Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

Заявник 30.11.2017 звернувся до Деснянського районного суду м.Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме той факт, що [PERSON] був залучений до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи в період з 03 травня по 31 травня 1986 року. Свої вимоги заявник мотивує тим, що він під час аварії на Чорнобильській АЕС працював в Прип'ятському монтажному управлінні «Південенергомонтаж», є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи 1 категорії, та учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Зазначає, що в період з 03 травня по 31 травня 1986 року він був залучений до складу формувань Цивільної оборони та виконував роботи по ліквідації наслідків аварії на четвертому енергоблоці, та в умовах жорстокого іонізуючого випромінювання та радіаційного забруднення отримав інвалідність другої групи. Згідно п.9 ст.7 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» заявник має право на отримання посвідчення «інвалід війни», через недостатність поданих документів на підтвердження факту залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони [PERSON]змушений звертатись до суду із вказаною заявою. Ухвалою судді Деснянського районного суду м.Києва від 06.12.2017 відкрито окреме провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу між суддями даної судової справи від 19.01.2018, справу передано для розгляду судді Зотько Т.А. В судовому засіданні заявник та його представник - [PERSON] заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, просили суд про їх задоволення, пославшись на обставини викладені у заяві. Представник заінтересованої особи - Управління праці та соціального захисту населення - в судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про поважність причин неявки суду не повідомив. Представник заінтересованої особи - Департаменту з питань цивільного захисту та ліквідації Чорнобильської катастрофи у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Крім того, від останнього надійшли письмові пояснення щодо обставин справи, згідно яких представник акцентував увагу суду на тому, що відповідно до вимог діючого законодавства видача посвідчень інваліда війни видається на підставі довідки медико-соціальної експертизи комісії про групу та причину інвалідності, а також просив суд здійснювати розгляд заяви у його відсутність. За таких обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи у відсутність представників заінтересованих осіб, за наявних у справі матеріалів. Заслухавши вступне слово заявника та його представника - [PERSON], вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], уродженець с.Кітад Шахрисябзького району Кашкадарьінської області Узбекської РСР, є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році за категорією 1, відповідно до копії посвідчення серії [NUMBER] та вкладки до нього за [NUMBER] (а.с.10). Згідно копії довідки МСЕК серії МСЕ-ЧНВ №4876558 є інвалідом другої групи довічно, яким став внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи (а.с.12). Відповідно до Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" особи, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи, віднесені до інвалідів війни. Вищезгаданими законами, так само як і іншими законодавчими та нормативно-правовими актами України, будь-яких інших уточнень, конкретизації або встановлення обмежень не здійснювалось. Тобто, відповідно до їх змісту, для отримання зазначеного статусу необхідно дотримання таких умов: наявність інвалідності, отриманої внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи та підтвердження факту участі в ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи у складі формувань Цивільної оборони. Як вбачається із записів внесених до трудової книжки заявника, останній в період з 22.01.1985 по 30.11.1988 працював виконробом в Прип'ятському монтажному управлінні «Південенергомонтаж» у м.Чорнобиль (а.с.5-6). З копії довідки №351 від 18.09.1992 вбачається, що [PERSON] в період з 03.05.1986 по 31.05.1986 отримував підвищену заробітну плату за виконувану роботу в м.Чорнобилі-промплощадка та в м.Прип'ять - ЧАЕС IV-енергоблок (а.с.9). Відповідно до вимог чинних на момент аварії на Чорнобильській АЕС нормативно-правових актів з питань Цивільної оборони, в першу чергу - Положення про Цивільну оборону СРСР, затверджене постановою ЦК КПРС і Ради Міністрів СРСР №1111 - 1976 року; наказу заступника Міністра оборони СРСР - начальника ЦО СРСР №90 від 06.06.1975 року (Положення про невоєнізовані формування ЦО і норми оснащення (табелювання) їх матеріально-технічними засобами) та №92 від 29.06.1976 року (Настанова про організацію та ведення Цивільної оборони в районі (сільському на сільськогосподарському об'єкті народного господарства), Розпорядження ЦО СРСР від 26.04.1986 року, начальника ЦО УРСР від 28.04.1986 року, начальника ЦО Київської області - голови Київської обласної Ради народних депутатів трудящих за 1986 рік (№01 від 29.04.1986 року, №02 від 30.04.1986 року, №16 від 04.05.1986 року, №52 від 19.05.1986 року та ін.), Цивільна оборона організовувалась за територіально-виробничим принципом в усіх населених пунктів та на всіх об'єктах народного господарства, а до складу її невоєнізованих формувань зараховувались в обов'язковому порядку громадяни СРСР, в тому числі - чоловіки у віці від 16 до 60 років, за винятком інвалідів та осіб, що мали мобілізаційні приписи та жінки від 16 до 55 років за винятком вагітних жінок та жінок, які мають малолітніх дітей. Відповідно до інформаційної довідки від 18.10.2017 за №011-14/1642 Департаментом з питань цивільного захисту та ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи зазначено, що формування Цивільної оборони, в тому числі і невоєнізовані, створювались саме з метою виконання робіт по ліквідації наслідків аварій, катастроф і стихійних лих. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони (а.с.11). Крім того, згідно Положення про невоєнізовані формування Цивільної оборони і норми оснащення (табелювання) їх матеріального-технічними засобами, введеного в дію наказом начальника Цивільної оборони СРСР «в состав сформированный зачисляются в обязательном порядке граждане СССР мужчины в возрасте от 16 до 60 лет и женщины от 16 до 55 лет….Невоенизированные формирования гражданской обороны, которые могут использоваться в мирное время для борьбы с массовыми лесными пожарами, ликвидацией последствий стихийных бедствий, крупных аварий и катастроф, комплектуются личным составом путем привлечения в эти формирования в обязательном порядке рабочих, служащих и колхозников..». Згідно з ст. 10 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», учасниками ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС вважаються громадяни, які безпосередньо брали участь у будь-яких роботах, пов'язаних з усуненням самої аварії, її наслідків у зоні відчуження у 1986-1987 роках незалежно від кількості робочих днів, а у 1988-1990 роках - не менше 30 календарних днів, у тому числі проведенні евакуації людей і майна з цієї зони, а також тимчасово направлені або відряджені у зазначені строки для виконання робіт у зоні відчуження, включаючи військовослужбовців, працівники державних, громадських, інших підприємств, установ і організацій незалежно від їх відомчої підпорядкованості, а також ті, хто працював не менше 14 календарних днів у 1986 році на діючих пунктах санітарної обробки населення і дезактивації техніки або їх будівництві. Громадяни, які виконували роботи по ліквідації Чорнобильської катастрофи (аварії на Чорнобильській АЕС та її наслідків) залучались до виконання цих робіт саме у складі формувань Цивільної оборони. Згідно з п.9 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до інвалідів війни належать інваліди, залучені до складу формувань Цивільної оборони, які стали інвалідами внаслідок захворювань, пов'язаних з ліквідацією наслідків Чорнобильської катастрофи. Як було зазначено заявником та його представником [PERSON] у судовому засіданні встановлення факту залучення заявника до складу формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у період з 03 травня по 31 травня 1986 року, необхідне заявнику для отримання посвідчення «Інвалід війни». Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, всебічно, повно і об'єктивно з'ясувавши обставини справи, з метою сприяння у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод та інтересів особи, суд дійшов висновку, що заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню, доведеність факту роботи заявника в складі формувань Цивільної оборони під час ліквідації наслідків Чорнобильської катастрофи 26.04.1986 знайшло своє місце під час розгляду справи судом. Обставин, які б давали підстави сумніватись у такому висновку - судом не встановлені. На підставі викладеного та

Outcome: approved