Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-20 00:00:00

В березні 2018 року [PERSON] звернулась до суду із заявою про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України. Просила встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженка м. Луганськ, громадянина України, місце смерті м. Луганськ, яка настала [INFO]. В обґрунтування своїх вимог заявник вказує, що у зв'язку з тимчасовою окупацією м. Луганськ вона вимушена була залишити місце свого постійного проживання, що за адресою: [ADDRESS], та переїхати на проживання в [ADDRESS], де в установленому законом порядку була зареєстрована, що підтверджується довідкою від 10.12.2015 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. У 2014 році її мати, [PERSON], також, за переміщенням з тимчасово окупованої території України (району проведення антитерористичної операції), змушена була переїхати та проживати в [ADDRESS], що підтверджується копією довідки про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції про що свідчить відмітка у належному їй паспорті. 19.10.2017 року [PERSON] за власним бажанням поїхала до м. Луганськ, в квартиру, де була зареєстрована та проживала раніше. [INFO] в м. Луганськ померла її мати - [PERSON] Причина її смерті - хронічна серцева недостатність. Докуметами, які підтверджують факт смерті її матері - [PERSON] є копія лікарського свідоцтва про смерть, в т.ч. копія довідки про причину смерті від 26.12.2017 р. за № 415, та свідоцтво про смерть від 27.12.2017 р. серії [NUMBER], що видані медичними закладами, органами реєстрації та іншими незаконними органами (установами), що знаходяться на території, непідконтрольній державній владі України. 20.02.2018 р. заявник звернулась до Уманського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області для отримання свідоцтва про смерть матері [PERSON], померлої [INFO], проте їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки для підтвердження факту смерті [PERSON] було пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, тому вона вимушена звернутися до суду з даною заявою. В судове засідання заявник [PERSON] не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином, проте до суду надійшла телефонограма від заявника [PERSON] про розгляд справи без її участі. В телефонному режимі заявник також вказувала, що заяву про встановлення факту вона підтримує в повному обсязі та просить її задовольнити. Представник заінтересованої особи - Уманського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області в судове засідання не з'явилась, однак на адресу суду було надіслано відзив, в якому вказано, що вони не заперечують проти задоволення заяви і просять справу слухати у відсутність їх представника. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Так, законодавством України визначено, що державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження, шлюб, розірвання шлюбу у випадках, встановлених законом, зміна імені, смерть відповідно до Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01.07.2010 та інших актів законодавства. Відомості про народження фізичної особи та її походження, усиновлення, позбавлення та поновлення батьківських прав, шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені, смерть підлягають обов'язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян відповідно до Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1064 від 22.08.2007. Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до п. 1 розділу 5 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000, підставою для державної реєстрації смерті є: - лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України № 545 від 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (лікарське свідоцтво про смерть); - фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від № 545 08.08.2006, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (фельдшерська довідка про смерть); - лікарське свідоцтво про перинатальну смерть; - рішення суду про оголошення особи померлою; - рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час; -повідомлення державного архіву або органів Служби безпеки України у разі реєстрації смерті осіб, репресованих за рішенням несудових та судових органів; - повідомлення установи виконання покарань або слідчого ізолятора, надіслане разом з лікарським свідоцтвом про смерть. Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції» було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов'яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Відповідно до п.п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають відповідні органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 10.05.2000 року (видане повторно) заявник [PERSON] народилась [INFO] у м. Луганськ. В графі «батько» вказаний «[PERSON]», в графі «мати» вказана «[PERSON]» (а.с.8) Відповідно до свідоцтва про шлюб (видане повторно) серії [NUMBER] від 09.08.2005 року, [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], зареєстрували шлюб 04.12.1987 року в Артемівському відділі реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів 04 грудня 1987 року зроблено відповідний актовий запис за № 698. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини та чоловіка - «[PERSON]». (а.с.10) Згідно довідки від 09.12.2014 р. № 7120000144 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції [PERSON], [INFO], перемістилась з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) в [ADDRESS]. (а.с.11) Згідно даних лікарського свідоцтва про смерть № 415 від 26.12.2017 р. та довідки про причину смерті (до форми № 106/у № 415) [PERSON], [INFO], померла [INFO] у зв'язку із хронічною серцевою недостатністю. (а.с.12) Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово, на строк, що закінчується через один рік з дня набрання чинності Законом України "Про створення необхідних умов для мирного врегулювання ситуації в окремих районах Донецької та Луганської областей", запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України. Відповідно до Постанови Верховної Ради України «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування» № 252-VIII від 17.03.2015 до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької і Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, що відповідає Мінському меморандуму від 19 вересня 2014 року. Таким чином, м. Луганськ розташоване на тимчасово окупованій території України. Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27.12.2017 року [PERSON] померла [INFO] у м. Луганськ Луганської Народної Республіки, яке видане Артемовським відділом запису актів цивільного станц\\у Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, актовий запис № 1395. (а.с.14) Згідно відмови у проведенні державної реєстрації смерті від 20.02.2018 р. за № 255/15.4-04.6, виданої Уманським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області встановлено, що оскільки заявником [PERSON] для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, то необхідно відмовити у державній реєстрації смерті. (а.с.15) Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до наведеного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території є обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини. Неможливість отримати у м. Луганськ необхідні документи для реєстрації факту смерті заявником виникла внаслідок розташування цього населеного пункту на тимчасово окупованій території України та проведення у зв'язку з цим на зазначеній території антитерористичної операції. Факт, який просить встановити заявник, має для неї юридичне значення, оскільки необхідний для отримання свідоцтва про смерть, згідно чинного законодавства України. За таких обставин, суд вважає за необхідне задовольнити заяву повністю та встановити факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки м. Луганськ, яка померла [INFO] в м. Луганськ. Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень, зокрема, у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved