Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи органу опіки та піклування Генічеської районної державної адміністрації, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Проте, остання належним чином не виконує батьківські обов'язки щодо дитини. Так, дитина є інвалідом дитинства, страждає на правосторонню нейробластому ІІІ ступеню, у зв'язку з чим вимушена постійно проходити клінічне лікування. Мати належним чином про лікування сина не дбає, необхідною турботою не забезпечує, матеріальної допомоги не надає. У зв'язку з чим виникла необхідність у позбавленні останньої батьківських прав та стягненні з неї аліментів на утримання дитини, що й стало підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що з 2014 року її молодший брат [PERSON] проживає разом з нею та повністю перебуває на її утриманні. Остання забезпечує дитину усім необхідним, у тому числі медичним лікуванням. На разі, після проведених численних хіміотерапій [PERSON] перебуває у стані ремісії та почав відвідувати школу. За весь час лікування та проживання з позивачем, мати дитиною не цікавилась, участі у його житті не приймала, допомоги на утримання хворої дитини не надавала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнала. Не заперечувала проти їх задоволення. Суду пояснила, що дійсно її син, [PERSON] проживає зі своєю сестрою [PERSON] Коли останній захворів, [PERSON] його забрала до себе, та забезпечила необхідним лікуванням, дитина ходить до школи та забезпечена усім необхідним. Відповідач не в змозі утримувати свого сина, у зв'язку з складним матеріальним становищем. Представник третьої особи у судовому засіданні позицію позивача підтримав, просив її задовольнити. Позовні вимоги вважав обґрунтованими, оскільки відповідач самоусунулась від виховання дитини, жодної участі у його житті не приймає. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 березня 2016р. серії [NUMBER]. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області від 07 липня 2015 року № 00015554162, батько дитини записаний за вказівкою матері, згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. Згідно медичного висновку № 679 від 07 квітня 2015 року про дитину інваліда віком до 18 років, [PERSON], [INFO] страждає на помірно диференційовану нейробластому (пухлина Вільямса). З 2014 року [PERSON] проживає разом зі своєю сестрою [PERSON], у м. Дніпро, остання забезпечує дитині умови для повноцінного розвитку та лікування. Згідно листа з Дніпропетровської обласної клінічної лікарні Дніпропетровської обласної ради встановлено, що [PERSON] перебувала з 20 жовтня 2015 року по 15 травня 2015 року у вказаному медичному закладі з причин проведення хіміотерапії дитині, [PERSON]. За час перебування у лікарні зауважень щодо нагляду та виховання дитини не було. Відповідно до довідки № 10-160 від 26 липня 2016 року комунального закладу освіти «Середня загальноосвітня щкола №10 ім І.І. Манжури» Дніпропетровської міської ради, за підписом директора Івлєва В.В., встановлено, що [PERSON], [INFO] є учнем 3- го класу, вказаного навчального закладу. Таким чином, судом встановлено, що відповідач вихованням дитини не займається, материнської опіки не проявляє, належних умов лікування не забезпечує, матеріальної допомоги не надає, що свідчить про небажання останньої виконувати свій батьківський обов'язок. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх здібностей, поважати честь та гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 6 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав, суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання свого сина - [PERSON] Згідно висновку Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 05 січня 2017 року вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина, оскільки вона від виконання батьківських обов'язків ухиляється, жодної участі у його житті не приймає, повністю самоусунулась від його виховання. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Враховуючи наведене, та в інтересах майбутнього дитини, суд вважає, за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина - [PERSON], [INFO]. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У силу ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, суд, бере до уваги, що мати у добровільному порядку малолітній дитині допомоги не надає, є працездатною особою, інших утриманців не має, жодних доказів, які б унеможливлювали сплату нею аліментів суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved