Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

[PERSON] (надалі - Позивач) звернувся в суд з позовом до Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Ратнеагроліс» (надалі - Відповідач) про визнання незаконними і скасування наказу №72-к/тр від 30.10.2019 року про звільнення Позивача з посади лісничого Турського лісництва «Ратнеагроліс». В обгрунтування позову [PERSON] поклав наступні обставини: -при застосуванні до Позивача дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення з посади, згідно п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України), роботодавцем не дотримано вимог КЗпП України, оскільки не зазначено, які саме трудові обов`язки, покладені на Позивача посадовою інструкцією, трудовим договором, статутом, внутрішніми положеннями підприємства або іншими актами законодавства, він порушив; -у наказі не зазначено жодних мотивів прийняття рішення про накладення на Позивача дисциплінарного стягнення, не зазначено в чому полягає суть вчинення [PERSON] того чи іншого дисциплінарного проступку, а також, які положення посадової інструкції чи інших нормативних документів, що регулюють дані трудові правовідносини, порушив своїми діями чи бездіяльністю Позивач; -оспорюваний наказ не відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки в ньому лише констатовано вчинення Позивачем одноразового грубого порушення трудових обов`язків, однак не вказано, в чому саме полягає суть цього порушення, не визначено, яким саме документом передбачена відповідальність за діяння Позивача, як особи, яка була притягнута до дисциплінарної відповідальності; -описова частина наказу не містить чіткого визначення, який саме дисциплінарний проступок було вчинено, в чому саме виразилось грубе порушення Позивачем трудових обов`язків та чи могло таке порушення слугувати підставою для застосування до [PERSON] стягнення у вигляді звільнення з посади відповідно до приписів ч. 1 ст. 41 КЗпП України; -наказ про накладення дисциплінарного стягнення повинен містити не тільки обставини, які вказують на те, в чому полягає порушення трудової дисципліни із вказівкою на фактичні обставини, які слугували підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення, а й повинен містити нормативне обґрунтування, норму права, на підставі якої працівник притягується до відповідальності; -формулювання оскаржуваного наказу унеможливлює встановлення з його тексту даних щодо ступеня тяжкості вчиненого проступку, заподіяної шкоди, попередньої роботи, а також даних щодо додержання відповідачем порядку застосування дисциплінарного стягнення; -посада, з якої було звільнено [PERSON] , не наділена функціями і повноваженнями жодних із посад, перелік яких зазначений у п. 1 ст. 41 КЗпП України. Представником Відповідача подано до суду відзив в обґрунтування заперечення проти позову, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , з огляду на наступне: -діюче законодавство не зобов`язує суб`єктів господарювання застосовувати тільки типові форми кадрового обліку. При цьому, наказ №72-к/тр «Про звільнення з посади [PERSON] » від 30.10.2019 року оформлений на офіційному бланку підприємства, містить всі необхідні реквізити, ідентифікуючу назву, порядково-номенклатурний номер, посилання на пункт і статтю КЗпП України. Вказується у наказі й те, що [PERSON] звільняється 30.10.2019 року з посади лісничого Турського лісництва за одноразове грубе порушення трудових обов`язків, суть якого визначена і викладена у Доповідній записці головного лісничого [PERSON] від 29.10.2019 року, що знаходиться у самому наказі №72-к/тр від 30.10.2019 року у графі «Підстава»; -позивачу до 30.10.2019 року достовірно та документально було відомо про проведення в період з 25.10 по 29.10.2019 року в межах ввіреного йому лісництва внутрішньої позапланової контрольної перевірки відведення і таксації лісосік, що була призначена наказом по ДП «СЛАП «Ратнеагроліс» від 25.10.2019 року за №81; -вказана перевірка була проведена компетентною,призначеною тим же, вищезазначеним наказом, комісією під головуванням першого заступника директора - головного лісничого ДП «СЛАП «Ратнеагроліс» [PERSON] за безпосередньої участі помічника лісничого Турського лісництва [PERSON] ; -перевірка проводилась шляхом натурного обстеження стану лісових ділянок лісництва із врахуванням матеріалів попередньо проведених відводів, що були прийняті безпосередньо лісничим [PERSON] , про що свідчить його особистий підпис, проставляння якого Позивач і не заперечує; -в ході та за результатами проведеної перевірки, що закріплені відповідним Актом від 29.10.2019 року, виявлено та встановлено значні розбіжності в загальному запасі деревини на лісосіках та по діловій і дров`яній деревині, тобто штучно створено необліковані надлишки лісопродукції, що є потенційною передумовою для розкрадання та спричинення збитків. Позивач не заперечує сам по собі факт щодо виявлених порушень, результати перевірки (Акт від 29.10.2019 року) не оскаржував; - [PERSON] , будучи лісничим Турського лісництва ДП «СЛАП «Ратнеагроліс» мав весь обсяг прав, обов`язків та розпорядчих функцій керівника структурного підрозділу підприємства. У разі належного виконання покладених на нього функціональних обов`язків, правильної організації роботи в межах ввіреного йому лісництва, не настали б негативні наслідки у вигляді виявлених в ході перевірки серйозних порушень; -позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу задоволені бути не можуть, оскільки в даному випадку відсутній вимушений прогул в розумінні зазначених норм КЗпП України, а правовідносини, що виникли, не врегульовані зазначеними правовими нормами. Позивач в судове засідання, яке відбувалось 20.11.2019 року з`явився, проте його було відкладено у зв`язку з поданим представником відповідача клопотанням про відкладення розгляду справи. Судові засідання неодноразово відкладались у зв`язку з клопотаннями сторін у справі, та беручи до уваги поширення гострої респіраторної хвороби COVID -19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 внаслідок чого постановою Кабінету Міністрів України № 211 від 11.03.2020 р. "Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19" з метою запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19 з 12.03.2020 по 03.04.2020 на всій території України встановлено карантин, а надалі карантинні обмеження продовжувались станом до дати ухвалення даного рішення. Вказані причини суд вважає об`єктивними та такими, що слугують підставами для виходу за межі процесуальних строків, встановлених для розгляду відповідної категорії справ. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, у їх задоволенні просив відмовити з підстав, наведених у відзиві в обґрунтування заперечення проти позову. З правами та обов`язками Сторони в судовому засіданні ознайомлені. Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, оцінивши пояснення даних осіб в судовому засіданні, свідків, аналізуючи докази у справі, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши усі обставини, які мають значення для правильного вирішення спору в сукупності з доказами, наданими сторонами в обґрунтування своїх вимог та заперечень, Ратнівський районний суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, які слід задовольнити, з огляду на наступне: Частиною 1 статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Стаття 12 ЦПК України, містить норму, відповідно до якої цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За правилами ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як встановлено судом та не заперечується Сторонами у справі, [PERSON] працював на посаді лісничого Турського лісництва у ДП «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Ратнеагроліс». Відповідно до наказу директора ДП «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Ратнеагроліс» - О. Павляшика №72-к/тр від 30.10.2019 року Позивача було звільнено з вказаної посади з 30.10.2019 року на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов`язків. При цьому, як вірно було вказано у позовній заяві, в наказі не було ідентифіковано, яке саме одноразове грубе порушення трудових обов`язків було допущено [PERSON] разом з цим, в якості підстави для звільнення роботодавцем в особі його керівника, з роботи Позивача, в самому наказі було визначено «доповідну записку головного лісничого [PERSON] від 29.10.2019 року» без вказівки на короткий зміст такого документу та його ідентифікуючі ознаки, як-то - номер реєстрації у відповідних журналах по підприємству. Разом з тим, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 1 Кодексу законів про працю України даний нормативно-правовий акт регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини. Статтею 2-1 КЗпП України встановлено принцип рівності трудових прав громадян України. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у ст. 5-1 КЗпП України правовий захист від незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно ст. 139 КЗпП України (в редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин - 30.10.2019 року) працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Власник або уповноважений ним орган повинен правильно організувати працю працівників, створювати умови для зростання продуктивності праці, забезпечувати трудову і виробничу дисципліну, неухильно додержувати законодавства про працю і правил охорони праці, уважно ставитися до потреб і запитів працівників, поліпшувати умови їх праці та побуту (ст. 141 КЗпП України). Відповідно до ч. 1 ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення (ч. 2 ст. 147 вказаного нормативно-правового акту). При цьому, відповідно до п. 24 чинних станом на дату виникнення спірних правовідносин Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників та службовців підприємств, установ та організацій, затверджених Постановою Державного комітету СРСР з праці та соціальних питань №213 від 20.07.1984 року, порушенням трудової дисципліни визнається невиконання чи неналежне виконання працівником, без поважних причин, обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Трудові обов`язки працівника визначаються у посадовій інструкції. Відповідно до статті 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене не пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Згідно ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Разом з цим, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України встановлює, що окрім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також і у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації всіх форм власності, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами. З огляду на наведене та беручи до уваги системний аналіз наведених вище норм матеріального права при їх застосуванні з дотриманням приписів процесуального законодавства, Ратнівський районний суд вважає за необхідне зазначити, що розриваючи трудовий договір з ініціативи власника у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником структурного підрозділу, наказ повинен містити чітке формулювання такого порушення, мотивацію чому роботодавець вважає відповідне порушення грубим (оскільки чинне законодавство не містить відповідної дефініції одноразового грубого порушення трудових обов`язків, таке визначення є оціночним в кожному конкретному випадку) та посилання на конкретний пункт посадових інструкцій [PERSON] , який було порушено шляхом вчинення відповідного діяння. Окрім того, оспорюваний наказ не містить і об`єктивної сторони порушення. Тобто, в його мотивувальній частині не відображено в чому полягає таке порушення. Разом з цим, досліджуючи копію вказаного наказу, Суд не встановив зазначених необхідних ознак, які дали б змогу оцінити вказаний документ на предмет доказовості правомірності дій роботодавця, пов`язаних розірванням трудового договору з працівником на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Так, зокрема, як правильно вказав Позивач у своїй позовній заяві, наказ №72-к/тр від 30.10.2019 року не містить відомостей про суть порушення, яке вчинив [PERSON] та у зв`язку з вчиненням якого його роботодавець в особі директора прийняв рішення про розірвання трудового договору. Наказ №72-к/тр від 30.10.2019 року містить посилання норму закону, з якою пов`язує юридичний факт розірвання трудового договору - п. 1 ст. 41 КЗпП України. Окрім того, в якості підстави, вже після резолютивної частини вказаного документа, Відповідачем було зазначено доповідну записку головного лісничого [PERSON] від 29.10.2019 року. Разом з цим, вказана доповідна записка не може слугувати належним доказом правомірності дій роботодавця (Відповідача) при розірванні трудового договору з [PERSON] , з огляду на наступне: Відповідно до ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 2 ст. 76 ЦПК України ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно припису ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України) При цьому, надаючи оцінку доповідній записці головного лісничого Гордійчука О. А. від 29.10.2019 року, як доказу одноразового грубого порушення [PERSON] покладених на нього трудових обов`язків, суд вважає за необхідне зазначити наступне: Відповідно до п.п. 1.1 п. 1 Вимог до оформлення документів ДСТУ 4163-2003 (надалі - ДСТУ), затверджених наказом Держспоживстандарту України від 7 квітня 2003 р. N 55, на який посилається і Відповідач у поданому відзиві, цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи (далі -документи) -постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності в тому числі й підприємств, установ та організацій усіх форм власності. Згідно п.п. 1.2 п. й ДСТУ, цей стандарт установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту і розташовування реквізитів документів; вимоги до бланків та оформлювання документів; вимоги до документів, що їх виготовляють за допомогою друкувальних засобів. П. 4 ДСТУ встановлює перелік реквізитів, встановлених для документів, серед яких є й реєстраційний індекс документа. При цьому, в даному випадку реєстраційний індекс документа має значення для надання вказаній доповідній записці оцінки на предмет доказової сили, оскільки ані в матеріалах справи, ані представником Відповідача при виступі в судовому засіданні, не було доведено тієї обставини, що Головним лісничим Гордійчуком О.А. 29.10.2019 року не складались будь-які інші доповідні записки і що, посилаючись в оспорюваному наказі на доповідну записку головного лісничого [PERSON] . від 29.10.2019 року, Директор ДП «Ратнеагроліс» [PERSON] мав на увазі доповідну записку, яка міститься в матеріалах справи. За таких обставин, твердження представника Відповідача у справі про те, що в Наказі було визначено підставою звільнення доповідну записку головного лісничого [PERSON] є необґрунтованим. Щодо змісту доповідної записки, то суд звертає увагу на те, що у вказаній записці головний лісничий зазначив про те, що «перевірка проводилась шляхом натурального обстеження лісових ділянок із врахуванням матеріалів відводів, що попередньо безпосередньо були прийняті лісничим [PERSON] , про що свідчить його особистий підпис». Разом з цим, вказуючи про обставину прийняття лісових ділянок [PERSON] , головний лісничий не послався на документ, згідно якого ним були вказані ділянки прийняті, про що він поставив особистий підпис. Відсутній такий документ і в матеріалах справи. Далі головний лісничий вказує про те, що «…в ході перевірки виявлені значні розбіжності в загальному запасі на лісосіці та по діловій і дров`яній деревині (Акт додається)». Однак, без вказівки на реквізити Акту, на який посилається головний лісничий, суд позбавлений можливості ідентифікувати його та ототожнити з актом, наявним у справі. При цьому, суд зазначає, що посилання головного лісничого на Акт перевірки з відведення і таксації лісосік у лісах, про який згадується у додатках до доповідної записки, також не може вважатись доказом того, що мова йде саме про акт перевірки з відведення і таксації лісосік у лісах від 29.10.2019 року, наявний у справі. В подальшому, головний лісничий резюмує, що «вищевказані порушення - невиконання вимог Методичних вказівок з відведення і таксації лісосік, видачі лісорубних квитків та огляду місць заготівлі деревини в лісах Держкомлісгоспу, затверджених Наказом Державного комітету лісового господарства України від 22.11.2010 року №403 (зі змінами, внесеними згідно наказом Держлісагенства України від 18.09.2011 №508) є грубим невиконанням лісничим [PERSON] вимог покладених на нього посадовою інструкцією обов`язків щодо керівництва виробничо-господарською діяльністю лісництва в частині виконання встановлених завдань, ефективного використання матеріальних ресурсів. Разом з цим, суд звертає увагу на ту обставину, що дійшовши висновку про грубе порушення вимог, покладених на [PERSON] , посадовою інструкцією обов`язків, головний лісничий не послався на жоден пункт посадової інструкції, який встановлював би обов`язок, що було не виконано, не дотримано чи порушено Позивачем у справі. Окрім того, відсутні в доповідній записці і посилання на відповідний пункт Методичних вказівок, які були порушені [PERSON] . При цьому, суд звертає увагу на ту обставину, що доповідна записка головного лісничого ДП «Ратнеагроліс», по суті своїй, узагальнює результати, відображені в акті перевірки з підвищення і таксації лісосік у лісах від 29.10.2019 року. Так, досліджуючи зміст вказаного документу, суд бере до уваги наступне: Як вбачається з вступної частини акту, перевірка проводилась комісією, у складі, затвердженому Наказом №81 від 25.10.2019 року, а саме: Голова комісії - [PERSON] ; члени комісії: [PERSON] - інженер лісового господарства, [PERSON] - інженер з охорони та захисту лісу, [PERSON] - інженер лісового господарства ІІ категорії. Як вбачається з Акта, присутнім при проведенні перевірки був помічник лісничого Турського лісництва [PERSON] При цьому, в матеріалах справи відсутні докази ознайомлення [PERSON] з наказом №81 від 25.10.2019 року саме на момент початку здійснення перевірки - 25.10.2019 року (факт проведення перевірки в період її здійснення з 25.10.2019 року по 29.10.2019 року підтвердив і присутній в судовому засіданні представник Відповідача). Так, на звороті Наказу міститься підпис [PERSON] про ознайомлення з ним лише 29.10.2019 року, тобто в останній день проведення перевірки, за наслідком якої саме 29.10.2019 року й було складено Акт, який є предметом дослідження. Таким чином, беручи до уваги, що на складення акту за результатами перевірки 29.10.2019 року необхідні були ще затрати часу, суд робить висновок про те, що саме 29 жовтня 2019 року перевірка здійснювалась не весь день. Отже, [PERSON] , будучи повідомленим про проведення перевірки в лісництві, ввіреному йому за посадою, лише 29.10.2019 року, мав можливість слідкувати за її перебігом лише частину робочого дня 29.10.2019 року. Тобто, лісничий [PERSON] , не будучи повідомленим про початок проведення перевірки, будучи відсутнім, з об`єктивних причин, при її проведенні в період з 25.10 по 29.10.2019 року (про що зазначено в самому акті), по суті був позбавлений можливості слідкувати за перебігом перевірки та робити ті чи інші зауваження. З огляду на наведене, Ратнівський районний суд Волинської області звертає увагу на те, що, по суті, усунувши [PERSON] від можливості бути присутнім при перевірці, комісія позбавила його можливості слідкувати за перебігом самої перевірки, робити зауваження та давати пояснення, а також фіксувати порушення, які потенційно могли мати місце при її здійсненні, не міг слідкувати за дотриманням методології проведення відповідних замірів, результати яких, в подальшому, були відображені в акті. Окрім того, як у доповідній записці, так і в Акті відсутні посилання на посадові обов`язки лісничого Турського лісництва [PERSON] , які були ним порушені. Даний акт містить лише цифрові данні обліку за площею по кількості виявленої деревини різного виду, висновок про велику розбіжність в загальному запасі деревини на лісосіці та по діловій і дров`яній деревині, а також висновок щодо оцінки роботи (незадовільна). Окрім того, як вбачається із самої доповідної записки головного лісничого [PERSON] від 29.10.2019 року, доповідач робить висновок про «… грубе невиконання лісничим [PERSON] вимог покладених на нього посадовою інструкцією обов`язків щодо керівництва виробничо-господарською діяльністю лісництва в частині виконання встановлених завдань, ефективного використання матеріальних ресурсів». Разом з цим, як вже було зазначено вище, чинне національне законодавство не містить визначення поняття «одноразове грубе порушення трудових обов`язків», що, на думку суду, породжує певну невизначеність закону в цій частині трудових правовідносин. Однак, беручи до уваги об`єктивний факт існування норми п. 1 ст. 41 КЗпП України та необхідність вирішити спір, що виник у відповідних правовідносинах, суд зазначає, що вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, враховувати слід характер проступку, обставини, за яких його було вчинено, та яку таким проступком було завдано (чи могло бути завдано) шкоду. Вказана правова позиція, зокрема, викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року (п. 27). Одночасно слід зазначити, що разовим порушенням необхідно розуміти таку протиправну поведінку, що є обмеженою в часі, вчинену саме разово (одну дію або бездіяльність). Отже, рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове грубе порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення повинен містити одноразове грубе порушення, бажано, конкретних трудових обов`язків. Таким чином, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, слід виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому, встановленню підлягають не тільки факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення. При цьому, оскільки ні в наказі №72-к/тр, ні в доповідній записці головного лісничого Гордійчука О.А від 29.10.2019 року ні в акті перевірки з відведення і таксації лісосік у лісах від 29.10.2019 року не зазначена об`єктивна сторона даного трудового проступку, суд позбавлений можливості оцінити його за вищенаведеними критеріями і ідентифікувати як одноразове грубе порушення трудових обов`язків. З огляду на наведене, оцінка головного лісничого ДП «Ратнеагроліс» дій лісничого Турського лісництва [PERSON] як грубе невиконання ним вимог покладених на нього посадовою інструкцією обов`язків, є необґрунтованою та такою, яка не підтверджена матеріалами наявними у справі, а отже не може слугувати доказом допущення такого проступку. При цьому, посилання представника Відповідача у справі на матеріально-грошові оцінки лісосік №1738, № 1795, № 1794, додані до відзиву на позов, не можуть слугувати доказами вчинення лісничим Турського лісництва ДП «Ратнеагроліс» одноразового грубого порушення його трудових обов`язків, оскільки вказані документи не фігурують ні в мотивувальній частині Акту перевірки, ні в Доповідній записці, ні в оспорюваному Наказі, а дані, отримані при проведенні перевірки (як вбачається зі змісту Акту), не співставлялись з відповідними даними вказаними у матеріально-грошовій оцінці. Щодо негативних наслідків, про які в доповідній записці зазначено головним лісничим, і які полягають у створенні не облікованих надмірів лісо продукції, «… що є потенціальною загрозою для її розкрадання і спричинення матеріальних збитків», суд звертає увагу на те, що сам по собі факт наявності розбіжностей в загальному запасі на лісосіці та по діловій і дров`яній деревині (без співставлення відповідних даних з матеріально-грошовою оцінкою (чого в акті зроблено не було), не може слугувати доказом наявності загрози у розкраданні деревини і спричинення відповідних збитків підприємству, а відповідний висновок головного лісничого є припущенням, яке не підтверджене відповідною доказовою базою. За таких обставин, суд не вважає вказані Акт та Доповідну записку належним та допустимим доказом вчинення лісничим Турського лісництва ДП «Ратнеагроліс» одноразового грубого порушення його трудових обов`язків, оскільки Акт перевірки з відведення і таксації лісосік у лісах, висновки якого стали підставою для прийняття оспорюваного наказу про звільнення [PERSON] , також не містять даних про одноразове грубе порушення позивачем трудових обов`язків, за яке він міг би бути звільнений на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України. Належних та допустимих доказів на підтвердження факту звільнення [PERSON] саме за одноразове грубе порушення, Відповідачем надано не було. Разом з тим, суд погоджується з доводами представника Відповідача про те, що посада лісничого Турського лісництва ДА «Ратнеагроліс» відноситься до переліку посад, на які поширюється дія норми ст. 41 КЗпП України, оскільки про це зазначено безпосередньо в установчих документах Відповідача, положенні про Турське лісництво та посадовій інструкції лісничих, наявних у матеріалах справи, а тому протилежне твердження Позивача є необґрунтованим та спросовується наявними матеріалами справи. З огляду на наведене, суд дійшов висновку про те, що наказ №72-к/тр від 30.10.2019 року є незаконним та підлягає скасуванню. Відповідно до ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Отже, [PERSON] підлягає поновленню на роботі на посаді лісничого Турського лісництва Державного підприємства «Спеціалізоване лісогосподарське агропромислове підприємство «Ратнеагроліс». Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Таким чином [PERSON] було звільнено 30.10.2019 року (наказ № 72-к/тр від 30.10.2019 року), що становить на дату ухвалення рішення (16.07.2020 року) 178 календарних робочих днів. Разом з цим, беручи до уваги, що Позивачем не було подано довідки про доходи, однак з метою реалізації його прав, суд вважає за необхідне стягнути з Відповідача на користь Позивача середню заробітню плату за відповідний період вимушеного прогулу. У відповідності до вимог ч. 1ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно до п. 1 ч. 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі. Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру фізичною особою сплачується 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, за подання позову майнового характеру 1% ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто, при подачі даного позову позивачу необхідно було б сплатити по 768, 40 грн. за три позовні вимоги. На підставіст. 43 Конституції України, ст. ст.36,41,144,147, 235, КЗпП України,

Outcome: approved