Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав, відносно його дочки [PERSON] , [INFO] . Позовна заява мотивована тим, що позивач та відповідач в 2013 році почали зустрічатися та проживати як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу. Внаслідок спільного проживання [PERSON] завагітніла, а тому між позивачем та відповідачем по справі 08.05.2014 року був зареєстрований шлюб. [INFO] у позивача та відповідача по справі народилася дочка [PERSON] . Подальше сімейне життя позивача та відповідача по справі не склалося, фактично шлюбні відносини сторони припинили ще в 2015 році, а їх шлюб 08.11.2019 року було розірвано. Позивач наполягає, що відповідач вихованням, навчанням, піклуванням про свою дочку не займається, не допомагає забезпечувати її фізичний і духовний розвиток, матеріальної допомоги на її утримання належним чином не надає, жодних відносин ні із дочкою ні із позивачем не підтримує, матеріальної допомоги не надає та за весь цей час жодного разу не бачився із своєю дочкою. Таким чином позивач вважає, що відповідач ухиляється від виконання ним своїх батьківських обов`язків, а тому є достатньо підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно [PERSON] . Представник позивача, адвокат Антонюк І.А. судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та наполягала на задоволенні позовних вимог вказуючи про те, що відповідач ніяким чином не піклується про свою дочку, участі в її житті та вихованні не приймає, матеріальну допомогу не надає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Розгляд справи просила проводити за відсутності позивача. Відповідач у судове засідання не з`явився, відзив на позовну заяву, а також будь-яких клопотань чи доказів на спростування доводів позивача суду також не надав, хоча про час та місце, а також суть позовних вимог повідомлявся належним чином у порядку встановленому чинним законодавством, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення на сайті суду. Представник третьої особи по справі, органу опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації в судове засідання не з`явився із невідомих причин, будь-яких клопотань до суду не направив, про причини неявки суд не повідомив. Враховуючи неявку відповідача по справі, що ставало неодноразовою підставою для перенесення судового засідання, вжиття судом усіх заходів визначених нормами чинного законодавства для належного повідомлення сторін по справі про час та місце розгляду справи, з метою забезпечення права позивача на своєчасне вирішення її позовних вимог та якнайкращого забезпечення прав малолітньої [PERSON] , а також враховуючи належне повідомлення третьої особи про час та місце розгляду справи та суть спору, що стверджується отриманим судом висновком органу опіки та піклування Золотоніської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , суд вважає за можливе розгляд справи здійснювати за відсутності вказаних осіб. Суд, вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення. При цьому суд виходить із наступних підстав. Згідно із ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до Конвенції ООН про права дитини встановлено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 11.08.2016 року) [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 08.11.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Позивач наполягає, що відповідач з часу народження дочки її життям не цікавиться, участі у її вихованні не бере, починаючи з 2015 року проживає окремо, жодної допомоги на утримання своєї дочки не надає. Із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, який складений державним виконавцем Кам`янського районного відділу державної виконавчої служби від 24.10.2019 року вбачається, що відповідач по справі [PERSON] має аліментні зобов`язання за виконавчим листом по справі №695/3222/15-ц та має сукупну заборгованість по сплаті аліментів у розмірі 28532.76 грн.. При цьому судом враховується, що згідно вказаного розрахунку відповідач по справі не здійснив жодного платежу по сплаті аліментів. Згідно з даними акту обстеження умов проживання від 12.08.2019 року [PERSON] проживає разом із позивачем по справі, матір`ю створені усі належні умови для повноцінного виховання та розвитку дитини. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Черкаської міської ради від 17.08.2020 року, про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON] , орган опіки та піклування Золотоніської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої [PERSON] , [INFO] .. Згідно із ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Сімейний кодекс України детально регулює питання застосування такого засобу захисту дитини, її прав та інтересів від посягань з боку її власних батьків , як позбавлення батьківських прав. Так згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на зміст норми закону (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України), позбавлення батьківських прав може застосовуватися лише тоді, коли батько не просто не виконує свої обов`язки по вихованню дитини, а й ухиляється від їх виконання, тобто за умови доведення винної поведінки того з батьків, який свідомо нехтує здійсненням своїх обов`язків, передбачених ст.150 СК України. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення дітей до батьків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла 18 років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Суд вважає, що позивачем доведено наявність свідомих дій відповідача щодо ухилення ним від виконання свого батьківського обов`язку по відношенню до своєї дочки, а тому суд вважає факт не виконання відповідачем своїх батьківських обов`язків доведеним. Так відповідач участі у вихованні та утриманні своєї дочки не бере, із останньою не спілкується, її життям та навчанням не переймається, що стверджується довідкою виданою ДНЗ КТ №73 «Мальвіна» від 01.08.2019 року за №193, відповідно до якої батько [PERSON] протягом 2018-2019 навчальних років не був присутнім на батьківських зборах, не проявляв ініціативу, щодо виховання, навчання дочки. З матеріалів справи вбачається, що відповідач і на час розгляду справи в суді не спілкується із своєю дочкою, в тому числі засобами поштового зв`язку. Матеріали справи жодних доказів, які б спростовували доводи позивача, не містять. Доказів створення позивачем перешкод відповідачу у можливості спілкування ним із своїми дітьми матеріали справи не містять та самим відповідачем надані не були. Згідно з ч.,ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до норм ст.,ст. 77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до норм ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Прийшовши до переконання про те, що відповідач з 2015 року явно недостатньо приділяє уваги участі у вихованні дочки, у її духовному та моральному розвитку, як це передбачено ст. 150 СК України, не звертався до органів опіки та піклування за сприянням у здійсненні своїх батьківських прав і виконанні батьківських обов`язків, суд зважає і на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків та має виходити із інтересів дітей. У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь- якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, №10383/09 § 100, ЄСПЛ від 16.07.2015 року). Принцип «найкращих інтересів дитини» є пріоритетним при вирішенні справ цієї категорії. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Враховуючи зазначену вище практику Європейського суду з прав людини стосовно визначення інтересів дітей та збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною. Докази, які містяться в матеріалах справи вказують на свідоме небажання відповідача належним чином виконувати батьківські обов`язки, піклуватись про свою дочку та займатись її вихованням. Жодних доказів перешкоди відповідача у спілкуванні та вихованні своєї дочки матеріали справи не містять та самим відповідачем надано не було. Більше того, враховуючи особу відповідача, його поведінку щодо утримання своєї дочки, а саме несплати аліментів, що призвело до виникнення заборгованості по їх сплаті, ставлення до позивача, як матері його дитини, ніяк не може забезпечити останню розвитком у безпечному, спокійному та стійкому середовищі в дусі поваги до інституту сім`ї та відповідних сімейних цінностей. З огляду на наведене суд, враховуючи характер поведінки відповідача та його ставлення до своєї дитини, а також враховуючи висновок органу опіки та піклування, приходить до висновку, що під час розгляду справи встановлено обставини, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав. Відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Разом із тим судом встановлено, що питання стягнення аліментів було вирішено до пред`явлення позовних вимог про позбавлення відповідача батьківських прав. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи позивач сплатила до суду судовий збір у розмірі 705 грн.,що стверджується відповідною квитанцією від 27.12.2018 року. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені повністю, то сплачена сума судового збору має бути повернута позивачу за рахунок відповідача. Разом із тим мінімальна сума судового збору станом на дату звернення позивача із вказаним позовом становила 768 грн. 40 коп., а тому недоплачена сума судового збору підлягає стягненню із відповідача на користь держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved