Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

Запорізький державний медичний університет звернувся до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків з підготовки фахівця за державним замовленням, мотивуючи свої вимоги тим, що 14.08.2010 року відповідача [PERSON] було зараховано студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету (наказ №477-с). З відповідачем було укладено Типову угоду від 01.09.2010 року про підготовку фахівця з вищою освітою. Згідно з укладеною угодою, відповідач проходила навчання за державним замовленням і прийняла на себе зобов`язання після закінчення вищого навчального закладу відпрацювати не менше 3 років за місцем направлення, у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати вартість навчання. У 2016 році відповідач отримала повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобула кваліфікацію лікаря (диплом спеціаліста С16 № 050932). Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно до Списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення 2016), до Комунального закладу Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об`єднання», проте до роботи у зазначеному закладі не приступила. Необхідний термін роботи відповідач не відпрацювала, порушивши п. 21 «Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженого Наказом МОЗ України від 25.12.1997 №367, що свідчить про її відмову приступити в подальшому до роботи за направленням та відпрацювати три роки молодим спеціалістом в державній медичній установі, у зв`язку з чим позивач просить суд стягнути з [PERSON] понесені збитки - витрати державного бюджету з її підготовки за державним замовленням у сумі 130 899,35 гривень, та стягнути на його користь понесені судові витрати зі сплати судового збору. Ухвалою суду від 21.06.2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою суду від 31.10.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання представник позивача не з`явилася, суду надала письмову заяву про розгляд справи у її відсутність без проведення фіксації судового процесу, в якій вказала, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач у судове засідання повторно не з`явилася, причину неявки суду не повідомила, про час та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку, заяв про розгляд справи у її відсутність до суду не надходило, відзиву на позов не надала. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У зв`язку з чим, на підставі ст.ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.. Згідно зі ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 14.08.2010 року [PERSON] зараховано студенткою першого курсу Запорізького державного медичного університету, що підтверджується витягом з наказу №477-с (а.с. 9). 01.09.2010 року між Запорізьким державним медичним університетом та [PERSON] було укладено Типову угоду № 2010141 від 01.09.2010 року про підготовку фахівця з вищою освітою (а.с. 8). Відповідно до умов угоди, Вищий заклад освіти взяв на себе зобов`язання забезпечити студентові якісну теоретичну і практичну підготовку фахівця з вищою освітою згідно з навчальними планами та програмами і вимогами кваліфікаційних характеристик фахівця; місце працевлаштування, яке надається управлінням охорони здоров`я ОДА згідно з квотою МОЗ України в державному секторі народного господарства після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації, а Студент зобов`язався оволодіти теоретичними знаннями та практичними, що передбачені вимогами відповідних кваліфікаційних характеристик фахівця і його майбутньої професійної діяльності за спеціальністю; прибути після закінчення вищого закладу освіти на місце направлення і відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати, відповідно до державного або місцевого бюджетів, вартість навчання в установленому порядку. Наказом ректора Медичного університету від 01.12.2014 року № 1167-с студентці 5-го курсу 16 групи 1-го медичного факультету [PERSON] змінено запис прізвища у відповідних документах університету на Яворську, на підставі її заяви, у зв`язку із укладенням шлюбу. 30 червня 2016 року на ім`я [PERSON] видано Диплом спеціаліста [NUMBER] , відповідно до якого остання закінчила у 2016 році Запорізький державний медичний університет і отримала повну вищу освіту за спеціальністю „лікувальна справа" та здобула кваліфікацію „лікар" (а.с. 9). Одночасно з отриманням диплому відповідач отримала направлення на роботу в державному секторі економіки (державні та комунальні заклади), відповідно Списку працевлаштування персонально кожного випускника (рік закінчення 2016), до Комунального закладу Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об`єднання», (а.с. 14). Зазначене свідчить про виконання позивачем умов укладеного між сторонами угоди. Відповідно до повідомлення Комунального закладу Бердянської міської ради «Бердянське територіальне медичне об`єднання», випускниця Запорізького державного медичного університету 2016 року [PERSON] для проходження інтернатури у 2016 році не зверталася.(а.с. 11). Разом з тим, те, що [PERSON] не приступила до роботи у медичному закладі за направленням підтверджується Звітом щодо прибуття випускників ВНЗ до місць працевлаштування та проходження інтернатури у закладах охорони здоров`я Департаменту охорони здоров`я облдержадміністрації від 23.09.2016 року № 01-3/2971 (а.с.12-13). Згідно із розрахунком позивача від 27.02.2019 року № 12/822, розмір фактичних витрат на навчання [PERSON] за період з 01.09.2010 року по 30.06.2016 року, без врахування отриманої стипендії, склав 69 165 гривень (а.с. 19). За вказаний період студенткою [PERSON] було отримано стипендію у розмірі 61 734,35 гривень, що підтверджується довідкою №83 від 27.02.2019 року (а.с. 17-18). Статтею 15 ЦК України кожній особі гарантовано захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Розрахунок позивача по понесеним витратам державного бюджету з підготовки відповідача за державним замовленням, загальний розмір яких становить 130 899,35 гривень, відповідачем не спростовано, та відповідачем не надано заперечень щодо вимог позивача або даних, які б спростовували викладені у позові обставини, та не надано даних щодо повернення коштів, заявлених позивачем до стягнення. Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Частиною 2 статті 615 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Пункт 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України визначає правові наслідки порушення зобов`язання, встановлені договором або законом - відшкодування збитків та моральної шкоди. Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом, відповідно до вимог ч. 1 ст. 614 ЦК України. . Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання сторонами. Оцінивши надані позивачем докази, суд дійшов висновку, що позивачем надано належні, допустимі та достовірні докази порушення відповідачем умов договору, шляхом неналежного виконання зобов`язань за договором, якою умови договору не оспорювалися, та, оцінюючи їх у сукупності, вважає достатніми для підтвердження аргументів, викладених у позові, про наявність підстав для стягнення зазначеної суми понесених позивачем витрат. З огляду на положення статті 22 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв`язку між протиправною поведінкою боржника та збитками, вини. Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про вищу освіту», громадяни України мають право безоплатно здобувати вищу освіту в державних і комунальних вищих навчальних закладах на конкурсній основі в межах стандартів вищої освіти, якщо певний освітньо-кваліфікаційний рівень громадянин здобуває вперше. Частиною 2 статті 52 Закону України «Про освіту» (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов`язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про вищу освіту», випускник вищого навчального закладу, який навчався за державним замовленням і якому присвоєно кваліфікацію фахівця з вищою освітою певного освітньо-кваліфікаційного рівня, працевлаштовується на підставі направлення на роботу відповідно до угоди, укладеної між замовником, керівником вищого навчального закладу та випускником. Пунктом 2 Указу Президента України від 23.01.1996 № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» визначено, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду, за якою вони зобов`язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання. Згідно з пунктами 4, 6, 8, 14 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.1996 № 992, керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду за формою згідно з додатком № 1; згідно з угодою випускник зобов`язаний глибоко оволодіти всіма видами професійної діяльності, передбаченими відповідною кваліфікаційною характеристикою, та відпрацювати у замовника не менше трьох років, а вищий навчальний заклад забезпечити відповідні якість та рівень підготовки фахівця з вищою освітою; випускники, які уклали угоду з вищим навчальним закладом після зарахування на навчання, повинні відпрацювати за місцем призначення не менше трьох років; у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням протягом трьох років випускник зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Відповідно до пункту 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 25.12.1997 № 367, випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направлені на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов`язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов`язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати. Таким чином, дії особи, яка не прибула на місце працевлаштування, зазначене в направленні, чи до будь-якого іншого закладу державного сектору економіки, чи звільнилася за власним бажанням, відмовилася від виконання взятих на себе зобов`язань, передбачають правові наслідки, встановлені законом та угодою, а саме - повернення витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого ця особа здобула освіту у вищому навчальному закладі. У діях відповідача наявні усі елементи складу цивільного правопорушення, а саме: протиправна поведінка, збитки, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та збитками, вина. Проаналізувавши встановлені обставини справи суд приходить до висновку про наявність передбачених законом та угодою правових підстав для повернення за рахунок відповідача витрачених коштів на навчання до державного бюджету, за рахунок якого відповідач здобув освіту у вищому навчальному закладі. На підставі викладеного, враховуючи, що на час розгляду справи судом сума понесених позивачем витрат державного бюджету з її підготовки за державним замовленням відповідачем не сплачена та матеріали справи не містять доказів того, що відповідачем було вжито заходи по погашенню вказаної суми, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Запорізького державного медичного університету про стягнення з [PERSON] суми заборгованості загальним розміром 130 899,35 гривень є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача вказану суму заборгованості. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 921 гривень, що документально підтверджені платіжним дорученням № 657 від 22.03.2019 року.

Outcome: approved