Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння [NUMBER] від 19.08.1988 року, виданого виконкомом Городенківської районної ради народних депутатів на підставі рішення цього ж виконкому за № 148 від 10.08.1988 року та виписки з інвентаризаційних матеріалів за № 8373 від 19.12.2012 року житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] належав колгоспному двору, головою якого був дід позивачки, по маминій лінії, [PERSON]. Зазначений житловий будинок дід побудував із своєю дружиною, бабусею позивачки, [PERSON], яка померла [INFO] в с. Сороки. За заповітом від 17.08.2010 року [PERSON] все своє майно, яке належатиме йому по закону на день смерті заповів своїй внучці [PERSON]. Даний заповіт був зареєстрований в реєстрі за № 27 Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області. [INFO] помер [PERSON]. Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Звернувшись із заявою та відповідними документами до Городенківської районної державної нотаріальної контори з приводу видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка 16.03.2018р. отримала Постанову № 486/02-31 в.о. державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії у зв'язку з тим, що житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS] відноситься до колгоспного двору, а отже кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15.04.1991р. належить відповідна частка житлового будинку, частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Станом на 1991 рік у даному господарстві були зареєстровані і проживали: голова двору [PERSON], його дружина [PERSON], дочка [PERSON] та позивачка, що підтверджується довідкою № 624, виданою Сороківською сільською радою 20.11.2017 року. Всі члени колгоспного двору мали право власності на майно колишнього колгоспного двору, оскільки на день введення в дію ЗУ "Про власність" (15.04.1991р.) проживали однією сім'єю в даному колгоспному дворі, свого права на частки в зазначеному майні не втратили, стали співвласниками будинковолодіння по 1/4 частині кожен. Після смерті [PERSON] його спадкоємцями є дочка [PERSON] по закону та позивачка по заповіту. [PERSON] не заперечує щодо визнання за позивачкою права власності на ціле будинковолодіння, про що подала в нотаріальну контору заяву. Відповідно до технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по [ADDRESS], інвентаризаційна вартість даного будинку з господарськими будівлями та спорудами становить 133033 грн. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Одночасно зазначила, що позов підтримує повністю. Відповідачка [PERSON], мати позивачки, в судовому засіданні позов визнала. Ствердила, що даний житловий будинок побудований в 1980 році її батьками [PERSON] та [PERSON]. В [INFO] померла мама [PERSON], батько [PERSON] помер в [INFO]. За життя її батько [PERSON] вчинив заповіт на користь своєї онуки [PERSON] Відповідачка ствердила, що вона подала в нотаріальну контору заяву про відмову від обов'язкової частки в спадщині, яку могла б мати як непрацездатна, так як вона пенсіонеркою. Частина 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач визнає позов, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити у підготовчому засіданні. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд, вислухавши відповідачку, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного. Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2003 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. За ст.ст. 120,123,563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Із копії Свідоцтва про право особистої власності на будинковолодіння від 19 серпня 1988 р., виданого виконкомом Городенківської районної Ради народних депутатів на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів № 148 від 10 серпня 1988р., слідує, що в цілому будинковолодіння, яке складається з житлового будинку, службових будівель і споруд, розташованих в [ADDRESS], дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Довідкою № 626, виданою виконавчим комітетом Сороківської сільської ради 20.11.2017 року, стверджується, що в с. Сороки вулицю Леніна перейменовано на вулицю Незалежності, а нумерація будинків не змінювалася. Випискою з інвентаризаційних матеріалів № 8373, виданою 19.12.2017 р. Обласним комунальним підприємством «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації» стверджено, що згідно архівних даних станом на 31.12.2012 р. власником житлового будинку по [ADDRESS] є [PERSON] (голова колгоспного двору) на підставі свідоцтва про право власності, виданого Городенківським РВК 19.08.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому № 148 від 10.08.1988 р. Довідкою № 624, виданою 20.11.2017 р. виконавчим комітетом Сороківської сільської ради доводиться, що станом на 15.04.1991р. по [ADDRESS] проживали: голова двору [PERSON], [INFO], дружина [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO], та внучка [PERSON], [INFO] Із копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 7 березня 1959 року слідує, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 7 березня 1959 року, актовий запис № 27; після одруження прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON]. Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого [INFO] Сороківською сільською радою, свідчить про те, що [PERSON] померла [INFO] у віці 70 років у [ADDRESS], актовий запис № 11 від 10.09.2000р. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс УРСР 1963 р. Згідно з ст. 524 згаданого кодексу спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом 6 місяців фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. З копії свідоцтва про народження відповідачки серії [NUMBER], виданого 10.01.1960 року Слобідською сільською радою вбачається, що її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу з [PERSON] відповідачка змінила прізвище [PERSON] на [PERSON]. Після реєстрації розірвання шлюбу відповідачці присвоєне прізвище [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 24.02.1981 р. райвідділом ЗАГС м. Городенка. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 7 січня 1978 року Слобідською сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області, доводиться, що [PERSON] народилася [INFO] в с. Сороки, актовий запис № 1, її батьками є: [PERSON] та [PERSON]. Після реєстрації шлюбу 27.09.1997 року з [PERSON], прізвище дружини [PERSON] змінено з [PERSON] на [PERSON], що стверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 27.09.1997 року Кам'янець-Подільським міським відділом реєстрації актів громадянського стану. [PERSON] помер [INFO] у віці 86 років в с. Сороки, актовий запис № 11 від 04.07.2017 року, що доводиться копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Сороківської сільської ради Городенківського району в Івано-Франківській області. За заповітом, посвідченим 17.08.2010 р. секретарем виконкому Сороківської сільської ради, [PERSON], ідентифікаційний код [NUMBER], [INFO], житель [ADDRESS] все своє майно, яке належить йому по закону, тобто: житловий будинок з надвірними будівлями, земельна ділянка під житловим будинком, присадибна ділянка, які розташовані в с. Сороки, заощадження на ощадній книжці, - заповів своїй онучці [PERSON], [INFO], жительці [ADDRESS]; заповіт зареєстровано в реєстрі за № 27. На час смерті [PERSON] був чинним Цивільний кодекс України 2003 р. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ст.ст. 1268-1269 Цивільного кодексу України прийняття спадщини - це: постійне проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подання спадкоємцем, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Ч. 1 ст. 1270 згаданого кодексу визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Ст. 1273 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого с.1270 ЦК України. Заява про відмову від спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Довідкою № 187, виданою 14.03.2018р. виконавчим комітетом Сороківської сільської ради стверджується, що на день смерті ([INFO]) [PERSON] проживав по [ADDRESS], разом з ним проживали: дочка [PERSON], [INFO], внучка [PERSON], [INFO], правнук [PERSON],[INFO], та правнучка [PERSON], [INFO] Копією спадкової справи № 498/2017 р., наданою суду в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори, стверджено, що позивачка [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON], 28.11.2017 року вона подала заяву про прийняття спадщини. Відповідачка [PERSON] 19 грудня 2017 року подала заяву про відмову від отримання обов'язкової частки у спадщині після смерті батька [PERSON] Отже, позивач [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON]. До спадкового майна [PERSON] належить житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований по [ADDRESS]. З технічного паспорта на згаданий садибний (індивідуальний) житловий будинок встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами збудовані в 1981 р., їх інвентаризаційна вартість становить 133033 грн. За даним житловим будинком зареєстрована земельна ділянка загальною площею 1,95 га, в тому числі: 0,25 га під будівництво та 1,70 га під ОСГ, що стверджується довідкою № 184, виданою виконавчим комітетом Сороківської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області 13.03.2018 року. З метою оформлення спадщини позивачка зверталася до Городенківської районної державної нотаріальної контори. Постановою в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори № 468/02-31 від 16.03.2018 р. позивачці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті діда [PERSON], померлого [INFO] на житловий будинок [ADDRESS] з посиланням на те, що господарство, головою якого був [PERSON], відносилось до колгоспного двору, в якому кожному з членів колгоспного двору, які проживали станом на 15 квітня 1991 року, належить відповідна частка житлового будинку, але частки між членами бувшого колгоспного двору не визначені. Судом встановлено, що позивачка, як спадкоємець за заповітом [PERSON] фактично стала власником вищезгаданого житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами. Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Передбачених згаданою статтею підстав неправомірності набуття позивачкою, як спадкоємцем за заповітом спадкодавця [PERSON], права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що знаходяться по [ADDRESS] Городенківського району Івано-Франківської області судом не встановлено, відповідачка не заперечує відносно задоволення даного позову, тому суд приходить до переконання, що позов слід задовольнити. На підставі ст.ст. 548, 549, 551 563 ЦК УРСР (1963 р.), ст.ст. 316, 317, 328, 1216, 1222, 1223, 1268-1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved