Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно їх малолітньої дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилась дочка [PERSON] Заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2012 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач [PERSON] з дня народження дочки ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не цікавиться її навчанням, не сприяє її підготовці до самостійного життя, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON] Представник позивача адвокат Каріта В.В. в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила суд його задовольнити. Також пояснила, що відповідач свідомо ухилявся від виконання своїх батьківських обов'язків відносно малолітньої дочки [PERSON], хоча позивач, зважаючи на те, що відповідач з 2004 року відбуває покарання в місцях позбавлення волі, створила всі умови для можливості його спілкування з дитиною, а саме неодноразово привозила дитину на довготривалі та додаткові побачення. Проте, коли позивач привозила дитину на довготривалі побачення, він не уділяв їй увагу, не проявляв до неї інтересу, віддавав її іншим засудженим. Крім цього, відповідач під час відбування покарання працював і отримував заробітну плату, однак кошти на утримання дочки позивачу не надавав. Жодного разу не присилав листівки, щоб привітати дитину з днем народження, чи листи, в яких би цікавився життям та здоров'ям дочки. На даний час позивач створила нову сім'ю, її чоловік піклується про дитину, виховує її та замінив їй батька, а відповідач у зв'язку із цим погрожував позивачу та їх дитині фізичною розправою. Також представник позивача зазначила, що про свідоме ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків свідчить і той факт, що за час відбування покарання він неодноразово підпадав під дію заохочувальних норм КК України, разом з тим своєю поведінкою і ставленням до праці не довів своє виправлення, про що свідчить його характеристика та ухвала Могилів-Подільського міськрайонного суду від 10.06.2015, якою відповідачу відмовлено в умовно-достроковому звільненні саме з цих підстав. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, зазначених в письмовому поясненні (а.с.31-32). Додатково суду зазначив, що не мав можливості спілкуватись із дитиною, оскільки він відбуває покарання в місцях позбавлення волі, а позивач після розірвання шлюбу змінила номер телефону, а також місце проживання. Разом з тим підтвердив, що кошти на утримання дочки не надсилав, до адміністрації ВК №114 з цього приводу не звертався, так само як і не звертався до органів опіки та піклування з метою з'ясування долі його дочки. Представник третьої особи Служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що проти задоволення позову не заперечує, просив справу розглянути у його відсутність. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, покази свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилась дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 20 березня 2012 року шлюб між сторонами розірвано, а малолітню дочку [PERSON] залишено на утриманні і вихованні матері [PERSON] 14 червня 2014 року позивач одружилась із [PERSON] та прийняла його прізвище, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 14 червня 2014 року Відділом ДРАЦСу Кодимського РУЮ в Одеській області (а.с. 16). Вироком Апеляційного суду Вінницької області від 25 квітня 2005 року [PERSON] засуджено до 13 років позбавлення волі і з 18 жовтня 2005 року він відбуває покарання в Могилів-Подільській виправній колонії УДПтС України у Вінницькій області (№ 114). Позивач в позові стверджує, що після народження дитини позивач неодноразово привозила дочку на довготривалі побачення відповідачу, щоб він мав можливість бачити дочку, проявляти до неї свою турботу та приймати участь у її вихованні. Проте [PERSON], маючи об'єктивну можливість, свідомо ухилявся від своїх батьківських обов'язків, передавав дитину на руки іншим засудженим і не цікавився нею. Також відповідач не надавав матеріальну допомогу на утримання дочки, не надіслав дитині жодної листівки, не вітав її з днем народження та не телефонував, щоб дізнатись про життя, здоров'я та навчання дочки. Вказане в судовому засіданні підтвердила свідок [PERSON]. Також свідок підтвердила, що після того, як дочка утворила нову сім'ю, відповідач почав погрожувати фізичною розправою позивачу та їх дочці [PERSON], в зв'язку з чим позивач з сім'єю була вимушена змінити місце проживання. Крім того, свідок підтвердила, що її дочка, позивач у справі, та онука [PERSON] проживали разом з нею і жодного разу на їх адресу листи від відповідача не надходили. Також суд в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України вважає доведеними обставини, встановлені в ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 20.07.2015 за наслідками розгляду апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 10.06.2015, якою [PERSON] відмовлено у задоволенні клопотання про умовно-дострокове звільнення. Суд апеляційної інстанції встановив, що посилання [PERSON] на те, що у нього є дитина і він з 2012 року намагається встановити з нею соціальні зв'язки, суперечить обставинам дослідженим в суді першої інстанції. Так, колишня дружина [PERSON] - [PERSON], пояснила суду, що із засудженим розлучена ще з 2012 року. У червні 2014 уклала шлюб з іншим чоловіком. У неї із [PERSON] є спільна дочка, однак він не цікавився життям дитини. Також, судом першої інстанції було встановлено, що за місцем відбування покарання [PERSON] на виконанні перебуває виконавчий лист про стягнення з нього шкоди у розмірі 108252 грн., однак жодні кошти по даному листу не перераховувались, шкоду завдану злочином засуджений в період відбування покарання не відшкодував, хоча в даний час у ВК №114 працевлаштований та отримує заробітну плату. Крім того, обставини, встановлені вказаним рішенням суду, підтверджують те, що відповідач мав можливість перераховувати кошти на утримання своєї дочки, та суперечать твердженню відповідача, що йому невідомо про те, що йому нараховують заробітну плату. Також, як вбачається із характеристики на засудженого [PERSON] (а.с.63), останній неодноразово притягувався до дисциплінарної відповідальності та згідно із рішенням комісії Могилів-Подільської ВК-114 від 30 листопада 2010 йому відмовлено у переведенні до дільниці соціальної реабілітації у зв'язку з тим, що він не стає на шлях виправлення. 31 січня 2013 року з тієї ж причини [PERSON] відмовлено в заміні невідбутої частини покарання більш м'яким, а 28 лютого 2014 року - в умовно-достроковому звільненні від відбування покарання. Дані обставини, на думку суду, свідчать про небажання відповідача звільнитись з місць позбавлення волі та брати участь у вихованні своєї дочки, а його спосіб життя об'єктивно не сприяє нормальному вихованню дитини. Крім того, суд зважає на те, що відповідач, стверджуючи що з 2012 року йому не було відомо, де знаходиться його дочка [PERSON], не користувався своїм правом звернення до органів опіки і піклування, служб у справах дітей і при цьому не наводить поважних причин не звернення до даних служб, в разі коли б позивач перешкоджала його піклуванню про дочку. Посилання відповідача в судовому засіданні про те, що він не знав, куди йому звертатись, спростовуються тим, що після звернення позивача до суду з даним позовом, відповідач звернувся до Служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області, а також тим, що відповідач не намагався з'ясувати це питання і в матері позивача, з якою вони проживали разом. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Кодимської районної державної адміністрації Одеської області про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] № 19/01-509/а від 22 липня 2015 року батько малолітньої дитини [PERSON] участі у її вихованні не приймає, розвитком дочки не цікавиться, матеріально не допомагає, з дитиною не спілкується та свої батьківські обов'язки не виконує, а тому прийнято рішення про надання висновку щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] На даний час малолітня дитина проживає разом із матір'ю - позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON], що підтверджується довідкою № 380 від 24 червня 2015 року (а.с.8). Як зазначила представник позивача суду, чоловік позивача [PERSON] дбайливо ставиться до дитини, піклується про неї, матеріально її забезпечує та виконує обов'язки батька. Даний факт також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов дитини від 26 червня 2015 року. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із принципом п. 8 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного та гармонійного розвитку своєї особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости на утриманні і під відповідальністю своїх батьків, в будь-якому випадку, в атмосфері любові та морального і матеріального забезпечення. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, зокрема, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків щодо своєї малолітньої дочки [PERSON], а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved