Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом та з урахуванням зменшених позовних вимог (а.с.20) просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 1000 грн. щомісяця на кожну дитину. Вимоги позову обгрунтовує тим, що відповідач проживає окремо, офіційно не працює, у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає, і весь тягар по матеріальному забезпеченні дітей ліг на неї. Позивач у судовому засіданні підтримала вимоги у зменшеному вигляді з підстав, викладених у позовній заяві, додатково вказала, що діти не хворіють та не перебувають на обліку в лікарні. Відповідач позовні вимоги в уточненій редакції визнав, подавши відповідну заяву (а.с.21) та вказав, що він, виходячи з свого матеріального становища, спроможний сплачувати аліменти в розмірі по 1000грн. на кожну дитину. У відповідності до п.11 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009року "Про судове рішення у цивільній справі" за змістом ч.4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Оглянувши заяву відповідача про визнання позовних вимог у зменшеному розмірі, вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги про стягнення аліментів в розмірі по 1000грн. на кожну дитину є обґрунтованими, доведені позивачем, відповідають матеріальному закону, визнані відповідачем і це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Так, згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Такий принцип рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини ґрунтується на нормах Конституції України, які проголошують, що усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах (ст. 21), громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками (ст. 24). Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема статтею 180 СК України на батьків покладено обов'язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття. Згідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Отже, обов'язок батьків з утримання своїх дітей виникає незалежно від факту реєстрації шлюбу, наявності між ними фактичних шлюбних відносин або спільного проживання. Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним. Відповідно до роз'яснень, що надані у п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що відповідач є батьком малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], які народилися за час перебування сторін у шлюбі (а.с.5-7). На даний час стосунки між сторонами погіршилися і вони проживають окремо, а діти проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні (а.с 8-12). Таким чином, виходячи з аналізу перелічених норм закону, враховуючи обставини та матеріали справи, суд приходить до висновку, що не зважаючи на те, що шлюб між сторонами не розірваний, в наявний час вони проживають окремо один від одного, відповідач, будучи батьком малолітніх дітей, проживаючи окремо, зобов'язаний утримувати своїх малолітніх дітей, які проживають з матір'ю до досягнення ними повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в долі від доходу його матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів у твердій грошовій сумі визначається судом за заявою платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону (ст.184 СК України). Оскільки відповідач немає стабільного доходу, то суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів, які він повинен виплачувати на користь позивача на утримання дітей до їх повноліття у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначенні аліментів суд враховує те, що відповідач, будучи фізично здоровою особою працездатного віку, немає постійного заробітку та інших осіб, яких би мав утримувати у відповідності до закону і саме він, як батько своїх дітей, може і повинен знаходити діяльність, яка б дозволила йому забезпечити належний рівень їх існування, які мають право на утримання за його рахунок. А, відповідно, він повинен, і має можливість докладати всіх зусиль для надання повноцінного утримання своїм дітям, які в силу свого віку не можуть забезпечити себе усім необхідним. Встановлено, що діти є здоровими та не перебувають на обліку в медичному закладі. З урахуванням встановлених в судовому засіданні фактів та обставин справи, суд погоджується з доводами сторін, що з відповідача на користь позивача щомісячно на утримання малолітніх дітей до їх повноліття підлягають стягненню аліменти в розмірі 1000 грн., як про ти цього не заперечував сам відповідач. Позивач звернулася до суду з вимогами\~29.09.2017року, а тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і до досягнення дітьми\~повноліття. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави. Окрім того, позивач просила стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 640 грн., однак не нанадала доказів таких витрат, а тому в задоволенні вказаних вимог слід відмовити, а відтак, позов підягає частковому задоволенню. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. На підставі наведеного, ст.180-184 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved