Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що 16 серпня 2013 року зареєстрували шлюб з відповідачем [PERSON]. Шлюб зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції за актовим записом №230. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина перебуває на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що ставить її у скрутне становище. Дитина часто хворіє, що потребує додаткових витрат на її лікування та розвиток, проте всі витрати покладені на неї. Звернулася до суду за захистом прав дитини. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю, мотивуючи тим, що хоча шлюб між нею та відповідачем не розірвано, але прийняла рішення звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів, оскільки дитина перебуває на її утриманні. Відповідач допомоги на утримання дитини не надає. Вона змушена самостійно утримувати дитину. Просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини, згідно чинного законодавства, для дитини відповідного віку та судові витрати. Відповідач позов визнав повністю. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивачки підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно до свідоцтва про шлюб Серії 1-СР №099017 шлюб між сторонами не розірваний (а.с.4). Відповідно до свідоцтва про народження Серії І-СР №206056, позивачка і відповідач є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.5). Згідно довідки виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 03 листопада 2015 року за №6393 малолітній [PERSON] перебуває на утриманні позивачки (а.с.6). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги встановлені обставини у відношенні малолітньої дитини [PERSON], про стан здоров»я, її дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, що він не працюючий, перебуває на обліку у Городищенському районному центрі зайнятості, звільнився з місць позбавлення волі, але перебуває в пошуках роботи, не має інших утриманців, має незадовільний стан здоров»я, і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, як такого, що має можливість сплачувати аліменти. У задоволенні позовних вимог позивачки про стягнення з відповідача судових витрат, суд, вважає за необхідне відмовити, у зв»язку з тим, що вони не обгрунтовані та не підтверджені доказами, як то визначено ст.88 ЦПК України. Позов підтверджується: копією паспорта [PERSON], копією свідоцтва про шлюб Серії 1-СР №099017, копією свідоцтва про народження [PERSON] Серії І-СР №206056, довідкою виконавчого комітету Городищенської міської ради Черкаської області від 03 листопада 2015 року за №6393. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved