Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним позовом до Івано-Франківської міської ради, в якому просила суд про встановлення факту проживання однією сім'єю та ведення спільного домашнього господарства та визнання права власності на спадкове майно. Представник позивачки в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, просила суд позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву про розгляд справи у їх відсутності. Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх невизнаних прав. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів. Перевіряючи обставини у справі, судом встановлено, що 17.12.2004 року між [PERSON], [PERSON] (відчужувачі) та [PERSON] (набувач) укладено договір довічного утримання. Відповідно до якого відчужував передає, а набувач приймає у власність квартиру [ADDRESS]. В обмін на отримане житло набувач зобов'язується надавати відчужувану довічне утримання. Відповідно до свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від [INFO] року [PERSON] помер [INFO] року про що [INFO] року складено відповідний актовий запис №1050. Згідно свідоцтва про смерть Серія [NUMBER] від [INFO] року [PERSON] померла [INFO] року про що в Книзі реєстрації смертей [INFO] року зроблено відповідний актовий запис №1784. Відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] від 09.03.1988 року [PERSON] померла [INFO] року про що в Книзі реєстрації актів про смерть 09.03.1988 року зроблено запис 278. Стосовно позовних вимог позивача щодо встановлення факту проживання однією сім'єю необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. За таких обставин слід вказати, що стаття 3 СК України визначає сім'ю як первинний і основний осередок суспільства та вказує ознаки сім'ї: спільне проживання осіб, які пов'язані спільним побутом, мають взаємні права і обов'язки. З наведеного положення випливає одна з основних ознак сімейних відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. А ч. 4 даної статті дає передумови створення сім'ї, зокрема, на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. У той же час в частині 2 ст. 3 СК України містить вичерпний перелік випадків, коли особи, що проживають окремо, складають сім'ю: так, дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. В усіх інших випадках діє загальне правило, передбачене ч. 1 п. 2 ст. 3 СК України: сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до довідки №02.02/192 про склад сім'ї від 16.01.2014 року у квартирі [ADDRESS], що в м.Івано-Франківську зареєстровані [PERSON] та [PERSON] Згідно статті 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно статті 1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] не має. Згідно статті 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. 17.12.2004 р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір довічного утримання, згідно якого позивачка забезпечувала [PERSON] до [INFO] р., тобто до її смерті та [PERSON] - до [INFO] р. продуктами харчування, щоденним 3-х разовим харчуванням, одягом та ліками. Після укладення даного договору позивачка прописалася в квартиру та перевезла свої речі і постійно стала проживати, так як спадкодавець був дуже хворий, у нього було онкозахворювання і тому він потребував постійної сторонньої допомоги та регулярних ін'єкцій знеболюючого. Таким чином позивачка, [PERSON], постійно проживала разом з [PERSON] в квартирі [ADDRESS] Отже, судом встановлено, що вони вели спільний побут, користувалися речами один одного, меблями, посудом, які там знаходились, доглядали квартиру, спільно сплачували комунальні послуги, несли спільні витрати. Інших спадкоємців у померлого немає. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачається, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо за законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року N7при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо. Головною ознакою проживання спадкоємця однією сім'єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем. Такими особами можуть бути й інші родичі спадкодавця, причому ними можуть також особи однієї статі зі спадкодавцем, або особи, які взагалі не пов'язані спорідненням зі спадкодавцем. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що оскільки [INFO] року померла донька [PERSON] та [PERSON], то вони прийняли позивачку в свою сім'ю. [PERSON] проживала з ними однією сім'єю, вели спільне господарство, мали єдиний сімейний бюджет (зарплата позивачки та пенсія), разом харчувалися, проводили оплату за користування та комунальні послуги. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Позивачка фактично прийняла спадщину, так як на момент відкриття спадщини проживала разом із [PERSON] Крім того, [PERSON] не заявляла про відмову від спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно ч. 1 ст. 1298 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після шести місяців з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що 07.03.2013 року між [PERSON] та ПАТ «Укргазпромбанк» було укладено договір банківського вкладу (депозиту) «Пенсія+Добовий відсоток» №F-UAN-1817/3. Частиною 5 ст.1268 ЦК України визначено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті спадкодавця (ч.2 ст.1220 ЦК України). Після смерті [PERSON] позивачка звернулася в нотаріальну контору із заявою про прийняття спадщини в зв'язку з відкриттям спадщини, але нотаріус їй пояснила, що необхідно надати безспірні докази того, що вони з спадкодавцем проживали однією сім'єю не менше як п'ять років до часу відкриття спадщини і що у нього немає інших спадкоємців за законом і в такому випадку вона зможе успадкувати спадщину як спадкоємець четвертої черги. Відповідно до Глави 10 п. 4.9, 4.10 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України" свідоцтво про право на спадщину видається на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. Видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена. Згідно з Листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, оскільки судом встановлено факт проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю, тому слід визнати за позивачкою право власності на спадкове майно, а саме, на банківський вклад «Пенсія + Добрий відсоток», який належав [PERSON], відкритий ним 07.03.2013 р. у відділенні ПАТ « Укргазбанк» в м. Івано-Франківську вул. Короля Данила, на підставі договору № F UAH - 1817/3 від 07.03.2013 p., розмір якого становить 44257 грн. 57 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved