Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

в травні 2016 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до Відділу державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві - про зняття арешту з майна. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що в провадженні ВДВС Голосіївського РУЮ м.Києва перебувало виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-302-92, виданого 13 серпня 1992 року Оршанським районним судом Вітебської області. 21 травня 2007 року державним виконавцем І.Ю. Ковальчуком було накладено арешт на все майно яке належить боржнику [PERSON] 1968 р.н. В 2008 році позивачем було повністю виконано рішення суду, що підтверджується довідкою з місця роботи боржника - Голосіївської РДА в м.Києві про закінчення строку стягнення аліментів. 28.08.2008 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції 20.02.2007 року, далі - Закон). В порушення ч.1 ст.38 Закону державним виконавцем не було знято арешт з майна накладеного постановою від 21 травня 2007 року. У 2012 році він дізнався, що арешт з його майна знято не було, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. 12.02.2016 року начальнику ВДВС Голосіївського РУЮ м.Києва він подав заяву про зняття арешту з майна. 27.02.2016 року він отримав відповідь з ВДВС Голосіївського РУЮ м.Києва на вказану заяву, відповідно до якої 28.08.2008 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, рішення суду виконано фактично, та у зв'язку із закінченням трирічного строку зберігання виконаних виконавчих проваджень матеріали виконавчого провадження були знищені. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач явку свого представника у судове засідання не забезпечив, про дату, час та місце судового розгляду справи повідомлений належним чином. У зв»язку з цим суд, з урахуванням думки представника позивача, відповідно до ст.224 ЦПК України, ухвалив розглянути справу за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню, з таких мотив. Судом встановлено, що в провадженні ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-302-92 виданого 13 серпня 1992 року Оршанським районним судом Вітебської області. 21 травня 2007 року державним виконавцем І.Ю. Ковальчуком було накладено арешт на все майно яке належить боржнику [PERSON] 1968 р.н. В 2008 році позивачем було повністю виконано рішення суду, що підтверджується довідкою виданою з місця роботи боржника, а саме Голосіївською РДА в м. Києві про закінчення строку стягнення аліментів. Відповідно, 28.08.2008 року державним виконавцем було винесено Постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 8 ст. 37 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 20.02.2007 року). В 2012 році позивач дізнався, що арешт з його майна знято не було, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна та Довідкою виданою Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна. В порушення ч. 1 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції 20.02.2007 року) державним виконавцем не було знято арешт з майна накладеного Постановою від 21 травня 2007 року. 12.02.2016 року начальнику ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва позивачем було подано Заяву про зняття арешту з його майна. 27.02.2016 року позивачем було отримано відповідь з ВДВС Голосіївського РУЮ м. Києва зідповідно до тексту якої - 28.08.2008 року державним виконавцем було винесено Постанову ро закінчення виконавчого провадження, рішення суду виконано фактично, та у зв'язку з закінченням три річного строку зберігання виконаних виконавчих проваджень - матеріали виконавчого провадження були знищені. Відповідно до частини 1 та 2 статті 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1 статті 6, пункту 1 частини 2 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних і юридичних осіб. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим законом. Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов»язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також проводяться інші дії, необхідні у зв»язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим законом. Відтак, заявлені [PERSON] вимоги про зняття арешту, який накладений постановою від 21 травня 2007 року Відділом державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції у м.Києві при примусовому виконанні виконавчого листа №2-302-92, підлягають задоволенню. Судові витрати по сплаті судового збору, від яких була звільнена позивач при зверненні в суд з позовом, стягнути з відповідача на користь держави відповідно до правил ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved