Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

Заступник прокурора Приморського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, в якому, з урахуванням уточнень, просить витребувати у [PERSON] нежитлове приміщення підвалу, загальною площею 224,4 кв.м, що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5, на користь територіальної громади в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (р/р 37326027001909, МФО 828011 в ГУДКСУ в Одеській обл., ЄДРПОУ 26302595), встановити порядок виконання, відповідно до якого це рішення суду є підставоюдля здійснення державної реєстрації права власності на нежитлове приміщення - підвалу за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5, загальною площею 224,4 кв.м., за територіальною громадою в особі Одеської міської ради, в особі Департаменту комунальної власності Одеської міської ради, а такожскасування реєстрації права власності [PERSON]на нежитлове приміщення - підвалу за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5, загальною площею 224,4 кв.м. та стягнути з відповідачів на користь держави судовий збір. Позивач мотивує свої вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05.08.2005 року нежиле приміщення підвалу площею 224,4 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5 належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005 №123. Вказане свідоцтво право власності не скасоване та є чинним. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2007 року за [PERSON] визнано право власності на нежиле приміщення підвалу площею 224,4 кв.м. в будинку № 5 по вул. Пушкінській в м. Одесі. [PERSON] та [PERSON] 26.02.2008 року укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення, який зареєстровано нотаріально, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 345. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.03.2008 року [PERSON] продав спірне приміщення [PERSON], якій також зареєстровано нотаріально, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 520. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2008 року заочне рішення районного суду від 07.12.2007 року скасовано та 19.11.2008 року провадження по справі за позовом [PERSON] залишено без розгляду. В звязку з чим позивач звернувся до суду з зазначеним позовом про витребування майна. Представник прокуратури Приморського району м. Одеси та представник ОМР в судове засідання не зявилися, звернулися до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутністю, уточненні позовні вимоги просять задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання сповіщалися належним чином. Представник Департаменту комунальної власності Одеської міської ради в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю, просив позов задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 05.08.2005 року нежиле приміщення підвалу площею 224,4 кв.м. за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5 належить територіальній громаді м. Одеси в особі Одеської міської ради на праві комунальної власності. Свідоцтво видано на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 10.03.2005 №123. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2007 року за [PERSON] визнано право власності на нежиле приміщення підвалу площею 224,4 кв.м. в будинку № 5 по вул. Пушкінській в м. Одесі. 26.02.2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу вказаного приміщення, який зареєстровано приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 345. Відповідно до договору купівлі-продажу від 20.03.2008 року [PERSON] продав спірне приміщення [PERSON], який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі № 520. Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 04.03.2008 року заочне рішення районного суду від 07.12.2007 року скасовано та 19.11.2008 року провадження по справі за позовом [PERSON] залишено без розгляду. Відповідності до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до п.1 Договору купівлі-продажу від 26.02.2008 року вказано, що обєкт нерухомості який продається, належить [PERSON] на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.12.2007 року у справі № 2-9556/2007. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі. Право власності [PERSON] на нежитлове приміщення підвалу загальною площею 224,4 кв.м., розташованого в будинку № 5 по вул. Пушкінській у м. Одесі припинено ухвалою суду від 04.02.2008 року, оскільки [PERSON] не була законним власником спірного приміщення підвалу, та не мала права його відчужувати [PERSON], а останній продавати [PERSON] Зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Таким чином, правочини, договори купівлі-продажу від 26.02.2008 року та від 20.03.2008 року є нікчемними. Відповідно до ст. 228 ЦПК України, угода, яка порушує публічний порядок, є нікчемною, також, згідно цієї статті, угода є такою, що порушує публічний порядок, якщо вона скерована на порушення конституційних прав та свобод людини та громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Як вбачається з викладених обставин, відповідачі заволоділи об'єктом комунальної власності - нежилим приміщенням підвалу, загальною площею 224,4кв.м., що розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Пушкінська, 5 без законних підстав. Отже, вказані договори купівлі-продажу спірного об'єкту є нікчемними. Відповідно до ст. 388 Цивільного кодексу України, власник має право витребувати майно добросовісного набувача у випадку, якщо воно вибуло з володіння власника не з його волі, іншим шляхом. Відповідно до постанови пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про застосування наслідків недійсності правочину (ст. 216 ЦК України) може бути заявлена у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину. Відповідно до ст. 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути предявлена будь-якою заінтересованою особою. Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК Українизастосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину. Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Відповідно до частини 5 статті 12 ЦК Українидобросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень"). Такою особою є територіальна громада міста в особі Одеської міської ради, інтереси якої представляє прокуратура Приморського району м. Одеси. У звязку з тим, що реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише у разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину, тобто [PERSON]. Крім того, рішення суду про задоволення позову про витребування майна, переданого за недійсним правочином є підставою для здійснення державної реєстрації за власником, в даному випадку за Одеською міською радою, а також скасування попередньої реєстрації (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно»). Статті 13, 41, 141 Конституції України, ст. 319 Цивільного кодексу України гарантують рівність прав усіх суб'єктів права на захист своєї власності, так само гарантують право власника на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися майном, що йому належить. Право власності є абсолютним правом. Таким чином, суд доходить до висновку, що позов обґрунтований, в звязку чим, вважає за необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, ч. 5 ст. 12, п.2 ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215, ч. 1 ст. 216, ч. 1 ст. 261, ст.ст. 317, 319, 321, 327, 328, 387, 388, 393, 400 ЦК України,

Outcome: approved