Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-19 00:00:00

[PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного [PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, відповідно до якого просить суд визнати [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що позивачі є власниками будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 2018 року Зазначає, що в зазначеній квартирі зареєстрований відповідач. З 2013 року відповідач у будинку не проживає, особистих речей не має, що перешкоджає їм, як власникам користуватися і розпоряджатися належним їм майном та оформити субсидію. Позивач [PERSON] , яка діє в своїх інтересах та в інтересах недієздатного [PERSON] у судове засідання не з`явилась про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином. До початку судового засідання надала заяву про розгляд справи у її відсутності, позов просить задовольнити у повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився та не повідомив про причини своєї неявки, незважаючи на те, що про дату, час та місце розгляду справи був належно повідомлений у встановленому законом порядку. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої бахмутської державної нотаріальної контори Балицькою Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №1119, свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої бахмутської державної нотаріальної контори Балицькою Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №1123, свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2017 року, посвідченого державним нотаріусом Другої бахмутської державної нотаріальної контори Балицькою Л.А., зареєстрованого в реєстрі за №161, будинок [ADDRESS] належить на праві приватній власності [PERSON] та [PERSON] . Актом від 11 травня 2019року, складеним комісією у складі: виконуючого обов`язки старости та території сіл Дронівка та Платонівка, [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] , встановлено, що [PERSON] , зареєстрований у будинку [ADDRESS] своєї матері [PERSON] та за вказаною адресою фактично не проживає з 2013 року. Допитані при розгляді справи свідки сторони позивача [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що дійсно [PERSON] у будинку [ADDRESS] зареєстрований та з 2013 року за вищезазначеною адресою не проживає. Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 р. відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97р. "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (стст.316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК. Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки відповідач не є власником будинку, у ньому не проживає, особистих речей не зберігає, його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: будинком [ADDRESS] .

Outcome: approved