Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

до суду з зазначеним позовом звернувся позивач, мотивуючи його тим, що після розірвання шлюбу з відповідачкою [PERSON] остання не надає йому можливості бачитись з дитиною, перешкоджає займатись вихованням дитини та виконувати свої батьківські обов'язки. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] заявлений позов підтримали в повному обсязі, просять суд усунути перешкоди зі сторони відповідачки, [PERSON], [INFO], у спілкуванні з донькою [PERSON], [INFO], шляхом встановлення днів систематичних особистих побачень з дитиною. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась про день, час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та в установлений законом спосіб. Представник третьої особи Служба у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації [PERSON] позов підтримала в повному обсязі, та пояснила суду, що дійсно позивач звертався до служби з відповідними заявами, та згідно розпоряджень Баришівської райдержадміністрації від 13.08.2012 року №618 та від 13.02.2013 року №36 йому був встановлений наступний порядок спілкування з дочкою: кожну суботу місяця протягом 2-3 годин на день за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON], проте відповідачка ухиляється від виконання розпорядження. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу заочно. Заслухавши пояснення позивача та його представника, представника третьої особи, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений позов обґрунтованим, та таким що підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували в шлюбі який було розірвано Рішенням Баришівського районного суду міста Київської області від 03.06.2009 року. Від подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Дитина після розірвання шлюбу проживає з відповідачкою [PERSON]. Відповідачка перешкоджає позивачу спілкуватись з дитиною та приймати участь в вихованні дитини. Через таку поведінку відповідачки позивач звертався до Служби у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації та згідно розпоряджень Баришівської райдержадміністрації від 13.08.2012 року №618 та від 13.02.2013 року №36 йому був встановлений наступний порядок спілкування з дочкою: кожну суботу місяця протягом 2-3 годин на день за попередньою домовленістю з матір'ю [PERSON]. Після винесення даних розпоряджень відповідачка не виконує зазначені розпорядження та продовжує чинити перешкоди позивачу в спілкуванні з дитиною. Позивач неодноразово звертався з спірним питанням до Служби у справах дітей та сім'ї Баришівської районної державної адміністрації, звертався з листом до відповідачки та неодноразово приходив до відповідачки з метою побачитись з дитиною проте відповідач відмовляла позивачу в побаченнях з дитиною. Дані обставини підтверджені в судовому засіданні як письмовими доказами так і показами свідка [PERSON], який пояснив суду, що він двічі приходив з позивачем до відповідачки останній раз в грудні 2015 року, точної дати він не пам'ятає, але пам'ятає, що це було у вихідний день, так як по будням [PERSON] працює, та він був присутній як [PERSON] спілкувався з [PERSON], проте остання відмовилась покликати дитину та не дала можливості [PERSON] поспілкуватись з дитиною. Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням того, що відповідачка [PERSON] перешкоджає позивачу [PERSON] спілкуватись з дочкою, приймати участь в її вихованні, він був змушений звернутись до суду стосовно усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначенні способу його участі у вихованні та спілкуванні з дочкою. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтями 150, 151 СК України передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства. Згідно із ст. 11 Закону "Про охорону дитинства", сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. У відповідності до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкодити тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що відповідач дійсно чинить перешкоди позивачу в спілкуванні з дитиною, а тому порушені права позивача та дитини підлягають захисту. Нормою ч.1 ст.88 ЦПК України передбачено, що Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином вимога позивача про відшкодування судових витрат підлягає до задоволення. Разом з тим вимога про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягає до задоволення, оскільки згідно до діючого законодавства оплата послуг за правову допомогу нараховується погодинно, проте в актах виконаних робіт наданих суду в підтвердження зазначених витрат не зазначено за яку кількість відпрацьованих годин нарахована оплата, та не вказана вартість за годину роботи.

Outcome: approved