Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] третьої особи органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Чортківської районної державної адміністрації, про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 26 липня 2004 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 07. Від спільного подружнього життя в них є діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], які на даний момент проживають з позивачем. Протягом певного часу спільного проживання у них була добра та повноцінна сім'я. Однак, спільне життя не склалося, зараз вони разом не проживають, не спілкуються через неадекватну поведінку дружини. Вона нехтує сімейними цінностями, з її ініціативи постійно виникають сварки, свідками яких стають їхні діти, що спричиняє їм душевні страждання. [PERSON] зловживає спиртними напоями, лікування від алкогольної залежності не допомагає. Неодноразово вона залишала сім'ю і по декілька тижнів не була вдома. Фактично їх сім'я розпалася, а тому є необхідність у розірванні шлюбі. Позивач як батько, усвідомлюючи особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних матеріально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров'я, вважає, що суд має визначити місце проживання дітей разом ним, так як він має можливість забезпечити їм належні умови проживання, повною мірою займатися їхнім вихованням. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять задовольнити з мотивів, викладених у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] позов визнає. Представник третьої особи - органу опіки та піклування в особі служби у справах дітей Чортківської районної державної адміністрації Матвіїв М. М. підтримує висновок органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей після розірвання шлюбу з батьком [PERSON] в с. Косів Чортківського району. Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідачки, представника третьої особи, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що з 24 липня 2004 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в Білівській сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 07. Від спільного подружнього життя в них є діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO]. Спільне життя між сторонами не склалося, зараз вони разом не проживають, не спілкуються. Відповідачка нехтує сімейними цінностями, зловживає спиртними напоями, з її ініціативи постійно виникають сварки, свідками яких стають діти. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача та дітей, а тому позовні вимоги про розірвання шлюбу слід задовольнити. При визначенні місця проживання малолітніх дітей, суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання [PERSON] від 30 жовтня 2017 року в результаті обстеження виявлено, що позивач здійснює догляд за сином - дитиною-інвалідом, склад його сім'ї: син [PERSON], донька [PERSON], дружина [PERSON] Умови проживання сім'ї добрі. Власником житлового будинку, в якому проживає сім'я позивача є його мати [PERSON] Комісія вважає, що умови проживання дітей добрі, відповідають санітарно-гігієнічним нормам, діти мають можливість готуватися до занять в школі. Із характеристики на [PERSON], виданої Косівською сільською радою Чортківського району, вбачається, що він зарекомендував себе з позитивної сторони, у громадських місцях поводить себе добре, ввічливий, доброзичний, до людей проявляє повагу. Скарг на нього зі сторони жителів села та виконкому сільської ради немає. Із характеристики учня 7 класу [PERSON] та учениці 6 класу [PERSON] вбачається, що діти навчаються у Косівській ЗОШ І-ІІІ ступенів, зарекомендували себе як старанні, дисципліновані учні. Належну увагу вихованню дітей приділяють бабуся і тато. У відповідності з пам'ятками спеціалізованої амбулаторії ТОВ «Астра Міа» вбачається, що [PERSON] 6 липня 2013 року, 15 липня 2014 року, 28 березня 2017 року проведено протиалкогольне кодування. Комісія з питань захисту прав дитини Чортківської міської ради своїм рішенням № 1 від 29.11.2017 року вирішила визначити місце проживання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] в с. Косів Чортківського району. Відповідно до висновку органу опіки та піклування Чортківської районної державної адміністрації щодо доцільності проживання малолітніх дітей від 29.11.2017 року за № 01-1566/01-14 орган опіки і піклування дає згоду та вважає за доцільне проживання малолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], з батьком [PERSON] в с. Косів Чортківського району. Відповідно до ч. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. У відповідності до п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 р. № 866, під час розв'язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов'язків матері та батька щодо дитини. Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання. Під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Місце проживання дитини не може бути визначене з тим із батьків, який не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або вживає наркотичні засоби, своєю поведінкою може зашкодити здоров'ю та розвитку дитини. Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення. Згідно зі ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. В принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Таким чином, судом встановлено, що батько дітей [PERSON] має постійне місце проживання, він створив всі умови для їх проживання, виховання та розвитку. Натомість їхня мати [PERSON] не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями, що свідчить про неможливість проживання дітей разом з матір'ю. Тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визначення місця проживання дітей з батьком підлягають задоволенню. При цьому мати не позбавлена права на спілкування з дітьми і має можливість брати участь у їх вихованні. Судові витрати покласти на сторони в тих розмірах, що вони фактично понесли.

Outcome: approved