Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи про визнання неправомірними наказів № 4 від 03.01.2017 року "Про організацію роботи відділу комісійних СМЕ", № 31-ос від 06.03.2017 року про припинення трудового договору й звільнення за прогули без поважних причин, поновлення на роботі, стягнення недорахованої заробітної плати за період з 06.03.2017 року по 14.03.2017 рік, заробітної плати за час вимушених прогулів та відшкодування моральної шкоди. У подальшому позивачка уточнила свої позовні вимоги, від вимоги про стягнення моральної шкоди відмовилася. На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що наказом № 40-ОС від 05.03.2015 р. позивачка була прийнята на посаду реєстратора медичного в відділ комісійних судово-медичних експертиз, котрий розташувався в смт. Білокуракине, де позивачка проживала, як тимчасово переміщена особа з зони «АТО» в Луганській області. На початку січня 2017 р. на електронну пошту відділу комісійних експертиз надійшов електронний лист з наказом №4 від 03.01.2017 р. «Про організацію роботи відділу комісійних СМЕ», яким працівників було фактично переведено до м. Севєродонецька. Згідно запису №2 в дублікаті трудової книжки № 585383 від 06.03.2017 р. позивачка була звільнена за прогули без поважних причин (п. 4 ст. 40 КЗпП України), згідно наказу № 31-ос п. 2 від 14.03.2017 р. Позивачка вважає дані накази такими, що прийняті з порушенням норм трудового законодавства і тому підлягають скасуванню. У зв'язку з цим позивачка просить суд визнати неправомірним наказ начальника Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи [PERSON] «Про організацію роботи відділу комісійних СМЕ» №4 від 03.01.2017 р., визнати неправомірним наказ № 31-ос від 14.03.2017 р. про припинення трудового договору й звільнення позивачки за прогули без поважних причин, поновити позивачку на роботі в відділі комісійних судово-медичних експертиз на посаді медичного реєстратора. Стягнути на її користь недонараховану заробітну плату за період з 06.03.2017 р. по 14.03.2017 р. та за час вимушеного прогулу. В судове засідання позивач не з'явився, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягає. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав клопотання, у якому визнав позовні вимоги, проти задоволення позову не заперечував, справу просив розглянути без його участі. Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши письмові докази, надані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд встановив наступне. Позивачка є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою № 921000764 від 19.11.2014 року (а.с.18) Згідно дублікату трудової книжки позивачки вона 05.03.2015 року була прийнята на посаду реєстратора медичного відділ комісійних судово-медичних експертиз. Згідно запису № 2 від 06.03.2017 року позивачку було звільнено з займаної посади за прогули без поважних причин (а.с.20). Згідно наказу № 31-ос від 06.03.2017 року позивачку звільнено за прогули без поважних причин (а.с.25). Згідно наказу № 4 від 03.01.2017 року «Про організацію роботи відділу комісійних СМЕ» завідувачу відділу комісійних судово-медичних експертиз [PERSON] наказано організувати роботу відділу в приміщенні Луганського обласного бюро судово-медичної експертизи, що розташоване за адресою: м. Севєродонецьк, вул. Донецька 37 (а.с.33). Згідно ст. 32 Кодексу Законів про працю України (КЗпП України) переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника. Матеріали справи не містять доказів отримання згоди позивачки на таке переведення. Також не було отримано згоду первинної профспілкової організації на звільнення, що суперечить вимогам статті 43 КЗпП України, згідно якої розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства. Також власником при звільненні не було дотримано вимог колективного договору (а.с.35-42), укладеного між адміністрацією та первинною профспілковою організацією Луганського обласного бюро судово-медичних експертиз. Згідно до ст. 58 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України, кожна сторона, зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~ст. 61 цього Кодексу. Представником відповідача позов було визнано, належних доказів, що б спростовували позицію позивача не надано, тому суд відновлює порушені трудові права позивача шляхом задоволення позовних вимог в повному обсязі.\~\~

Outcome: approved