Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], [PERSON] та третьої особи Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області про зобов'язання відновити межу земельної ділянки та усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 0,0023 га шляхом демонтування огорожі між земельними ділянками, мотивуючи тим, що відповідачі порушили межовий знак між їхніми земельними ділянками, розташованими в с.Озеряни Бучацького району, самовільно зайняли частину її земельної ділянки вздовж межі, яку добровільно повернути відмовляються, та встановили на ній огорожу. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, суду пояснили, що 26 квітня 2012 року вона зареєструвала в КП «Бучацьке районне бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок, який розташований в [ADDRESS]. 6червня 2012 року вона звернулася із заявою в Озерянську сільську раду з приводу обмірів земельної ділянки, що знаходиться по [ADDRESS]. Обміри проведені з участю представників сільської ради та спеціалістів ПП «Земельні справи». При обмірах було використано план забудови садиби та картографічну карту, на якій вказано межові знаки. Нею було показано, де фактично проходила межа між її земельною ділянкою і земельною ділянкою [PERSON] ПП «Земельні справи» виготовлено кадастровий план земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні. Згідно картографічної карти у її користуванні є земельна ділянка площею 0,14 га, яка розташована по [ADDRESS]. Під час обмірів земельної ділянки встановлено, що відповідачі захопили її земельну ділянку площею 0,0023 га, від центральної дороги і до її хліва, зрізали дах на хліві, в результаті чого порушено її право на користування земельною ділянкою. 23 травня 2002 року вона не була присутня при складанні акта про встановлення межових знаків між її господарством та господарством відповідачів, даний акт не підписувала і про його існування дізналася в ході судового розгляду. Відповідачі позов не визнали, суду пояснили, що 23 травня 2002 року був складений акт встановлення межових знаків між їх господарством та господарством [PERSON] Акт підписаний сільським головою, спеціалістом, [PERSON] та ними. У акті сказано: "....на підставі згоди обох сторін погоджено і встановлено нові межові знаки." З дати підписання акту до дати подання позовної заяви претензій до них не було. Пройшло більше 10-ти років з того часу, як [PERSON] дізналася про факт встановлення межі, а тому сплив строк позовної давності, передбачений ст.257 ЦК України. Щодо акту від 12.06.2012 року, то він складений не спеціалістами, сільською владою не підписаний та не затверджений на сесії сільської ради. Кадастровий план представлений із записом про те, що складений зі слів позивачки. Картографічні матеріали не використані. Його точність викликає глибокі сумніви. Копія плану забудови садиби, що є у справі, не завірена. Позивачка не представила суду ні рішення органів місцевого самоврядування про виділення їй земельнох ділянок під будівництво та інші потреби, ні акту відведення в натурі земельної ділянки для індивідуального будівництва. З цього вони роблять висновок, що [PERSON] є особою, яка не має права заявляти самостійних вимог. Щодо проведеної експертизи, то вона не відображає дійсності. В акті не вказано, яка площа земельної ділянки відведена під індивідуальне будівництвом, а яка - для ведення селянського господарства. Сільська рада дала довідку від 15.08.2012 року про те, що [PERSON] користується земельною ділянкою площею 0,0800га, а повинно бути рішення про виділення цієї ділянки у користування. Експертиза проводилася без пра-вовстановлюючих документів. Порівняння розмірів земельної ділянки, якою фактично вони користуються з актом відведення земельної ділянки в натурі для індивідуального будівництва їх матері [PERSON] є у висновку експертизи, а аналогічного порівняння з актом відведення в натурі земельної ділянки для індивідуального будівництва [PERSON] немає, тому що немає відповідного акту. Додаток №5 до висновку №3256 суперечить додатку №6 до цього ж висновку. У додатку №5 площа спірної ділянки 0,0023 га, а в додатку №6 - 0,0011 га. При накладені планів спірна ділянка повинна бути однакова. Вважають, що висновок експертизи є необ'єктивним. Представники третьої особи - Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області суду пояснили, що 12.06.2012 року комісією Озерянської сільської ради за наслідками розгляду звернення [PERSON] було складено акт встановлення межових знаків земельних ділянок та абрис земельних ділянок. Комісія при проведенні обмірів земельних ділянок сторін, користуючись земельно-кадастровою документацією, картографічними матеріалами, 30-метровою стрічкою та вимірними лінійками, встановила, що ширина земельної ділянки, якою користується [PERSON], є більшою, ніж значиться в картографічних матеріалах. Згідно Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Української РСР [PERSON] позивачка повинна користуватися земельною ділянкою площею 0,06 га. Відповідно до Свідоцтва на забудову індивідуальної садиби [PERSON] та Плану забудови садиби [PERSON] відповідачі повинні користуватися земельною ділянкою площею 806 кв.м. Згідно Акту відведення в натурі земельної ділянки для індивідуального будівництва в с.Озеряни Бучацького району Тернопільської області від 20 серпня 1982 року [PERSON] відповідачі повинні користуватися земельною ділянкою площею 800 кв.м. Із акту встановлення межових знаків від 23.05.2002 року, складеного комісією в складі Озерянського сільського голови, спеціаліста Бучацького районного відділу земельних ресурсів та представників сторін, вбачається, що між господарствами сторін, на підставі їх згоди, погоджено і встановлено нові межові знаки. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 26.04.2012 року [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS]. Із акту встановлення межових знаків земельних ділянок та абрису земельних ділянок від 12.06.2012 року, складених комісією Озерянської сільської ради за наслідками розгляду звернення [PERSON], вбачається, що комісія при проведенні обмірів земельних ділянок сторін, користуючись земельно-кадастровою документацією, картографічними матеріалами, 30-метровою стрічкою та вимірними лінійками, встановила, що ширина земельної ділянки, якою користується [PERSON], є більшою, ніж значиться в картографічних матеріалах. Згідно довідки Озерянської сільської ради Бучацького району Тернопільської області від 15 серпня 2012 року [PERSON] повинна користуватися земельною ділянкою площею 0,08 га. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи від 19.12.2013 року №3255/13-22 згідно картографічних матеріалів с.Озеряни Бачацького району Тернопільської області 1964 року сторони по справі повинні користуватися такими площами земельних ділянок: [PERSON] - 0,14 га, [PERSON] та [PERSON] - 0,16 га. Згідно фактичних обмірів, які були проведені експертом у присутності сторін по справі, площа земельних ділянок, якими фактично користуються сторони на момент огляду, становить: [PERSON] - 0,1307 га, [PERSON] та [PERSON] - 0,1719 га. Земельна ділянка, якою фактично користується [PERSON], менша за земельну ділянку, яка визначена картографічними матеріалами с.Озеряни Бачацького району Тернопільської області 1964 року, на 93 кв.м. Земельна ділянка, якою фактично користується [PERSON] та [PERSON] більша за земельну ділянку, яка визначена картографічними матеріалами с.Озеряни Бачацького району Тернопільської області 1964 року, на 119 кв.м. Огорожа, що встановлена між земельними ділянками, якими фактично користується позивачка та відповідачі, не відповідає Плану забудови садиби [PERSON], Акту відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва [PERSON] та картографічним матеріалам. План забудови садиби [PERSON] не відповідає дійсності, тобто розміри, що зазначені на плані, не відповідають фактичним розмірам. Можливо було внесено зміни в план забудови або будівництво було проведено не у відповідності до плану. Враховуючи дослідження з першого, другого, третього, четвертого питання, а також План забудови садиби [PERSON], [PERSON] та [PERSON] користуються частиною земельної ділянки позивачки, площею 1+ 22=23 кв.м. Згідно Акту відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва [PERSON] (схеми відведення земельної ділянки в натурі), [PERSON] та [PERSON] користуються частиною земельної ділянки позивачки, площею 1+11=12 кв.м. Заслухавши сторони, представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази, суд встановив наступні обставини: Сторони по справі повинні користуватися площами земельних ділянок: [PERSON] - 0,14 га, [PERSON] та [PERSON] - 0,16 га; Площа земельних ділянок, якими фактично користуються сторони, становить: [PERSON] - 0,1307 га, [PERSON] та [PERSON] - 0,1719 га; Земельна ділянка, якою фактично користується [PERSON], менша за земельну ділянку, яка визначена картографічними матеріалами с.Озеряни Бачацького району Тернопільської області 1964 року, на 93 кв.м; Земельна ділянка, якою фактично користується [PERSON] та [PERSON] більша за земельну ділянку, яка визначена картографічними матеріалами с.Озеряни Бачацького району Тернопільської області 1964 року, на 119 кв.м; Земельні ділянки сторін розділяє межа у вигляді огорожі, яку встановили відповідачі; Огорожа, що встановлена між земельними ділянками, якими фактично користується позивачка та відповідачі, не відповідає Плану забудови садиби [PERSON], Акту відведення земельної ділянки для індивідуального будівництва [PERSON] та картографічним матеріалам, тобто проходить по земельній ділянці позивачки; Відповідачі користуються частиною земельної ділянки позивачки. Згідно ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані не порушувати прав землекористувачів суміжних земельних ділянок. Статтею 107 ЗК України передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. Відповідно до ст.116 ЗК України набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Згідно ст.120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст.152 ЗК України землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав. Статтею 212 цього Кодексу передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок проводиться за рішенням суду. За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до переконання, що відповідачі перемістили умовну лінію, яка розмежовувала земельні ділянки, і самовільно зайняли частину земельної ділянки позивачки. Площа самовільно зайнятої ділянки, як це зазначено у додатку №5 до висновку судової земельно-технічної експертизи №3255/13-22, становить 0,0023 га. Беручи за основу таку площу самовільно зайнятої земельної ділянки, суд виходить з того, що вона є більш наближеною до висновку цієї ж експертизи про те, земельна ділянка, якою фактично користується позивачка, менша за земельну ділянку, яка визначена картографічними матеріалами с.Озеряни Бачацького району Тернопільської області 1964 року, на 0,0093 га. Суд вважає недоведеною відповідачами ту обставину, що 23 травня 2002 року був складений акт встановлення межових знаків між господарствами сторін і на підставі згоди обох сторін погоджено та встановлено нові межові знаки, на яку вони посилаються як на підставу своїх заперечень. В судовому засіданні встановлено, що позивачка дізналася про порушення її земельних прав з акту встановлення межових знаків земельних ділянок та абрису земельних ділянок від 12.06.2012 року, складених комісією Озерянської сільської ради за наслідками розгляду її звернення, а тому строк для звернення до суду з вимогами про захист прав, передбачений ст.257 ЦК України, для неї не сплив.

Outcome: approved