Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначає, що з відповідачем по справі вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 19 квітня 2011 року. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні. Протягом останнього року сумісного проживання подружжя не знаходить спільної мови, мають різні погляди на життя. В сім'ї відсутнє взаєморозуміння і, як наслідок, між сторонами склалися неприязні відносини, при яких подальше проживання разом стало неможливим. На даний час між подружжям припинені шлюбно-сімейні відносини та ведення сумісного господарства, поновляти які вони не бажають. Спроб для примирення сторони не приймають. Посилаючись на вказані обставини вважає, що їх сім'я розпалася остаточно, у зв'язку з чим просить позов задовольнити. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує і просить їх задовольнити, проти надання часу для примирення категорично заперечує. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, про що свідчать зворотні повідомлення про отримання ним судових повісток відповідно 09 вересня 2014 року та 26 вересня 2014 року, в судове за сідання повторно не з'явився, причини неявки до суду не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи не подавав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд знаходить за необхідне позов задовольнити, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлено одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 цього ж Кодексу, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, який було зареєстровано 19 квітня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Близнюківського районного управління юстиції Харківської області, актовий запис № 05, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.4). З наданих суду доказів вбачається, що сім'я сторін розпалася остаточно і зберегти її неможливо, що спричинене відсутністю взаєморозуміння, почуття поваги та любові, небажанням позивача за вказаних обставин зберегти шлюб. Наведене свідчить, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, що мають істотне значення. За таких обставин шлюб має бути розірвано. Спору про розділ майна між подружжям не виникає. Згоду про утримання малолітнього сина між ними досягнуто. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Після розірвання шлюбу, згідно її заяви, позивачу залишити прізвище - "[PERSON] ". А тому,

Outcome: approved