Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до Макарівського районного суду Київської області з позовом до [PERSON] (далі-відповідач) про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 25.03.2015 року. між нею, [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 15 000,00 доларів США строком до 31.12.2015 року. Проте, станом на день подачі позову відповідач свої зобов`язання не виконав, грошові кошти не сплатив, що й стало підставою позову. Позивач просить суд: стягнути з [PERSON] (номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) на користь [PERSON] (номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) суму боргу за борговою розпискою від 25.03.2015р. у розмірі - 15 000 (п`ятнадцять тисяч) доларів США. Стягнути з [PERSON] (номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) на користь [PERSON] (номер облікової картки платника податків - [NUMBER] ) 3% річних за борговою розпискою від 25.03.2015р. за період з 01.01.2016р. по 20.12.2018р. у розмірі - 1336 (одна тисяча триста тридцять шість) доларів США. Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 11.02.2019 року позов [PERSON] , прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд цивільної справи постановлено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін , встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 11.02.2019 року та позовну заяву з додатками, яку було надіслано за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, відповідач отримав 09.08.2019 року, у встановлений судом строк відзиву на позовну заяву відповідач не подав. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогоюзвукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі начальника філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» Крючкова Сергія Сергійовича до [PERSON] про стягнення суми кредитної заборгованості, в с т а н о в и в: Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк», позивач), звернувся до суду із позовом до [PERSON] , (далі - [PERSON] , відповідач), в якому просив стягнути з останньої кредитну заборгованість у сумі 1869,63 грн., яка складається з наступного: основна заборгованість (прострочена) - 1498,78 грн.; проценти за користування кредитом (строкові) - 297,89 грн.; проценти за користування кредитом (прострочені) - 0,00 грн.; пеня за прострочену заборгованість - 28,37 грн.; комісія за розрахунково-касове обслуговування (прострочена) - 9,00 грн.; сума інфляційних витрат на суму нарахованих та несплачених процентів - 11,12 грн.; сума інфляційних витрат на суму простроченого кредиту - 13,49 грн.; 3% річних на суму простроченого кредиту -7,76 грн.; 3% річних на суму нарахованих та несплачених процентів - 3,22 грн. Також банк просив стягнути з відповідача судові витрати у розмірі 1762 грн. зі сплати судового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.05.2017 року з відповідачем було укладено договір у вигляді Заяви про приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). Банк встановив відповідачу кредит у сумі 1500 грн. 00 коп. з фіксованою процентною ставкою за кредитом - 30 процентів річних за користування кредитними коштами. Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі та належним чином, а саме надав відповідачеві кредит у розмірі, передбаченому договором. У порушення ст. ст. 525-527, 530, 536, 1054 ЦК України відповідач зобов`язань не виконала, що стало підставою для звернення до суду. Ухвалою суду від 20.09.2018 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи та без проведення судового засідання. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву відповідно до ст. 178 ЦПК України. Копію ухвали суду від 20.09.2018 року та позовну заяву з додатками, було надіслано за адресою місця проживання відповідача, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та які відповідач отримала 12.10.2018 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0800104278686. Відзиву на позовну заяву відповідач в установлений судом строк не подала. У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справі, суд встановив наступне. Спір між сторонами стосується стягнення заборгованості за борговою розпискою, а саме основної суми заборгованості, 3% річних та інфляційний втрат. Згідно наявної в матеріалах справи розписки від 25.03.2015 р., [PERSON] (паспорт [NUMBER] , виданий Ленінградським РВ ГУ МВС України в м. Києві) взяв в борг у [PERSON] , 15 000,00 (п`ятнадцять тисяч) доларів США строком до 16.05.2015 р. з виплатою 2% в місяць (а.с. 6). Позивач обов`язки за умовами договору виконав, надавши відповідачеві кошти. Останній зобов`язався за договором повернути борг до 31.12.2015 р. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Одностороння відмова від виконання зобов`язання в силу ст.. 525 ЦК України не допускається. Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За змістом статей 524,533-535,625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% від простроченої суми річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Тому у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення грошових коштів, нараховуються три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення відповідно до частини другої статті 625 ЦК України. Вказане узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного суду, викладеним у постановах: від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17, від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). Згідно правил частини першої ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором або законом. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно- правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, тим не менше, не виключає здійснення платежів в іноземній валюті. Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України "Про виконавче провадження". Відповідно до частини третьої вказаної статті у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувану. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця. У разі ухвалення судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті стягувану має бути перерахована саме іноземна валюта, визначена судовим рішенням, а не її еквівалент у гривні. Перерахування стягувачеві суми у національній валюті України за офіційним курсом НБУ чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення. Вищезазначену позицію постановила Велика Палата Верховного Суду у своїй Постанові від 04 липня 2018 року по справі № 761/12665/14-ц. Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а позов таким, що підлягає задоволенню, оскільки достовірно встановлено, що відповідач-позичальник не належним чином виконував договірні зобов`язання, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені (а.с.1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі мінімальної ставки судового збору (встановленої на час звернення до суду з вказаним позовом), що становить 1762,00 грн. Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Outcome: approved