Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

В червні 2021 року [PERSON] звернувся до суду з позовною заявою до Запорізької міської ради про встановлення факту родинних відносин, визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначив, що він є двоюрідним племінником та єдиним спадкоємцем [PERSON] , у зв`язку з чим просить визнати факт родинних відносин та право власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17.08.2021 року провадження по справі відкрито. Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.11.2021 року залучено до розгляду у даній справі, у якості співвідповідача - [PERSON] . Представник позивача подав заяву про розгляд справи за відсутності сторін. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку. Судом, на підставі доказів, поданих сторонами встановлено наступні фактичні обставини. 28.02.2019 [PERSON] , [INFO] , померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на нерухоме майно: квартиру [ADDRESS] , яка належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [PERSON] ; квартиру [ADDRESS] , видана [PERSON] , як члену ЖБК-3 заводу «Запоріжсталь». [PERSON] мала двох спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] (троюрідна племінниця). [PERSON] подано нотаріусу заяву про відмову від прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Після смерті [PERSON] , [PERSON] , у встановлений законом шестимісячний строк, звернувся до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Салтан В.В. з заявою про прийняття спадщини. Після спливу шестимісячного строку, ним подано нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право спадщини за законом. 11.09.2019 нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальних дій, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Відповідно до ст. 316 ЦК України, право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв до вступу в законну силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, передбачалось, що член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Вказані норми дублюються у ст. 384 ЦК України (в редакції від 2003 року), де зазначено, що в разі викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає власником квартири. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. На підставі п. 37 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, з урахуванням положень ч. 1 ст. 15 та ст. 392 ЦК в редакції від 2003 року, власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, суд дійшов висновку, що у позивача існують перешкоди щодо підтвердження відповідними правовстановлюючими документами права власності спадкодавця на кооперативну квартиру, набутого ним свого часу правомірно. Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України). Згідно ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до статті 1269, частини першої статті 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 28.08.2019 по справі № 487/2496/16-ц визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ у нотаріальному порядку. У разі якщо причиною звернення до суду є неможливість оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку з підстав відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно, позов про визнання права власності на спадкове майно є ефективним та законним способом захисту прав позивача. Позивачем належними доказами доведено наявність родинного зв`язку з [PERSON] , яка є його двоюрідною тіткою. Прадідом [PERSON] є [PERSON] , прабабусею [PERSON] . Дочками [PERSON] та [PERSON] були [PERSON] , яка народилась в Архангельській області в 1924 році (бабуся позивача) та [PERSON] , яка народилась у Кировоградській області, Петровського району, с. Новостародуб, [INFO] (двоюрідна бабуся позивача), що підтверджується копіями свідоцтв про народження. [PERSON] ( [INFO] ) є матір`ю позивача та дочкою [PERSON] . 24.09.1957 року двоюрідна бабка позивача [PERSON] , зареєструвала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується довідкою про реєстрацію шлюбу № 52 від 26.12.2019. Від спільного шлюбу, у них [INFO] народилась [PERSON] , яка приходиться позивачу двоюрідною тіткою. В 1963 році мати позивача уклала шлюб з [PERSON] , та змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON] . [INFO] у подружжя [PERSON] народився син [PERSON] . В 1966 році двоюрідна бабка позивача [PERSON] припинила шлюб зі [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про припинення одруження № [NUMBER] від 12.09.1966. 04.04.1968 року двоюрідна бабка позивача - [PERSON] уклала шлюб зі [PERSON] , та змінила прізвище зі [PERSON] на [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] . Таким чином, тісний родинний зв`язок прослідковується саме з [PERSON] , яка була рідною тіткою матері позивача та матір`ю [PERSON] . З зазначеного вбачається, що позивач є двоюрідним племінником [PERSON] , а тому позивач є спадкоємцем п`ятої черги . [PERSON] відмовилась від прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Інші спадкоємці у [PERSON] відсутні. Відповідачами не подано до суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду. Враховуючи, наведене, суд вважає, що наявні підстави для застосування обраного позивачем способу захисту, зокрема про визнання за ним права власності на спадкове майно за законом у судовому порядку. Отже, позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на нерухоме майно підлягають задоволенню в повному обсязі. Згідно зі статтею 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Відповідно до статті 263 ЦПК України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов`язків; таким чином, пункт передбачає "право на суд", одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору. Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно частини 1, 3 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. У відповідності до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Outcome: approved