Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-03 00:00:00

[PERSON], інтереси якої за дорученням представляють [PERSON] та [PERSON], звернулася в суд з позовом до [PERSON] та Ланчинської селищної ради про визнання незаконними рішень селищної ради від 08.12.2006 року та визнання недійсними Державних актів на право власності на земельну ділянку. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві приватної власності належить ? частка домоволодіння [ADDRESS], а відповідачу по справі [PERSON], яка є її сестрою, на праві приватної власності належить інша ? частка даного домоволодіння. Спірне домоволодіння складається із житлового будинку загальною площею 155,4кв.м., житловою площею 139,82кв.м.; літньої кухні площею 18,3кв.м.; стайні площею 18,6кв.м., вбиральні площею1,0 кв.м.; криниці, огорожі; огорожі та воріт. Домоволодіння в натурі між ними не розділено і належить їм обом на праві спільної часткової власності та між ними визначений фактичний порядок користування зазначеним домоволодінням. Рішенням Ланчинської селищної ради Надвірнянського району Івано-Франківської області від 08.12.2006 року за №172-3\\2006 затверджено уточнені дані матеріали інвентаризації земельних ділянок, які розташовані в [ADDRESS] і передано їй у власність земельні ділянки: [NUMBER] площею 0,15га (кадастровий номер [NUMBER]) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та [NUMBER] площею 0,0149га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства. На підставі даного рішення їй видано Державні акти на право власності на вказані земельні ділянки. Окрім того, рішенням Ланчинської селищної ради Надвірнянського району від 08.12.2006 року за №171-3\\2006 затверджено уточнені дані матеріали інвентаризації земельних ділянок [PERSON], які розташовані в [ADDRESS] і передано їй у власність земельні ділянки: [NUMBER] площею 0,15га (кадастровий номер [NUMBER]) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та [NUMBER] площею 0,0149га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. На підставі даного рішення [PERSON] також видано Державні акти на право власності на ці земельні ділянки. При цьому, частина будинку, в якій вона (позивач) фактично проживає, опинилася на земельній ділянці відповідача [PERSON], а частина будинку [PERSON] знаходиться на її земельній ділянці. На даний час виникла необхідність провести реальний розподіл домоволодіння в натурі, але це неможливо зробити через те, що земельні ділянки знаходяться у приватній власності кожного із співвласників домоволодіння, яке перебуває у спільній частковій власності. В зв'язку з чим вона змушена звернутися в суд з даним позовом. В судовому засіданні представники позивача заявлені позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав, наведених в позовній заяві, суду пояснили, що між [PERSON] та [PERSON] встановлений фактичний порядок користування домоволодінням по [ADDRESS], однак наявність державних актів на право власності на земельні ділянки, призначені для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства перешкоджає реалізації права позивача на надання їй у володіння та користування належної їй на праві приватної власності ? частки даного домоволодіння. В зв'язку з необхідністю укладення договору довічного утримання, так як позивач одинока жінка і потребує стороннього догляду та допомоги, вона звернулася до нотаріуса і тільки тоді їй стало відомо, що вона не може укласти такий договір без реального розподілу домоволодіння в натурі, яке знаходиться у спільній частковій власності, а реальний розподіл домоволодіння неможливо провести, так як земельна ділянка, на якій розташовано домоволодіння, знаходиться не у спільній частковій власності, у в особистій власності кожного із співвласників, і при цьому частина житлового будинку, в якій позивачка проживає все своє життя, знаходиться на земельній ділянці відповідача [PERSON] Тому просять позов задоволити в повному об'ємі, визнати: 1) незаконним рішення Ланчинської селищної ради від 08.12.2006 року за №171-3\\2006 «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано [PERSON] у власність земельні ділянки: [NUMBER] площею 0,15га (кадастровий номер [NUMBER]) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та [NUMBER] площею 0,0149га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS].; 2) визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1500га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], який виданий [PERSON] і зареєстрований 14.11.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010630700122; 3) визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0149га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], який виданий [PERSON] і зареєстрований 14.11.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010630700123; 4) визнати незаконним рішення Ланчинської селищної ради від 08.12.2006 року за №172-3\\2006 «Про передачу земельної ділянки у власність», яким передано [PERSON] у власність земельні ділянки: [NUMBER] площею 0,15га (кадастровий номер [NUMBER]) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та [NUMBER] площею 0,0149га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]; 5) визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1500га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], який виданий [PERSON] і зареєстрований 14.11.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010630700120; 6) визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0149га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], який виданий [PERSON] і зареєстрований 14.11.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010630700121, а також стягнути з відповідача в користь позивача всі судові витрати по справі. Представники відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнали, суду пояснили, що дійсно сторони по справі є рідними сестрами і їм на праві спільної часткової власності належить домоволодіння по [ADDRESS]. Реально домоволодіння між сторонами не розділено і яка саме конкретно частина домоволодіння належить конкретні стороні - не визначено. Разом з тим, в 2006 році за спільною згодою сторони звернулися в Ланчинську селищу раду з приводу приватизації земельної ділянки, яка закріплена за спірним домоволодінням. Рішеннями селищної ради від 08.12.2006 року сторонам надано дозвіл на передачу їм у власність земельних ділянок, які знаходяться в [ADDRESS] і якими сторони фактично користувалися. Передачі земельних ділянок у власність передувала виготовлення технічної документації із землеустрою і при цьому сторони безпосередньо вказали, яку саме частину земельної ділянки вони бажають приватизувати. Більше 8 років позивачка користувалася і надалі користується тією частиною земельної ділянки, якою користувалася до цього і яка ж і передана їй у власність, жодних прав при цьому її не порушуючи. Тому просять в позові відмовити. Представник Ланчинської селищної ради Надвірнянського району в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить справу розглянути в їх відсутність, про задоволення позову заперечує. Суд вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачу по справі [PERSON] на праві приватної власності належить ? частка домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим Ланчинською селищною радою Надвірнянського району Івано-Франківської області 23.02.2005 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.02.2005 року (а.с.11-12). Також встановлено, що відповідачу по справі [PERSON] на праві приватної власності належить ? частка домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданим Ланчинською селищною радою Надвірнянського району Івано-Франківської області 23.02.2005 року, та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.02.2005 року. Згідно технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок домоволодіння по [ADDRESS] складається із: житлового будинку, зазначеного літерою «А» загальною площею 155,4кв.м., житловою площею 139,82кв.м.; літньої кухні, зазначеної літерою «В», площею 18,3кв.м.; стайні, зазначеної літерою «Г», площею 18,6кв.м., вбиральні, зазначеної літерою «У», площею1,0 кв.м.; криниці під №1, огорожі під №2 площею 39,0 кв.м.; огорожі під №4 площею 39,5 кв.м.; воріт під №5, площею 6,2 кв.м. Відповідно до ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку чи право постійного користування земельною ділянкою, за змістом ст. 126 Земельного кодексу України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) є державний акт. Рішенням Ланчинської селищної ради Надвірнянського району від 08.12.2006 року №172-3\\2006 затверджено уточнені дані матеріали інвентаризації земельних ділянок [PERSON], які розташовані в [ADDRESS] і передано їй у власність дві земельні ділянки: [NUMBER] площею 0,15га (кадастровий номер [NUMBER]) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та [NUMBER] площею 0,0149га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]. На підставі даного рішення Ланчинської селищної ради Надвірнянського району [PERSON] видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1500га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], який зареєстровано 14.11.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010630700120; та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,0149га для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS], який зареєстровано 14.11.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010630700121 (а.с.18-19). Згідно рішення Ланчинської селищної ради Надвірнянського району від 08.12.2006 року за №171-3\\2006 затверджено уточнені дані матеріали інвентаризації земельних ділянок [PERSON], які розташовані в [ADDRESS] і передано їй у власність дві земельні ділянки: [NUMBER] площею 0,15га (кадастровий номер [NUMBER]) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та [NUMBER] площею 0,0149га (кадастровий номер [NUMBER]) для ведення особистого селянського господарства по [ADDRESS]; та Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1500га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS], який зареєстровано 14.11.2007 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010630700122 та за №010630700123. Відповідно до ч. 1 ст. 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 цієї статті). Відповідно до ч. 1 ст. 81 цього Кодексу громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема: · безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності (п. «б»); · приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування (п. «в»). Відповідно до ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України (у редакції, яка діяла на час виникнення спірних відносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Згідно п. «а» і «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: · розпорядження землями територіальних громад; · передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Порядок безоплатної передачі земельних ділянок у власність громадян визначений статтею 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних відносин). Відповідно до ч. 2 цієї статті рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Організація та порядок здійснення землеустрою, розгляд і затвердження землевпорядної документації визначено статтями 185 і 186 цього Кодексу у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних відносин. У відповідності до ст. 118 ч. 6-9 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін. У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу. Так, згідно технічної документації по інвентаризації земель та підготовці матеріалів для видачі державних актів направо власності на земельні ділянки на ім'я [PERSON], який виготовлений за її заявою і замовленням, вбачається, що рішенням Ланчинської селищної ради від 08.12.2006 року № 172-3/2006 [PERSON] було затверджено уточнені дані матеріали інвентаризації земельних ділянок по [ADDRESS]. В даній техдокументації із землеустрою є наявний план земельних ділянок та встановлення меж, який погоджений всіма межівниками, в тому числі і позивачем, і відповідачем. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про землеустрій" встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. Суд вважає, що процедура отримання державних актів на право власності на земельні ділянки сторонами дотримана, межі земельних ділянок належним чином ними погоджені, сама позивач виявила бажання приватизувати саме ту частину земельної ділянки, якою вона фактично користується і даний факт не заперечується самими сторонами по справі, а тому відсутні підстави для визнання незаконними рішення відповідача №171-3/2006 та №172-3/2006 від 08.12.2006 року про передачу у власність [PERSON] та [PERSON] кожній земельних ділянок площею 0,15 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та 0,0149га для ведення особистого селянського господарства. Оскільки судом встановлена відсутність будь-яких порушень прав позивачки [PERSON] внаслідок прийняття відповідачем рішень №171-3/2006 та №172-3/2006 від 08.12.2006 року, суд приходить до висновку про безпідставність доводів сторони позивача. У судовому засіданні представником відповідача [PERSON] до ухвалення рішення суду заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до позовних вимог. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України). Частинами першою, п'ятою статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Представник позивача просить поновити строк звернення до суду в зв'язку з тим, що її довірителька дізналася про порушення своїх прав лише в кінці січня 2015 року, а тому вважає, що з даного часу необхідно відраховувати перебіг позовної давності. Відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення в цивільній справі» 18.12.2009 N 14 встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що оскільки позивачем не доведено, з уваги на наявні в матеріалах справи докази, порушення її прав, а тому позов, який не знайшов свого підтвердження в суді, задоволенню не підлягає. На підставі наведеного, ст. ст. 107, 152, ч. 1 ст. 155, ст. 158 Земельного кодексу України, ст. 377, 393 ЦК України,

Outcome: approved