Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свої позовні вимоги мотивує тим, що у період із 15 листопада 2009 року по 24 червня 2016 року [PERSON] перебувала у шлюбі [PERSON] .За час шлюбу у них з [PERSON] [INFO] народився син [PERSON] . На сьогоднішній день син проживає із позивачкою у належному її батькам будинку у [ADDRESS] . Рішенням Березнівського районного суду по справі № 555/340/16-ц від 16 березня 2016 року із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з 15 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття.Не зважаючи на те, що дане рішення було допущене судом до негайного виконання - боржник за даним виконавчим документом лише тричі виконував покладений на нього законом і судом обов`язок щодо сплати встановлених рішенням суду аліментів. У відповідача по даній справі на сьогоднішній день існує заборгованість на утримання спільної дитини - сина [PERSON] - у розмірі 24387,90 грн. за період із дати ухвалення судом рішення по дату звернення із даною заявою. Дитина перебуває на утриманні матері, саме вона забезпечує сина усім необхідним, дбає про його здоров`я, його фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Батько жодної участі у сфері виховання чи навчання сина не приймає і приймати не бажає, навіть враховуючи те, що він жодним чином не позбавлений інформації стосовно місця перебування сина і з її боку жодного разу не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини із батьком. Востаннє [PERSON] бачив батька більше трьох років (востаннє - у червні 2015 року). Тоді ж вони востаннє і спілкувалися між собою. На сьогоднішній день сину вже вісім років, однак він ніколи не згадує батька та в спілкуванні зі мною ніколи про нього не питає та не цікавиться ним. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, наполягали на тому, щоб позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечує щодо його задоволення. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, подавши до суду заяву , в якій просить розглядати справу без їх участі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та заслухавши пояснення свідків, , дослідивши наявні в матеріалах справи докази суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого Яринівською сільською радою зроблено актовий запис за № 8, [PERSON] народився [INFO] , батьком зазначений [PERSON] , матір`ю [PERSON] . Згідно рішення Березнівського районного суду Рівненської області від 24 червня 2016 року з шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано . Рішенням Березнівського районного суду по справі № 555/340/16-ц від 16 березня 2016 року із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина в розмірі 750 гривень щомісячно, починаючи з 15 лютого 2016 року до досягнення дитиною повноліття. У [PERSON] існує заборгованість на утримання сина [PERSON] - у розмірі 24387,90 грн. за період із дати ухвалення судом рішення по дату звернення із даною заявою, що підтверджується розрахунком - заборгованості. Відповідно до ч.11 ст.18 Конвенції ООН батьки несуть відповідальність за виховання і розвиток дитини. Ст.9 Конвенції встановлено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Згідно ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч.7 ст.7 СК України). Ч.ч.1, 2 ст.3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною, по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Відповідно до ст.164 СК України підставою для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" №3 від 30.03.2007 року таке ухилення має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку батьків, яку можна вважати юридичною відповідальністю. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Таким чином, позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Враховуючи положення п.8 ст.7 СК України, у відповідності до якого регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим з урахуванням інтересів дитини, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, і питання про його застосування може бути вирішене судом після повного й всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи й характеру ставлення батьків до дитини, оскільки позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини, яке надасть їй полегшення, тому необхідно оцінити позитивний результату доля дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав, не дасть дитині полегшення. Оскільки згідно чинного законодавства України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати її, батьки зобов`язані надавати дитині належне батьківське виховання, оскільки право на виховання - є одним із основних прав дитини, якщо ж батьки не виконують свої функції, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, це є підставами для позбавлення їх батьківських прав. Відповідно до ч.ч.4, 5 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо, зокрема позбавлення батьківських прав, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Тобто висновок органу опіки і піклування в будь-якому разі не повинен носити формальний і однобічний характер, оскільки вирішуються питання про права та обов`язки батька і дитини. Позивачем доведено обставини стосовно свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Відповідач не виконує свої батьківські обов`язки, уваги дитині не приділяє протягом останніх двох років. Жодних активних дій на підтвердження своїх намірів приймати участь в житті дитини відповідач не вчинив, активна дієва позиція у відповідача відсутня. Факт ухилення від виконання батьківських обов`язків [PERSON] підтверджуються і показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Слід зазначити, що факт стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини, та існуюча заборгованість по їх несплаті не свідчать про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини, оскільки таке є одним із способів захисту прав дітей на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батьків до надання дитині належного утримання. Відповiдно до вимог ст.164 Сiмейного кодексу України, повинен бути позбавлений батьківських прав щодо малолітньої дитини, оскільки судом встановлено, що він, маючи юридичну і фактичну можливість до вчинення дій, які становлять зміст батьківського обов`язку, свідомо ухиляється від їх виконання. У зв`язку з цим позбавлення батьківських прав відносно його малолітньої дитини призведе до позитивного результату у її долі, забезпечить захист її прав та інтересів. За наведених обставин суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає до задоволення, суд враховує той факт, що відповідач тривалий час не підтримує з дитиною стосунки, не бере участь у її житті та вихованні. Також слід звернути увагу відповідача, що відповідно ст.169 СК України, особам, позбавленим батьківських прав, надано право звернутися до суду з позовом про їх поновлення. На підставі вищевикладеного, суд вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Відповідно до статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved