Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що є власником житлового будинку по [ADDRESS], в якому зареєстровано місце проживання - [PERSON], [PERSON]. В домоволодінні відповідачі не проживають більше трьох років, у зв'язку з чим позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили право на користування житлом. Оскільки відповідачі не бажають самостійно знятися з реєстрації місця проживання, а також враховуючи те, що зв'язок з ними втрачено, не відомо їх місце перебування, позивач вирішила звернутися до суду з вимогою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом. Ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 02.11.2018 року закрито провадження у справі в частині вимог про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] на підставі статті 255 ч.1 п.4 ЦПК України. Відповідач [PERSON] до суду відзив не подав. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право приватної власності на житловий будинок [NUMBER] від 07.10.1999 року (а.с. 9). У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], що підтверджується записом в домовій книзі (а.с. 10-14). Відповідач був вселений до належного позивачу домоволодіння, яка як власник цього майна надала право [PERSON] користуватись ним. На даний час відповідач не проживає в будинку більше трьох років (а.с. 15). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм Глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, а також положень статті 405 ЦК України. Пунктом п'ять частини першої статті 406 ЦК України визначено, що сервітут припиняється у разі невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки відповідач не користується будинком в якому зареєстрований понад три роки, його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житлом, у зв'язку з чим позов слід задовольнити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved