтвердження той факт, що між [PERSON] та [PERSON] та [PERSON] був укладений договір про створення спільної сумісної власності, метою якого будівництво нежитлової будівлі за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А. Даний договір сторонами не оспорювався та на час розгляду справи є чинним. Поділ в натурі нежитлової будівлі за адресою м. Люботин, вул. Челюскіна 94-А родина [PERSON] вважають недоцільним, так як здійснюють підприємницьку діяльність разом із дочкою за адресою спірної будівлі. Будівництво нежитлової будівлі в 2007-2008 році здійснювалось за рахунок коштів та спільною працею родини [PERSON], вони разом до сьогодення використовують спірне майно в підприємницькій діяльності. В той же час, позивач [PERSON] не надав суду доказів того, що він надавав кошти на будівництво нежитлової будівлі по вул. Челюскіна,94а. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з цим з [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути в рівних частках судовий збір на користь [PERSON] та [PERSON] На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved