Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON], [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг Розумницької сільської ради за 1986 - 1990, 1991 -1995 роки та довідки Розумницької сільської ради, житловий будинок № 45 по вулиці Польова в селі Розумниця Ставищенського району Київської області, 1950 року побудови належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні голова двору [PERSON], його дружина [PERSON], їх діти [PERSON], [PERSON] та внучка [PERSON], які набули право власності на майно двору в рівних частках, кожен на 1/5 його частину. 11 липня 1993 року помер [PERSON], спадщину після смерті останнього прийняли дружина померлого [PERSON], його діти [PERSON] та [PERSON], які вступили у володіння та управління спадковим майном 27 квітня 2011 року померла [PERSON], спадщину після смерті якої прийняла [PERSON]. Оформити свої права на спадщину в нотаріальній конторі вони (позивачі) позбавлені можливості через відсутність правовстановлюючого документа. Житловий будинок загальною площею 84,4 м2 житловою площею 43,2 м2 вартістю 96390 гривень. На земельній ділянці розташовані: житловий будинок «А-1», погріб з шийкою «В/пг», прибудова «а», сарай «Б-1», земельна ділянка не приватизована. Позивачі просять визнати: - за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті матері на 4/15 частин вказаного житлового будинку та право власності на 1/5 частину житлового будинку, а всього на 7/15 частин житлового будинку, - за [PERSON] та за [PERSON], за кожним, право власності на 1/5 частину житлового будинку як частку в майні колгоспного двору та право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/15 частину житлового будинку, а всього на 4/15 частин житлового будинку. В судове засідання позивачі не прибули, до суду подали заяви, в яких позовні вимоги підтримують в повному обсязі, справу просять слухати без їх участі (а.с. 41, 42). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув, до суду подав заяву, відповідно до якої сільська рада позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у відсутність представника сільської ради (а.с. 40). Суд, розглянувши матеріали справи, перевіривши заяву відповідача [PERSON] сільської ради про визнання позовних вимог та письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до виписок із погосподарських книг [PERSON] сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки та довідки [PERSON] сільської ради житловий будинок, 1973 року побудови, по вулиці Польова, 45 в селі Розкішна Ставищенського району Київської області належав до майна колгоспного двору. На час припинення колгоспного двору (станом на 15 квітня 1991 року) в ньому проживали та відповідно до ч. 1 ст. 120, ст. 123 ЦК України (1963 р.) не втратили права на частку в його майні голова двору [PERSON], його дружина [PERSON], їх діти [PERSON], [PERSON] та внучка [PERSON], які набули право власності на майно двору в рівних частках, кожен на 1/5 його частину (а.с. 12-13, 22). З матеріалів справи (а. с. 20, 24, 51) встановлено, що 11 липня 1993 року помер [PERSON]. Спадщину після його смерті за законом прийняли відповідно до ст. ст. 529, 549 ч. 1 п. 1 ЦК України (1963 р.) шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном спадкоємці першої черги дружина померлого [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON]. З матеріалів спадкової справи (а. с. 53-65) встановлено, що 27 квітня 2011 року померла [PERSON], спадщину після смерті якої за законом прийняла відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1269 ч. 1, 1270 ч. 1 ЦК України, [PERSON] (після розірвання шлюбу [PERSON] (а.с. 69)), подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини в шестимісячний строк є (а.с. 54). [PERSON] сільська рада свідоцтва про право власності на вказаний житловий будинок не видавала (а. с. 25), право власності на даний будинок в КП КОР Південне БТІ станом на 01.01.2013 р. не зареєстроване (а. с. 21) та державна реєстрація права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстрі прав власності на нерухоме майно на вищевказаний спірний житловий будинок не проводилась (а.с. 71). З копії технічного паспорту на будинок (а. с. 26-28) встановлено, що загальна площа вказаного житлового будинку 84,4 м2, житлова площа 43,2 м2, вартість 96390 гривень. Будинок розташований на земельній ділянці, яка не приватизована (а. с. 23). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЦК України (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Згідно п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - [PERSON] № 1952-IV) право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З урахуванням положень ч. 1 ст.15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідно до ст. 120, 123 ЦК УРСР (1963) [PERSON], його дружина [PERSON], їх діти [PERSON], [PERSON] та внучка [PERSON], як члени колгоспного двору набули право власності, кожен, на 1/5 частину вищевказаного житлового будинку; після смерті 11.07.1993 року [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом набули дружина померлого [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON], кожен на 1/3 частини спадкового майна - 1/15 частини житлового будинку (1/3 від 1/5), а всього вказані особи набули право власності на даний будинок на 4/15, кожен. Після смерті [PERSON] її дочка [PERSON] набула право власності в порядку спадкування за законом на 4/15 частин даного житлового будинку. Оскільки, як зазначено вище, [PERSON], крім того, набула право власності на 1/5 частину будинку, як член колгоспного двору, - всього вона набула право власності на 7/15 частин будинку (4/15+1/5). Оскільки відповідач [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved