Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-24 00:00:00

До Оратівського районного суду Вінницької області 29.12.2018 року надійшла позовна заява [PERSON] до Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтовано тим, що [INFO] в с. Кошлани Оратівського району Вінницької області померла мати позивача [PERSON] . Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Кошові лани» с. Кошлани Оратівського району Вінницької області, розміром 3,05 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки та майновий пай. Позивач [PERSON] прийняла спадщину після смерті [PERSON] шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. За заявою позивача відкрито спадкову справу № 64/2007 року у Оратівській державній нотаріальній конторі. В нотаріальному порядку позивачем було оформлено спадщину лише на земельну частку (пай) та майновий пай, проте оформити в нотаріальному порядку житловий будинок, який належав спадкодавцю позивач не взмозі, у зв`язку з відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок, а саме відсутні технічний паспорт на будинок та реєстрація права власності в ДРРПНМ. В підтвердження неможливості оформлення спадщини в нотаріальній конторі позивач надала постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій, що й стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом. [PERSON] просить визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташованого в [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті її матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Як вбачається з матеріалів справи, розпорядженням керівника апарату Тимофієва В.Г. № 156 від 07.08.2020 року був призначений повторний авторозподіл судових справ на підставі наказу № 21-к від 29.07.2020 року та Указу Президента України № 226/2020 від 16.06.2020 року «Про призначення суддів». Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями Оратівського районного суду Вінницької області від 07.08.2020 року головуючим суддею визначено Климчука С.В. Ухвалою суду від 19.10.2020 року відкрито провадження у справі та з врахуванням вимог ст. 274 ЦПК України вирішено розгляд справи провести в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання з повідомленням учасників справи на 25.11.2020 року. В судовому засіданні 25.11.2020 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові, просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно, що складається з цілого житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] , в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідач Кошланівська сільська рада Оратівського району Вінницької області, будучи належним чином повідомлена про час, день та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, повноважного представника до суду не направила. При цьому, 17.11.2020 року до суду надійшла заява сільського голови Загарія А.В. про розгляд справи без участі представника сільської ради, яку зареєстровано канцелярією суду 17.11.2020 року за № 1779/20 Вх. Позовні вимоги визнає у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. В силу ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача, розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. [INFO] в с. Кошлани Оратівського району Вінницької області померла [PERSON] , що вбачається із свідоцтва про смерть (повторного) серії [NUMBER] , виданого 20.02.2007 відділом реєстрації актів цивільного стану Оратівського районного управління юстиції. Після смерті спадкодавця відкрилася спадщина на майно, яке складається з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований в [ADDRESS] , права на земельну частку (пай) у землі, що перебувала у колективній власності КСП «Кошові лани» с. Кошлани Оратівського району Вінницької області, розміром 3,05 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки, та майновий пай, яку позивач прийняла шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадковим майном. Зокрема, згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 62191861, виданої 23.10.2020 року Іллінецькою державною нотаріальною конторою, 20.02.2007 року заведено спадкову справу після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 8578682 від 20.02.2007 року підтверджено реєстрацію спадкової справи у Оратівській державній нотаріальній конторі після смерті [PERSON] , номер у Спадковому реєстрі 41822211, номер у нотаріуса 64/2007. Інші спадкоємці згідно спадкової справи, заведеної 20.02.2007 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , відсутні та судом не встановлені. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за № 607, яке знаходиться у спадковій справі № 64/2007 та видано 28.04.2007 року державним нотаріусом Оратівської державної нотаріальної контори Волинець І.І., спадкоємцем майна [PERSON] , яка померла [INFO] є її дочка [PERSON] , яка проживає в [ADDRESS] . Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається: з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Кошові лани» с. Кошлани, Оратівського району Вінницької області, розміром 3,05 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, належного померлій згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0323624, виданого Оратівською районною державною адміністрацією 08 липня 1997 року, зареєстрованого 10 липня 1997 року у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за № 77; та з права власності на 0,11 відсотків пайового фонду майна Агрокооперативу приватних пайовиків «Кошлани» села Кошлани Оратівського району Вінницької області, визначеного відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників підприємства 25.02.2000 року в розмірі 1480 гривень, належного померлій згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) серій ВІ ХV№ 014368, виданого Кошланівською сільською радою Оратівського району Вінницької області 27.04.2001 року. Як вбачається з довідки № 446 від 11.12.2018 року, виданої виконкомом Кошланівської сільської ради Оратівського району Вінницької області, згідно відомостей погосподарської книги № 1 особовий рахунок № [NUMBER] , житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] , відноситься до суспільної групи колгоспників. Будівля побудована 1970 року, станом на 15 квітня 1991 склад двору був наступний: [PERSON] . Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок що розташований по [ADDRESS] , виготовленого 07.12.2018 року, інвентаризаційна вартість будинку - 87902 грн. (вісімдесят сім тисяч дев`ятсот дві гривні). Власник житлового будинку не зазначений, замовником технічної інвентаризації є [PERSON] . Звернувшись до нотаріуса з метою оформлення права власності на вказаний житловий будинок, постановою в.о. державного нотаріуса Оратівської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 725/02-31 від 20.12.2018 року, [PERSON] відмовлено у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок номер [ADDRESS] , належний померлій [INFO] матері [PERSON] , у зв`язку із відсутністю у спадкоємця правовстановлюючих документів, оригінал якої долучено до матеріалів цивільної справи № 141/1305/18. Визначаючись щодо спірних правовідносин, суд враховує наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права». Як вбачається з п.п. 4, 5 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України 2004 року, цей Кодекс застосовується до цивільних правовідносин, які виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої ЦК застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким зі спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Згідно з п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини, до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УРСР. Отже, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року до вирішення спірних правовідносин, пов`язаних зі спадкуванням такої спадщини, застосовується законодавство, чинне на час відкриття спадщини, зокрема, відповідні норми, у тому числі щодо обсягу спадкової маси та кола спадкоємців за законом ЦК УРСР 1963 року. Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за законом і за заповітом (частина перша статті 524 ЦК УРСР). Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця (ст. 525 ЦК УРСР). Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (ст.526 ЦК УРСР). Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини (стаття 548 ЦК УРСР). Частиною першою статті 549 ЦК УРСР 1963 року визначено дії, що свідчать про прийняття спадкоємцем спадщини: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Статтею 560 ЦК УРСР 1963 року встановлено порядок видачі свідоцтва про право на спадщину. Так, спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається також державною нотаріальною конторою при переході спадкового майна до держави (статті 534, 553, 555 цього Кодексу). Відповідно до положень статті 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що, крім осіб, що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Свідоцтво про право держави на спадщину в усіх випадках видається не раніше як через шість місяців з дня відкриття спадщини. Аналогічні положення містяться і у статті 47 Закону УРСР від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини). При цьому ЦК УРСР 1963 року не обмежував строк для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом або заповітом. За змістом розділу VІІ ЦК УРСР 1963 р., прийняття спадщини - це акт, який поширюється на всі об`єкти спадкування водночас і свідчить про бажання скористатися правом на спадщину. До спадкоємця в момент виникнення правонаступництва переходять і ті права, які в цей час ще не були відомі. Згідно ст. 101 ЦК УРСР 1963 року, в особистій власності громадянина може бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей може бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Відповідно до П.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" визначено, що спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме : а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за №19-32\\319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку. Зокрема, пунктом 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» судам роз`яснено, що відповідно до глави 4 Закону України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається громадянам, організаціям, державі нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визначення права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за захистом своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Також в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. За змістом цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна. При розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати: місце відкриття спадщини, коло спадкоємців, які прийняли спадщину, законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини. Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Судом встановлено та підтверджується доказами, які містяться в матеріалах справи, що позивач [PERSON] є спадкоємцем за законом після померлої [INFO] своєї матері [PERSON] , на спадкове майно, а саме житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по [ADDRESS] , яка у встановлений законом строк звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, через відсутність правовстановлюючого документу на вказане нерухоме майно, позивач не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, що підтверджується постановою в. о. державного нотаріуса Оратівської ДНК про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 725/02-31 від 20.12.2018 року [PERSON] у видачі на її ім`я свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому, інші спадкоємці відсутні, а відповідач Кошланівська сільська рада Оратівського району Вінницької області згідно поданої заяви від 17.11.2020 року не заперечує проти задоволення позовних вимог. За вказаних обставин, суд враховуючи норм чинного цивільного законодавства України на час виникнення спірних правовідносин, та той факт, що спадкодавець [PERSON] за час свого життя на законних підставах володіла та користувалася спірним нерухомим майном, але в силу об`єктивних причин не встигла за життя здійснити реєстрацію права власності зазначеного нерухомого майна у компетентних органах, а також приймаючи до уваги повне і безумовне визнання позову відповідачем, та те, що задоволення позову не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, приходить до висновку, що позовні вимоги є обгрунтованими, а тому підлягають задоволенню з метою захисту спадкового майнового права позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved