Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що 03 листопада 2013 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який був зареєстрований виконавчим комітетом Гніванської міської ради Тиврівського району Вінницької області. Від цього шлюбу у них є дитина [PERSON], [INFO], що на даний момент проживає разом з нею. Наскільки їй відомо, аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків, повнолітньої дочки, сина немає. Просить присудити кошти на утримання дитини (аліменти) [PERSON] та стягувати їх з відповідача [PERSON] в розмірі 25% частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред'явлення цього позову і до досягнення дитиною повноліття та допустити негайне виконання судового рішення в межах суми платежу за один місяць. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві, зазначивши, що на даний час доходи у відповідача менші, ніж у неї. Відповідач позовні вимоги визнав частково, згоден сплачувати 20% частки від його доходу щомісячно на утримання дитини, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, щонеділі бере дитину до себе і купує сину одяг, зарплата у позивачки значно більша ніж у нього. Суд, вислухавши позивача, відповідача, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі. 01.08.2014 року у них народився син [PERSON], що стверджується його свідоцтвом про народження (а.с. 2). Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що стверджується довідкою Рахно-Полівської сільської ради № 18 від 29.01.2018 року (а.с. 4). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» України та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обовязком обох батьків. Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2018 р." прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1492 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Сама позивачка не в змозі забезпечити належні умови проживання й виховання дітей, їх нормальний розвиток. Відповідач працездатний, інших утриманців немає, а тому взмозі приймати участь в утриманні дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів та отримувача; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.4, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, 180-182, 183 СК України,

Outcome: approved