Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , третя особа без самостійних вимог: Служба у справах дітей Бродівської міської ради надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька, в якому просила надати дозвіл неповнолітній дитині: [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща в період з 01 липня 2021 року по 30 червня 2023 року в супроводі її матері [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , без супроводу батька [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , та без його нотаріально засвідченої згоди. Свої вимоги мотивувала тим, що 29 червня 2007 року вона уклала шлюб з [PERSON] , який вони зареєстрували у Пониквянській сільській раді Бродівського району Львівської області, актовий запис № 04. 25 травня 2021 вона подала до Бродівського районного суду Львівської області позов про розірвання шлюбу, який мотивовано відсутністю спільних інтересів з чоловіком, наявністю різних поглядів на життя, відсутністю взаєморозуміння, проживанням порізно більше як чотири роки. Від шлюбу вони мають доньку [PERSON] , [INFO] . Вже тривалий час вони з [PERSON] проживають окремо, дочка проживає разом з нею і перебуває на її повному утриманні. 25 травня 2021 вона подала до Бродівського районного суду Львівської області заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів, яку мотивувала тим, що [PERSON] добровільно матеріальну допомогу на утримання дочки відповідач не надає. 01 червня 2021 Бродівський районний суд Львівської об ласті видав судовий наказ про стягнення аліментів із [PERSON] . З моменту проживання окремо (липень 2017), маючи реальну можливість приймати участь у вихованні та забезпеченні дитини, відповідач з власної ініціативи самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків, не спілкується з дитиною, участі у житті дочки свідомо не приймає. Дитина проживає разом з нею. Вона самостійно несе усі витрати по утриманню дочки, при цьому неодноразово в усній формі зверталась до відповідача з проханням прийняти участь в утриманні їхньої спільної дочки, однак її звернення залишено відповідачем без задоволення. Оскільки вона працює постійно в Республіці Польща, має намір та можливість наприкінці вивезти дитину на навчання за кордон. При цьому має намір і можливість забезпечити повноцінний відпочинок та тимчасове проживання дочці [PERSON] в .Республіці Польща, з метою підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Вона неодноразово (протягом січня-березня 2021) зверталась за допомогою соціальних мереж в Інтернеті до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дочки [PERSON] до Республіки Польща, що підтверджується копіями скріншотів її спілкування з відповідачем. З повідомлення відповідача від 17 березня 2021 року вбачається, що наведена його позиція спрямована також і на майбутнє, а саме відповідач відмовляється надавати дозвіл на виїзд з дитини, та рекомендує матері та дитині жити без нього. Згодом, протягом квітня-травня 2021 вона ще декілька разів зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, але ці прохання були залишені відповідачем без відповіді. Саме така ситуація і стала підставою для звернення до суду із вказаним позовом. В судове засідання позивачка [PERSON] та її представник - адвокат Яцуляк Т.Р. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1258 від 08.12.2006, ордер серії ВС №1092293 від 17.08.2021 а.с.50,51) не з`явилися, однак представник позивачки скерувала на адресу суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги своєї довірительки підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи проводити у їхній відсутності (а.с.94). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення про розгляд справи (а.с.93), у встановлений законом строк, відзиву на позовну заяву не надав. Представник третьої особи без самостійних вимог: Служба у справах дітей Бродівської міської ради в судове засідання також не з`явився, однак скерував на адресу суду висновок щодо доцільності надання дозволу на виїзд дитини [PERSON] , [INFO] за кордон без згоди батька, [PERSON] та клопотання про розгляд справи у їхній відсутності (а.с.48,89, 90-91). Враховуючи те, що відповідачем [PERSON] , у встановлений законом строк відзиву на позовну заяву до суду не подано, суд, відповідно до положень ст.280 ЦПК України, вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що даний позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного: Згідно зі ст.141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.150 даного кодексу, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 з наступними змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюється лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Проаналізувавши наведені норми, суд приходить до висновку, що чинним законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітніх дітей за кордон, а лише встановлено певний порядок їх виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків та передбачено можливість вирішення питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, оскільки в іншому випадку буде грубо порушено право батька на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні, закріплене в ст.ст. 141,157 Сімейного кодексу України. При вирішенні даного спору суд також керується принципом найкращих інтересів дитини, що визначено в пункті 1 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно з яким в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, який вони зареєстрували у Пониквянській сільській раді Бродівського району Львівської області, актовий запис № 04, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.06.2007 (а.с.8). Від даного шлюбу в сторін народилася донька, [PERSON] , [INFO] , про що свідчить копія свідоцтва серії [NUMBER] від 20.02.2008 (а.с.9), яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, що підтверджується довідкою №08-10/04/С-55 про склад сім`ї або зареєстрованих у житлому приміщенні/будинку/осіб від 14.06.2021, виданою ЦНАП Бродівської міської ради (а.с.19). Як вказує в позовній заяві позивачка, вона працює постійно в Республіці Польща, та має намір і можливість забезпечити дитині на навчання за кордон, про що свідчить Догорів позики житлового приміщення, укладений у м.Єльч-Лясковіце 01.05.2021, дозвіл типу А №1038/2019/ЕМІ на працевлаштування іноземця на території Республіки Польща від 13.08.2021, інформація про розмір отриманого прибутку (понесених втрат) в 2020 податковому році від 13.08.2021 (а.с.15, 53-54, 58). При цьому має намір забезпечити повноцінний відпочинок та тимчасове проживання дочки [PERSON] в Республіцу Польща, з метою підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров`я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов`язків. Про даний факт свідчать довідка, що підтверджує відвідування І.Наум Публічної початкової школи №1 ім.св.Іоанна Павла ІІ у м.Єльч-Лясковіце, навчання якої закінчує у 2023 році, а також копії дипломів та шкільних атестатів І.Наум (а.с.18, 64-75, 76-81). З матеріалів справи встановлено, що добровільної згоди на виїзд дитини батько неповнолітньої [PERSON] - відповідач по справі [PERSON] не надає, про що свідчать скріншоти телефонної переписки позивачки з відповідачем у мобільному додатку Viber (а.с.12-13). За таких обставин, врахувавши положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обов`язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, суд вважає, що виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон до Республіки Польща в супроводі матері [PERSON] та без супроводу батька [PERSON] і його нотаріально посвідченої згоди в період з 01 липня 2021 року по 30 червня 2023 рокуз метою навчання, оздоровлення, загального духовного і фізичного розвитку та відпочинку, відповідає інтересам дитини та не порушує прав батька, а ненадання такого дозволу може негативно вплинути на інтереси неповнолітньої дитини. При цьому суд вважає відмову батька надати згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон необґрунтованою та безпідставною, оскільки він виходить виключно з власних інтересів та не враховує інтересів неповнолітньої дитини. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що заявлений позов [PERSON] є обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення, а тому слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , за кордон до Республіки Польща в супроводі матері [PERSON] та без супроводу батька [PERSON] і його нотаріально посвідченої згоди в період з 01 липня 2021 року по 30 червня 2023 рокуз метою навчання, оздоровлення, загального духовного і фізичного розвитку та відпочинку, відповідає інтересам дитини та не порушує прав батька. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 3, 9, 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.199 та набула чинності для України 27.09.1991, ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, ст. 2 Протоколу № 4 від 16.09.1963 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, який ратифіковано Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, ст.ст. 7, 141, 150, 153, 155, 157 Сімейного України, ст. 313 Цивільного кодексу України, ст.ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України", пунктів 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57 та

Outcome: approved