Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом до [PERSON] (далі - Відповідач), третя особа Харківська міська рада, в якому просила суд визначити, що частка померлого [INFO] року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0239 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], становила Ѕ; визначити, що частка померлого [INFO] року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0239 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], становила Ѕ; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0239 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0239 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. Відповідач [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа Харківська міська рада, в якому просила суд Визначити, що частка померлого [INFO] року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0239 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], становила Ѕ; визначити, що частка померлого [INFO] року [PERSON] в праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, площею 0,0239 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], становила Ѕ; припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку, площею 0,0239 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,0239 га, кадастровий номер [NUMBER], що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого [INFO] року. В судове засідання сторони не з'явились, та подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідачем у заяві вказано про визнання позовних вимог за первісним позовом. Позивачем - про визнання зустрічного позову. Третя особа свого представника у судове засідання не направила, про час та дату судового засідання повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Фіксація судового процесу технічними засобами не проводиться на підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, згідно якої - у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає можливим ухвалити рішення про задоволення первісного та зустрічного позовів, виходячи з наступного. На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого Харківською міською радою, на підставі рішення 21 сесії 5 скликання Харківської міської ради від 16.04.2008 р. № 86/08, копія якого наявна в матеріалах справи, власниками земельної ділянки площею 0,0239 га, розташованої у [ADDRESS], кадастровий номер [NUMBER], є громадяни [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серія [NUMBER], копія якого знаходиться в матеріалах справи, Позивач - [PERSON] є дружиною [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданим 28.01.2016 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, копія якого також міститься в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається, в тому числі, з вищезазначеної земельної ділянки. Як вбачається із постанови державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.12.2016 року, копія якої наявна в матеріалах справи, Позивач, як спадкоємиця першої черги за законом, звернулась до вказаної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте державним нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спірну земельну ділянку у зв'язку із тим, що дана ділянка належить спадкодавцю на праві спільної сумісної власності разом з [PERSON], а частки співвласників не визначені. У свою чергу, Відповідач - [PERSON], відповідно до свідоцтва про одруження серія [NUMBER], копія якого міститься в матеріалах справи, з 30.11.2001 року перебувала у зареєстрованому відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова, шлюбі із [PERSON], який помер [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції, копія якого також міститься в матеріалах справи. Таким чином, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина - спірна земельна ділянка, єдиним спадкоємцем першої черги на котру є Відповідач, яка фактично прийняла спадщину та звернулась із відповідною заявою до Першої Харківської державної нотаріальної контори. Постановою державного нотаріуса Першої Харківської державної нотаріальної контори Цуканової О.В. від 02.06.2015 року, копія якої наявна в матеріалах справи, [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року чоловіка [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0239 га, що знаходиться в [ADDRESS], з тих самих підстав, що й [PERSON] Суд зазначає, що відповідно до частини 2 статті 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання. Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Як визначено у статті 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Згідно п. 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Відповідно до вимог частин 1 та 2 статті 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з частиною 1 статті 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частина 1 статті 86 ЗК України визначає, що земельна ділянка може знаходитися у спільній власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Відповідно до статті 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Частина 5 ст. 89 ЗК України вказує на те, що при визначенні розміру земельних часток в спільній сумісній власності, ці частки є рівними, якщо інше не передбачається законом або не встановлено судом. Згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист прав приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Виходячи з аналізу наведених норм, суд вважає, що частки [PERSON] та [PERSON] у праві спільної сумісної власності складають по Ѕ частині, оскільки за їх життя домовленості про розмір часток кожного між ними досягнуто не було, і цей факт визнається сторонами. Крім того, суд зазначає, що Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають право власності на підставі прийняття спадщини. Стаття 131 ЗК України визначає, що громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набути у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Відповідно до статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі статтею 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (стаття 1220 ЦК України). Відповідно до статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1225 ЦК України встановлює, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до частини 1 статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Пункт 10 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року встановлює, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Сторонами не заперечується фактичне прийняття спадщини, та визнаються позовні вимоги один одного. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України - у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд не вбачає підстав, визначених законом, для відмови у прийнятті визнання Відповідачем первісного позову, або визнання Позивачем зустрічного позову. На підставі викладеного, та

Outcome: approved