Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому вказала, що 22 листопада 2011 року між нею та відповідачем у справі було укладено шлюб. Від шлюбу вони мають спільну дитину сина [PERSON], [INFO], який наразі проживає з нею та знаходиться на її триманні. Подружнє життя у них не склалось, взаємне нерозуміння призвело до неможливості їхнього подальшого спільного проживання. Майже відразу після народження дитини вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, не підтримують жодних подружніх стосунків, тому позивач просить суд розірвати їх шлюб. Разом з тим позивач зазначила, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання сина та не бере участі у його вихованні, тому вона просить стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, натомість подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала повністю, просила суд їх задоволити та розглянути справу за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав повністю, щодо розірвання шлюбу та сплати аліментів не заперечує. Враховуючи, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі наявних у справі доказів. Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, суд визнає за можливе ухвалити рішення у справі, яким задоволити позов з наступних мотивів. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Так, судом встановлено, що між сторонами шлюбні відносити фактично припинені, шлюб існує лише формально, а подальше його збереження є неможливим та недоцільним і суперечитиме інтересам сторін, тому шлюб між сторонами слід розірвати. Щодо вимоги про стягнення аліментів, то дані правовідносини регулюються сімейним законодавством України щодо обовязків батьків утримувати дітей. Згідно ст.ст.180, 182, 183 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у\~платника аліментів\~інших дітей,\~непрацездатних чоловіка,\~дружини,\~батьків,\~дочки,\~сина;\~ інші обставини, що мають істотне значення; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так, судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження 17 квітня 2013 року [PERSON] (а.с.6), сторони по справі є батьками дитини. Вказане також підтверджується копією паспорта громадянина України позивача [PERSON] (а.с.4), копією свідоцтва про шлюб сторін (а.с.5). Син [PERSON] на даний час проживає з матірю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Дашівської селищної ради Іллінецького району Вінницької області №681 від 21 грудня 2018 року про склад сімї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с.7). Відповідач участі у вихованні та утриманні сина не бере. Визначаючись щодо заявлених позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до положень\~статей 1-3 Конвенції ООН "Про права дитини"\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до частини 2\~статті 51 Конституції України,\~статті 180 Сімейного кодексу України\~- батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Положеннями\~статті 182 Сімейного кодексу України\~передбачено, що суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини,\~стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу із дня подання такої заяви. З огляду на це, суд визнає необхідним визначити розмір стягнення із [PERSON] аліментів на користь позивача на утримання сина [PERSON], [INFO], в частці від його заробітку (доходу) в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом за вимогу про розірвання шлюбу було сплачено 704,80 грн. судового збору. На підставі ст. ст. 141, 142 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при подачі позову до суду, інші 50 відсотків судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету. Разом з тим, позивач не сплачувала судовий збір за вимогу про стягнення аліментів, оскільки звільнена від сплати такого судового збору. Відповідно до частини шостої статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Таким чином, при зверненні до суду з позовною заявою про стягнення аліментів позивач судового збору не сплачувала, оскільки за правилами визначеними\~статтею 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від його сплати. При цьому, відповідно до частини першої\~статті 141 ЦПК України\~судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З системного аналізу положень\~Закону України «Про судовий збір»\~та\~Цивільного процесуального кодексу України, слідує висновок про те, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, його слід стягнути з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а тому враховуючи задоволення позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було. На підставі викладеного,

Outcome: approved