Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

В квітні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом відшкодування моральної шкоди завданої незаконними рішеннями Києво-Святошинської районної державної адміністрації в Київській області внаслідок яких малолітня дитина була повністю позбавлена законного права на житло. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що від шлюбу з [PERSON] (матір`ю дитини) має спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що мати дитини звернулась до Києво-Святошинської РДА з проханням надати дозвіл на відчуження майна (будинку) в якому має законне право проживати малолітня дитина - [PERSON] . Позивач зазначає, що 08.10.2019 року комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинської РДА провела засідання де: не дослідила факт наявності в матері [PERSON] дитини [PERSON] іншого житла, де б мала законне право жити дитина. Дала висновок, де не зазначено, в якому житлі буде мати законне право проживати дитина та 21.10.2019 року в.о. голови Києво-Святошинської адміністрації - Кошик А.Л. надав дозвіл на відчуження будинку, де має законне право жити дитина [PERSON] без надання дитині законного права на інше житло. Позивач зазначає, що 15.11.2019 року через договір дарування будинок та земельна ділянка були подаровані [PERSON] , яка є бабусею дитини. Позивач зазначає, що на даний час малолітня дитина [PERSON] на даний час повністю позбавлена законного права на житло. Враховуючи вищевикладене, просить суд, стягнути на його користь моральну шкоду у розмірі 1 080 000,00 грн. завдану незаконним рішенням про дозвіл на відчуження житла малолітньої дитини, з боку посадових осіб Києво-Святошинської РДА. 26.04.2021 року ухвалою суду відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження (а.с. 19). Згідно ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України, при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями ст. 174 ЦПК України, визначено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. Відповідно до ст. ст. 174, 178 ЦПК України, відповідачі не скористались своїм правом та не направили до суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти неї. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідачі отримала лист суду 27.05.2021 року (а.с. 23, 24). Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням п. 3, п. 4 ч. 1 ст. 280 ЦПК України. Враховується судом і рішення Конституційного Суду України від 13.12.2011 року №17-рп/2011 згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене йому належним чином. Враховуючи наведене, суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу чиїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 21.12.2007 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб (а.с. 6). Судом встановлено, що у [PERSON] та [PERSON] народилась дитина - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Судом встановлено, що згідно довідки №306 про реєстрацію місця проживання, [PERSON] , зареєстрован за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Судом встановлено, що згідно витягу з протоколу №19 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 08.10.2019 року, рекомендовано органу опіки та піклування надати дозвіл гр. [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] на укладення договорів дарування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1410 га, кадастровий номер 3222481201:01:005:0002 за адресою: [ADDRESS] , при цьому житлові права малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не буде порушено (а.с. 9-10). Судом встановлено, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області №820 від 21.10.2019 року надано дозвіл [PERSON] на укладення договорів дарування домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) площею 0,1410 га, кадастровий номер 3222481201:01:005:0002 за адресою: [ADDRESS] , при цьому житлові права малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , не буде порушено (а.с. 11). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 15.11.2019 року укладено договір дарування житлового будинку за адресою [ADDRESS] (а.с. 12). Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 15.11.2019 року укладено договір дарування земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 3222481201:01:005:0002 (а.с. 13). Аналіз положень Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», Сімейного кодексу України та Закону України «Про охорону дитинства», дає можливість стверджувати, що законодавчі акти вимагають здійснення контролю за збереженням житлових та майнових прав дітей саме на етапі вчинення правочинів з нерухомим майном, право власності на яке або право користування яким мають діти, шляхом надання органами опіки та піклування згоди на вчинення зазначених правочинів. Відповідно до статті 177 Сімейного Кодексу України батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов`язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Дозвіл органу опіки та піклування на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається в разі гарантування збереження її права на житло. Законодавство України не містить порядку надання органами опіки та піклування згоди на здійснення правочинів щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають діти, та переліку документів, за умови подання яких органами опіки та піклування надається така згода. Пункт 6.1 Правил опіки та піклування, затверджених спільним наказом Державного комітету України у справах сім`ї та молоді, Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 17 червня 1999 року за № 387/3680, визначає лише, що органи опіки та піклування вирішують питання щодо збереження за неповнолітніми житла. Таким чином, батьки управляють майном, майновими правами які належать дитині, з обов`язковим врахуванням потреб та інтересів дитини зокрема, з додержанням відповідних правил про опіку і піклування (з дозволу органу опіки і піклування), а тому, необхідність отримання батьками дозволу органів опіки і піклування на укладення щодо майна, майнових прав які належать дитині, договорів, що підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, дозволить посилити захист майнових прав дітей. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Отже, як встановлено судом, позивачем не надано доказів, що відчуження майна здійснювалось із порушенням норм чинного законодавства, також позивачем не надано доказів того, що спірне рішення Києво-Святошинської РДА у встановленому законом порядку визнано незаконним або скасовано, та не надано доказів, що у нього, як у батька дитини, відсутнє житло в якому може проживати дитина. Враховуючи вищевикладене, позивачем у відповідності до ст. 81 ЦПК України не надано до суду доказів, на підтвердження заявлених позовних вимог. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved