Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

В березні 2014 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що за час перебування у шлюбі сторони за сумісні кошти подружжя придбали нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS]. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за відповідачем [PERSON] В спірній квартирі зареєстровані починаючи з 1999 року, він, відповідачка та їх спільна дочка - дочка [PERSON] На даний час шлюб між сторонами розірваний, і після припинення сімейних відносин вони не можуть досягнути згоди щодо поділу сумісного майна подружжя, а тому позивач був вимушений звернутися до суду із даним позовом. В судове засідання позивач не зявився, надав заяву із проханям розглядати справу у його відсутність, позов підтримує. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач надала заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши надані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню через наступне. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.02.1991 року, що підтверджується копієї свідоцтва про шлюб (а.с.12). 13.11.2003 року шлюб між ними був розірваний, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.14). За час перебування у шлюбі подружжя за сумісні кошти придбали нерухоме майно, а саме - квартиру [ADDRESS]. Спірна квартира належить [PERSON] на підставі договору № 103 купівлі продажу нерухомого майна від 24.11.1999 року, зареєстрованого на Універсальній Товарній Біржі "Марія" (а.с.20). 24.11.1999 року право власності зареєстровано за [PERSON] в Миколаївському МБТІ за реєстровим № 10276 (а.с.19). Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16.12.2013 року договір купівлі продажу № 103 нерухомого майна, був визнаний дійсним (а.с.21). Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 18304716 від 26.02.2014 року вбачається, що право власності на спірну квартиру зареєстровано за [PERSON] (а.с.22). Відповідно до довідки № 1101 від 14.03.2014 року виданою КП КЖЄП №24 в спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] з 10.12.1999 року, [PERSON] з 10.12.1999 року та їхня дочка [PERSON] з 10.12.1999 року. (а.с.18). У відповідності до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуалього користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу ( статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частина 1 статті 70 СК України передбачає - у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Виходячи із викладеного, суд робить висновок, що вищезазначеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач, якщо заперечує проти цього, відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України має довести протилежне. Відповідач не надала суду доказів, які б спростували висновки суду, а тому вимоги позивача щодо визнання за ним права власності на спірну квартиру підлягають задоволенню, виходячи із рівності часток сторін, - у розмірі 1/2 частини цієї квартири.

Outcome: approved