overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-17 00:00:00

[PERSON] у травні 2015р. звернувсь до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності правовстановлюючого документу, а саме: що йому належить державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107466, виданий 29.12.2004р. на імя [PERSON] та державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107467, виданий 29.12.2004р. на імя [PERSON]. В обґрунтування заявник посилається на те, 29.12.2004р. виготовлено державні акти на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107466 та серії ЯБ №107467 на імя [PERSON]. У даних держактах помилково вказано його прізвище «Беляєв», а правильно «Бєляєв». Виправити дану помилку неможливо, оскільки відсутні бланки держактів. Через таку розбіжність в документах заявник не може належним чином користуватись державними актами на право власності на земельну ділянку. Заявник звернувсь з заявою до суду про розгляд справи у його відсутності, просить заяву задовольнити, з вищенаведених підстав. Представник заінтересованої особи звернувсь до суду з заявою про те, що заяву визнає, просить справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить достатньо підстав для встановлення факту, який для заявника має юридичне значення. Судом встановлено, що на підставі рішення Старокостянтинівської міськради від 07.09.2004р. за №20 п.12. [PERSON] передано у власність земельну ділянку для обслуговування житлового будинку, господарських споруд і будівель площею 1000 м.кв. по вул.Колгоспній,20 в м.Старокостянтинові та видано 29.12.2004р. державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107466, виданий 29.12.2004р. на імя [PERSON], та на підставі вищевказаного рішення міськради, передано у власність земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 496 м.кв. по вул.Колгоспній,20 в м.Старокостянтинові та видано 29.12.2004р. державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107467, виданий 29.12.2004р. на імя [PERSON], У вказаних державних актах на право власності на земельні ділянки, як власника земельних ділянок, помилково вказано «Беляєва Віталія Юрійовича», а згідно паспорта заявник - "Бєляєв Віталій Юрійович". Дані обставини підтверджуються, даними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107466, виданого 29.12.2004р. на імя [PERSON], даними державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №107467, виданого 29.12.2004р. на імя [PERSON], даними паспорта заявника НВ №504213 від 24.09.2008р. На підставі викладеного та відповідно до положень ст.ст.256 - 259 ЦПК України, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-20 00:00:00

[PERSON] у травні 2017 року звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що вони з відповідачем [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 28 березня 2013 року та мають від нього доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через різницю в характерах, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків та ведення спільного господарства, бажання примиритися у сторін немає, тому позивач вважає збереження сім"ї неможливим та просить шлюб розірвати. В судове засідання сторони не з"явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач позов підтримав (а.с. 20), а відповідач визнала, а також просила залишити їй прізвище «Василевська» (а.с. 14-15, 18). Суд дослідив матеріали справи та встановив, що подружжя перебуває в шлюбі, зареєстрованому 28 березня 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського МУЮ у Житомирській області, актовий запис №389 (а.с. 21) та мають від нього малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 9). В обгрунтування позову позивач вказує, що сімейне життя не склалося через різницю в характерах, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків, внаслідок чого спільне проживання та ведення господарства припинено. З цих підстав позивач наполягає на розірванні шлюбу, а отже збереження даної сім`ї є недоцільним та неможливим. Крім того, у поданій заяві від 12 червня 2017 року відповідач визнала позов повністю та наполягала на розірванні шлюбу, тому суд приходить до висновку, що даний позов підлягає до задоволення. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд залишає її на виховання та проживання при матері [PERSON] На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-16 00:00:00

[PERSON] у травні 2017 року звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вони з відповідачем [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 2013 року та мають від нього доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалося через різницю в характерах, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків, сімейні відносини припинені з 04 липня 2015 року, тому позивач вважає збереження сім"ї неможливим, просить шлюб розірвати, а дитину залишити на проживання та виховання з нею. В судове засідання сторони не з"явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач позов підтримала (а.с. 28), а відповідач визнав (а.с. 29). Також відповідач просив залишити без розгляду подані ним пояснення та клопотання (а.с. 18-19, 23, 24). Суд дослідив матеріали справи та встановив, що подружжя перебуває в шлюбі, зареєстрованому 23 лютого 2013 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського МУЮ, актовий запис №212 (а.с. 5) та мають від нього малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 7). В обгрунтування позову позивач вказує, що сімейне життя не склалося через різницю в характерах, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків та з 04 липня 2015 року сімейні стосунки та спільне проживання припинено. З цих підстав позивач наполягає на розірванні шлюбу, а отже збереження даної сім`ї є недоцільним та неможливим. Крім того, у поданій заяві від 30 червня 2017 року відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, тому суд приходить до висновку, що даний шлюб підлягає розірванню. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд залишає її на виховання та проживання при матері [PERSON] На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] у травні 2017 року звернулася до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що вони з відповідачем по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 лютого 2010 року та мають від нього доньку [PERSON], [INFO]. Вказаний щлюб у сторін перший, шлюбний договір не укладався. Сімейне життя не склалося через різницю в характерах, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків, тому позивач вважає збереження сім"ї неможливим, просить шлюб розірвати, а дитину залишити на проживання та виховання з нею. В судове засідання сторони не з"явилися, від них надійшли заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач позов підтримала, а відповідач - визнав (а.с. 18, 19). Суд дослідив матеріали справи та встановив, що подружжя перебуває в шлюбі, зареєстрованому 05 лютого 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського МУЮ, актовий запис №113 (а.с. 4) та мають від нього малолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 5). Позивач на обгрунтування позову вказує, що сімейне життя не склалося через різницю в характерах, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків, наполягає на розірванні шлюбу. Крім того, у поданій заяві від 30 червня 2017 року відповідач визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу, тому суд приходить до висновку, що даний шлюб підлягає розірванню. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, суд залишає її на виховання та проживання при матері, [PERSON] На підставі вище викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-24 00:00:00

[PERSON] у травні 2021 року звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що сторони перебувають у шлюбі з 08.11.2014 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що їх спільне життя з відповідачем не склалось, оскільки сторони мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. Шлюбні відносини припинилися з листопада 2020 року. Позивач згідно заяви позов підтримав. Відповідач згідно заяви позов визнала в повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08.11.2014 року сторони зареєстрували шлюб у відділі ДРАЦС РС Вінницького МУЮ у Вінницькій області, відповідний актовий запис № 3277, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серії [NUMBER] від 08.11.2014 року. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , відповідний актовий запис № 597, що підтверджується копією свідоцтва про народження, серії [NUMBER] від 13.02.2015 року. Син [PERSON] проживає разом з батьком за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою комітету мікрорайону "Вінниченко" від 12.05.2021 року № 373. Згідно з ч. 1 ст.\~24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ч. 1 та 3 ст.\~55\~Сімейного кодексу\~України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Згідно з ч. 2 ст.\~112\~Сімейного кодексу\~України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки судом встановлено, що сім`я фактично розпалася, строк на примирення не дав позитивних результатів, поновлювати сімейні стосунки сторони не бажають, подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 908,00 грн. судового збору на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] у червні 2014 р. звернулась до суду з вимогою до [PERSON] про стягнення аліментів на дітину вказуючи, що малолітній [PERSON], батьком якого є відповідач, проживає разом з позивачем (матір'ю) та перебуває на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання малолітнього сина не надає, інших утриманців не має, є працездатним. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Суд, враховуючи норму ст. 158 ЦПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частина 3 ст. 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти присуджуються з дня пред'явлення позову. З дослідженої судом копії свідоцтва про народження [PERSON] вбачається, що його батьком є відповідач у даній справі. З довідки про склад сім'ї, доданої до позовної заяви, вбачається, що малолітній [PERSON] проживає разом із позивачем. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує прав інших осіб.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-18 00:00:00

[PERSON] у червні 2016 року звернувся із позовною заявою до Дарницького районного суду м. Києва про розірвання шлюбу зареєстрованого у червні 1985 року, посилаючись на те, що шлюбно-сімейні відносини з відповідачем у нього припинились, спільне життя не склалось, спільного господарства сторони не ведуть, тому вважає, що шлюб зберегти неможливо та недоцільно. Неповнолітніх дітей від шлюбу подружжя не має. Позивач у судовому засіданні підтримав позовну заяву, з викладених в ній підставах. Відповідач в судовому засіданні позов визнала. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 21, 24 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі зареєстрованому 22 червня 1985 року Палацом одруження "Дарницький"(а.с.5-6). Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Згідно п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальні частині рішення посилання на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] визнала позовні вимоги про розірвання шлюбу, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим поданий позов підлягає повному задоволенню. Згідно з ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України шлюб розривається, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин, суд приходить до висновку, що примирення сторін не можливе, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач не просила суд про відновлення їй дошлюбного прізвища.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] через свого представника-адвоката Андрощука Ю.П. звернулась з позовом до суду в липні 2020 р., за яким просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що відповідачі, хоч і зареєстровані за адресою квартири, проте з 2017 року в ній не проживають, що в свою чергу створює позивачу, як власнику квартири, перешкоди у користуванні. Ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва від 05.08.2020 р. позовну заяву залишено без руху. 04.09.2020р. від представника позивача Андрощука Ю.П. надійшла заява про усунення недоліків. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 23.09.2020 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 15.10.2020 р. відмовлено у задоволенні клопотання адвоката Андрощука Ю.П. про розгляд справи у порядку загального позовного провадження. Від відповідачів відзивів до суду не надходило. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Судом встановлено таке. З 31.01.2020 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] .( а.с.7) Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності квартира [ADDRESS] . належить [PERSON] (а.с. 5) У спірній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON] , які з 2017 року в ній не проживають, що підтверджується довідкою 11-02/51 від 04.03.2020р. за підписом менеджера групи будинків № 1, КП "Житло-Сервіс" - І.Гойко. (а.с. 6) Наявність реєстрації в квартирі осіб, які в ній не проживають, очевидно тягне для позивача додаткові витрати з оплати комунальних послуг, з обслуговування прибудинкової території, та перешкод у розпорядженні цим майном, тощо. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тому, суд погоджується із запропонованим позивачем шляхом поновлення порушеного права і визнає відповідачів [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування спірною квартирою. Питання перерозподілу судових витрат не порушувалось, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] через свого представника-адвоката Басараб Н.В. заявив позов, за яким просив визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позов мотивовано тим, що відповідач, хоч і зареєстрований в квартирі проте не проживає в ній, витрати на утримання житла не несе, наявність реєстрації особи, яка не проживає в квартирі тягне для позивача додаткові витрати на утримання житла, не дозволяє їй скористатись правом на субсидію, тощо. Провадження за позовом відкрите відповідно до ухвали судді від 27.07.2021 р., справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Відповідач правом на подання відзиву не скористався, клопотання про розгляд справи в іншому порядку від сторін не надходило. За таких обставин, з урахуванням того, що у справі достатньо даних про права та взаємини сторін, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на наявних доказах. Так, квартира [ADDRESS] перебуває в комунальній власності м. Києва. На підставі рішення Київської міської ради від 01.04.1974 р. №492 видано ордер №Г15176 від 30.04.1974 року [PERSON] на сім"ю з двох осібна право зайняття квартири [ADDRESS] . Розпорядженням Ленінградської районної державної адміністрації м.Києва було змінено договір найму жилого приміщення з [PERSON] на [PERSON] на склад сім`ї з п"яти осіб: [PERSON] - наймач; [PERSON] - мати наймача; [PERSON] -дружина наймача, [PERSON] -донька наймача. Однак, відповідач з 2000 року виїхав зі спірної квартири, житлом не цікавиться, речей у квартирі не має. Незважаючи на непроживання відповідача, з 08.10.2017 року по 08.10.2020 року за відповідачем зберігалось право користування жилим приміщенням, в силу п.7 ч. 3 ст. 71 ЖК України. 08.10.2020 року звільнившись з місць позбавлення волі [PERSON] вибув за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про звільнення. Витрати з утримання квартири несе позивач, що підтверджується платіжними документами з оплати комунальних послуг. Доводи позивача про те, що [PERSON] з серпня 2020 року не проживає в квартирі, не спростовані останніми, і знайшли своє підтвердження актами, що складені сусідами позивача. Даних про збереження за відповідачами житла матеріали справи не містять. За таких обставин, суд вважає доведеним, що [PERSON] більше ніж 6 місяців не проживає за місцем своєї реєстрації, без поважних на те причин, а тому суд на підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України знаходить за можливе визнати його таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Отже позов підлягає задоволенню, відповідно до наведених вище висновків суду. Питання розподілу судових витрат позивачем не порушувалось, заходи забезпечення позову судом не вживались. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON], через свого представника за довіреністю, звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування належної їй на праві власності квартири [ADDRESS], оскільки він, будучи зареєстрованим за вказаною адресою, не проживає з 1999 року, чим перешкоджає їй користуватись та розпоряджатись своїм майном. В судове засідання представник позивача надав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив про підтримання позовних вимог, погодившись на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового розгляду був належним чином повідомлений у відповідності до ст. 74 ЦПК України, заперечень проти позову не надав. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки представник позивача проти цього не заперечує. Залучені до участі у справі як співвласники квартири треті особи на стороні позивача: [PERSON], [PERSON], будучи повідомленими про день та час розгляду справи в судове засідання не з»явились, про причини неявки суд не повідомили. Дослідивши письмові докази у справі, судом встановлено наступне. Позивач [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є власниками кожний по 1/3 частині квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 14 жовтня 2005 року. Згідно довідки Седнівської селищної ради Чернігівського району та області, відповідач зареєстрований, але не проживає за адресою : [ADDRESS] Як встановлено рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 31 березня 2015 року та у відповідності до оглянутих матеріалів провадження № 2-о/748/28/15 [PERSON] з 13.12.1999 року перебуває у міжнародному розшуку як злочинець, якому обраний запобіжний захід - тримання під вартою, якого згідно вироку Чернігівського районного суду Чернігівської області було засуджено до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. [PERSON] змінила прізвище на "[PERSON]" у зв»язку з реєстрацією шлюбу 08 квітня 2006 року. Наведене дає підстави вважати, що [PERSON], будучи зареєстрованим в квартирі [ADDRESS] понад рік без причин, які б могли бути визнані судом поважними, не проживає в квартирі, належній на праві власності позивачу, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в будь-якому утриманні будинку, а отже його слід визнати таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved