overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-05 00:00:00

В вересні 2015 року лікар-психіатр Хмельницького обласного психонев-рологічного диспансеру звернулась до суду з заявою про надання дозволу на примусовий психіатричний огляд [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що останній не спроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, на рівні який забезпечує його життєдіяльність, або може завдати значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану. За амбулаторною допомогою до ХОПНД пацієнт не звертався, від обстеження лікарем-психіатром в домашніх умовах категорично відмовляється та добровільної згоди на огляд не дає, вна-слідок чого постійно представляє небезпеку для оточуючих, у зв'язку з чим не-обхідно провести примусовий психіатричний огляд [PERSON] В судовому засіданні лікар-психіатр заяву підтримала та просила її задоволити. Прокурор не заперечує проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 17 та 27 серпня 2015 року до головно-го лікаря ХОПНД зверталась мати пацієнта [PERSON] з проханням провес-ти психіатричний огляд [PERSON] у звязку з його неадекватною пове-дінкою. Згідно висновку лікаря-психіатра [PERSON], після відвідування [PERSON], який відмовився від добровільного огляду, є підстави вважа-ти, що у останнього тяжкий психічний розлад, внаслідок чого він не спромож-ний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, на рівні який забез-печує його життєдіяльність, або може завдати значної шкоди своєму здоровю у звязку з погіршенням психічного стану. [PERSON] рекомендовано пройти психіатричний огляд для вирішення питання про необхідність лікування. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про психіатричну допомогу" № 1489 від 22 лютого 2000 року, психіатричний огляд проводиться з метою з`ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в на-данні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Психіатричний огляд особи проводиться ліка-рем-психіатром у примусовому порядку за рішенням суду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки обставини викладені в заяві та лікарському висновку да-ють підстави вважати, що [PERSON] може представляти небезпеку для себе та оточуючих. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

В вересні 2015 року позивач звернулася до суду із позовом про визнання відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням квартирою № 82 в будинку № 30 по вулиці Артема в м. Миколаєві. В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 5797 від 20.11.1996 року, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації за № 8966 від 21 листопада1996 року є власником квартири [ADDRESS]. У спірному житловому приміщенні з 31 березня 1999 року зареєстрована відповідач [PERSON], проте, фактично відповідач у даному будинку жодного дня не проживала, не сплачувала комунальні послуги, не підтримувала будинок у належному стані, при цьому перешкод для проживання у квартирі для відповідача позивач не створювала і замки не змінювала. Відповідач за власним бажанням та з власної волі не проживає за місцем своєї реєстрації. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідача такою, що втратила право користування зазначеним житловим приміщенням. В судове засіданні позивач не зявилася, проте надала до суду заяву з проханням слухати справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити, не заперечує розглядати справу у заочному провадженні. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлена про час та місце судового засідання, будь яких заяв від неї не надходило, причина її неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. На підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна № 5797 від 20.11.1996 року, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації за № 8966 від 21 листопада1996 року, позивач [PERSON], є власником квартири [ADDRESS]. Згідно довідки про склад сімї за № 4993 від 01.09.2015 року, виданої КП ДЄЗ Океан в даному житловому приміщенні зареєстровані: позивач [PERSON] з 28.01.2000р., відповідач [PERSON] як наймач з 31.03.1999р., [PERSON] - донька, з 23.12.2003р., [PERSON] онук, з 22.12.2010 р. Відповідач з часу своєї реєстрації у 1999 році в спірному житловому приміщенні не проживає, що підтверджується повідомленням Корабельного РВ ММУ УМВС України в Миколаївській області № 59/14119 від 28.08.2015 року, яке складено за наслідками перевірки звернення про підтвердження факту не проживання відповідача та поясненнями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідач втратила право користування жилим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 23 вересня 2006 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб, від якого в них є неповнолітній син [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належна сім'я в них не створилася через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та обов'язки, відповідач часто зловживає алкоголем, принижує її гідність. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. Тому [PERSON] просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та малолітньої дитини, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу малолітню дитину сторін суд залишає проживати з позивачкою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 28 квітня 1990 року вони з відповідачем уклали шлюб, який було зареєстровано в Горішньовигнанській сільскій раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 2. Від шлюбу у них є повнолітня дитина. За час спільного проживання належна сім'я в них не створилась, між ними часто виникали сварки, скандали та непорозуміння. Подружнім життям вони не живуть 20 років, спільного господарства не мають, проживають окремо. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась. В заяві до суду вказала, що в судове засідання з'явитись не має можливості, оскільки виїжджає за межі України, позов підтримує та просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення відповідача, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-07 00:00:00

В вересні 2015 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 3 серпня 2001 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб у смт Заводське Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 28. Від шлюбу в них є двоє діте: син [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. За час спільного проживання належна сімя в них не створилась. Між ними часто виникали непорозуміння. Більше п'яти років вони проживають окремо і примирення між ними неможливе, так як вона втратила до відповідача довіру та почуття. Фактично їх сім'я розпалася. В позовній заяві позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу віновити їй дошлюбне прізвище "Попович", сина [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею, а сина [PERSON], [INFO], залишити проживати з відповідачем. Позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки та неповнолітніх дітей, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Після розірвання шлюбу суд відновлює позивачці її дошлюбне прізвище, а сина [PERSON], [INFO], залишає проживати з позивачкою, сина [PERSON], [INFO], залишає проживаати з відповідачем.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-19 00:00:00

В вересні 2016 року лікар-психіатр Хмельницького обласного психонев-рологічного диспансеру [PERSON] звернулась до суду з заявою про на-дання примусової амбулаторної психіатричної допомоги [PERSON], [INFO], без її згоди, посилаючись на те, що остання вияв-ляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або може завдати значної шкоди своєму здоровю чи у звязку з погіршенням психічного стану. За амбулаторною допомогою до ХОПНД пацієнт не зверталась, від обстеження лікарем-психіатром в домашніх умовах категорично відмовляється та добровільної згоди на огляд не дає, вна-слідок чого постійно представляє небезпеку для оточуючих, у зв'язку з чим не-обхідно провести примусовий психіатричний огляд [PERSON] В судовому засіданні лікар-психіатр та представник Хмельницького обла-сного психоневрологічного диспансеру заяву підтримали та просять її задоволи-ти. Прокурор в судовому засіданні не заперечує проти задоволення заяви. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 18 квітня 2016 року, 17 червня 2016 року та 23 серпня 2016 року до головного лікаря ХОПНД звертались син та доч-ка [PERSON] та сусіди з проханням провести психіатричний огляд [PERSON] у звязку з її неадекватною поведінкою. Згідно висновку лікаря-психіатра [PERSON] вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в ХОПНД з травня 2016 року та двічі пере-бувала госпіталізована в Хмельницьку обласну психіатричну лікарню №1 з діаг-нозом органічний маніакальний розлад особистості внаслідок перенесеного гострого порушення мозкового кровообігу. У останньої психічний розлад, вна-слідок чого вона може завдати шкоду своєму здоровю та проявляє реальні на-міри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих у звязку з погіршенням психічного стану. [PERSON] рекомендовано пройти психіатричний огляд для вирішення питання про необхідність лікування. Відповідно до ст. 12 Закону України "Про психіатричну допомогу" № 1489 від 22 лютого 2000 року, амбулаторна психіатрична допомога може на-даватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона за-вдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатри-чна допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного предста-вника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням су-ду. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що заява підлягає за-доволенню, оскільки обставини викладені в заяві та лікарському висновку дають підстави вважати, що [PERSON] може представляти небезпеку для себе та оточуючих. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

В вересні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом до [PERSON], просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку на утримання сина [PERSON], [INFO]. На підтвердження своїх позовних вимог вказала, що з відповідачем по справі перебувала у фактичних шлюбних відносинах з кінця травня 2010 року. Від сумісного проживання вони мають дитину сина [PERSON], який на сьогоднішній день мешкає з нею. З червня 2016 року шлюбні відносини припинено. Відповідач добровільно матеріальну допомогу на дитину не надає. В даний час позивачка у великій матеріальній скруті, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення коштів на утримання неповнолітньої дитини. Представник позивачки підтримала свої позовні вимоги, просила розглядати справу за її відсутності, про що подала заяву. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи був повідомлений належним чином, причина неявки суду не відома. Суд вважає можливим справу розглянути заочно. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що з травня 2010 року позивач та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах. Від сумісного життя сторони мають сина: [PERSON], [INFO], матірю дитини є позивачка [PERSON], батьком відповідач [PERSON]. Дитина проживає з матірю, яка не має можливості утримувати її самостійно, коштів на утримання дитини не вистачає, дитина потребує матеріальної допомоги. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей, які потребують допомоги. Відповідно до ст.183 СК України розмір аліментів на утримання дітей може бути встановлений у твердій грошовій сумі або в долі від заробітку. Оскільки дитина, що потребує матеріальної допомоги, проживає з матірю, відповідач зобов'язаний виплачувати на утримання дитини аліменти. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року " Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів"\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір 551 грн. 20 коп. Згідно ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України зазначене рішення суду підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-02 00:00:00

В вересні 2017 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2011 року. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сумісне проживання подружжя не склалося через несумісність характерів та не розуміння один одного. З липня 2017 року між подружжям припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти які вони не бажають. Спроб для примирення і збереження сім'ї не приймають. Вказуючи на викладені обставини просила позов задовольнити. В судове засідання позивач надала заяву з проханням розглянути справу без її участі, позов підтримала повністю. Від відповідача надійшла телефонограма з проханням справу заслухати у його відсутність, проти позову не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Враховуючи неявку сторін, суд приймає рішення за наявними у справі доказами, без фіксування судового засідання технічним засобом з підстав визначених ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити з наступних підстав. Частиною 1 ст.24 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 28 травня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Барвінківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис №25, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). З наданих суду доказів убачається, що сім'я сторін через несумісність характерів та не розуміння один одного розпалася остаточно і зберегти її неможливо. За таких обставин шлюб має бути розірвано. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що після розірвання шлюбу позивачу, згідно її заяви, залишити прізвище "[PERSON]". На підставі викладеного,

Outcome: approved