Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, що стягуються на утримання чотирьох неповнолітніх дітей за рішенням Богородчанського районного суду від 23.12.2013 року. Заявлені вимоги позивачка в судовому засіданні мотивувала тим, що за вказаним рішенням Богородчанського районного суду на відповідача покладено обовязок сплачувати аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO],[PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] у частці від заробітку у розмірі ? частини від усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач фактично сплачує на утримання чотирьох дітей протягом останнього часу всього 1479 грн., що є мізерною сумою. Розмір аліментів, який був визначений у 2013 році відповідно до існуючого на той час закону, не забезпечує елементарних потреб дітей. Діти ростуть, їх утримання тягне за собою значні витрати. Молодші діти часто хворіють. Відповідач добровільно сплачувати більшу суму аліментів, або взяти на себе додаткові витрати не бажає. Розмір її заробітків складає орієнтовно 6 тис. грн., крім заробітку вчителя іннших доходів немає, а тому попри намагання не може самостійно забезпечити потреби дітей. Разом з тим, утримання дітей є обовязком відповідача. На її думку він приховує дійсний розмір своїх доходів. Крім заробітної плати, яка виплачується офіційно за місцем основної роботи, відповідач отримує доходи від здійснення діяльності по заготівлі лісу. Будучи працівником лісогосподарського підприємства, і, маючи у власності трактор та інші механізми, він надає послуги підприємствам, які заготовляють лісопродукцію, за що отримує заробіток без відображення його у бухгалтерському обліку. Крім того, він надає за плату послуги жителям села Нивочин по довозу води. Тому вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у більшій сумі. Просила постановити рішення яким привести у відповідність до діючого закону розмір аліментів і стягувати на її користь аліменти у розмірі ? частки від усіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісячно. Відповідач у судове засідання не зявився, клопотав про розгляд справи у його відсутності. Подав письмовий відзив у якому заявлені позивачкою вимоги заперечив. Вказав, що будучи лісником Посіцько-Нивочинського лісництва ПП СЛМНДПЗГ «Чорний ліс» отримує мінімальну заробітну плату, з якої бухгалтерія відраховує ? його заробітку на сплату аліментів. Звернув увагу суду на те, що ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 50%. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позивачкою вимоги слід задовольнити. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 23 грудня 2013 року з відповідача постановлено стягувати аліменти в користь позивачки на утримання чотирьох дітей у розмірі ? частки від всіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. У відповідності до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення стану здоровя когось із них. Позивачка є матірю з якою проживають діти, а тому має право ініціювати питання зміни розміру чи способу стягнення аліментів та просити суд визначити аліменти у розмірі необхідному для утримання дітей. Відповідно до вимог сімейного законодавства, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. (ст. 182 СК України). Виходячи з досліджених судом доказів, враховуючи законодавчо встановлені величини прожиткового мінімуму та мінімального розміру аліментів, рівень матеріального забезпечення позивача та відповідача, зважаючи на пояснення позивачки щодо витрат, які вона несе на утримання дітей, беручи до уваги їх потреби повязані з навчанням, розвитком, забезпеченням необхідних умов проживання, а також беручи до уваги можливості відповідача, який є особою працездатного віку, інших утриманців не має, здатний докладати необхідних зусиль для того аби розмір його заробітків відповідав мінімальним життєвим потребам, суд вважає, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача слід привести у відповідність до діючого законодавства і визначити, що стягненню підлягає не менше 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~вікущомісячно на кожну дитину. Посилання відповідача на те, що визначення аліментів на рівні 50% прожиткового мінімуму для дітей призведе до перевищення ? частки його заробітку, а це суперечитиме ст.70 Закону України "Про виконавче провадження", є безпідставним, таким що грунтується на хибному тлумаченні законодавчої норми. Дійсно, із заробітної\~плати боржника\~може бути\~утримано за\~виконавчими документамипри стягненні аліментів та інших періодичних платежів не більше 50 % заробітку. Однак вказана норма не є підставою для обмеження розміру аліментів, які визначаються судом. Сягнення аліментів понад ? частину заробітку за основним місцем роботи забезпечується виконавцем шляхом вчинення інших необхідних виконавчих дій, в тому числі за рахунок стягнення з інших доходів чи майна боржника. На підставі наведеного, ст.ст. 181-184, 192 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved