Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

До Корольовського районного суду м. Житомира звернулась [PERSON] із вказаним позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дочки [PERSON], [INFO]., і сина [PERSON], [INFO] В обґрунтування своїх вимог позивач вказує на те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, не приймає належної участі у вихованні та утриманні своїх дітей. У судове засідання позивач не з'явилась, надавши суду заяву, в якій зазначила, що не заперечує проти розгляду справи за її відсутності, свої позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з'явився, заяви про розгляд справи за її відсутності суду не надав. Представники Служби у справах дітей Новоград-Волинської міської ради Житомирської області і Органу опіки та піклування Новоград-Волинської міської ради до суду не з'явились, надіславши заяви про розгляд справи за їх відсутності, в якій зазначають, що покладаються на розсуд суду при вирішенні питання по суті спору. За викладених обставин та відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін і на підставі ч.1 ст.280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. В ч.ч.1, 6 ст.12 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що сім'я є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Позов мотивований тим, що батько [PERSON], [INFO]., і [PERSON], [INFO] - [PERSON], [INFO], злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] мають малолітніх дітей - [PERSON], [INFO]., і сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а. с. 6-7). З 2013 року малолітні діти мешкають разом із своєю матір'ю і з того часу відповідач не спілкуються з дітьми, не приймає належної участі у їх вихованні та утриманні, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх життям. Отже, фактично відповідач втратив родинний зв'язок із своїми дітьми, самоусунувся від виконання батьківських обов'язків по їх вихованню і без поважних причин не виявляє щодо них батьківського піклування, що підтвердилось у судовому засіданні показами свідків [PERSON] і [PERSON]. Враховуючи викладене, суд вважає, що наведені обставини підтверджують свідоме ухилення (самоусунення) відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків, який без поважних причин не виявляє щодо своїх дітей батьківського піклування. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, що ратифікована Постановою ВР № 789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до п.2 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справи про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного житті, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загально визначених норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов'язків. Аналізуючи викладені обставини, суд дійшов висновку, що вимоги позивача щодо позбавлення відповідача батьківських прав обґрунтовані, а тому підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню своїх дітей ухиляється, нехтує батьківськими правами та не піклується про дочку і сина.

Outcome: approved