Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-13 00:00:00

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON], Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про визнання договору поруки недійсним. В обґрунтування поданої заяви позивач [PERSON] зазначила, що договір про надання нею поруки за кредитною угодою № 207-021 від 07 лютого 2007 року вона не підписувала, до неї ніхто з відповідачів чи їх представників не звертався із пропозицією чи вимогою укласти договір поруки. Просила суд визнати договір поруки № 2007-021 від 07 лютого 2007 року недійсним. В судові засідання з'являвся представник позивача та позивач, які підтримали викладені в позовній заяві обставини та просили суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Наполягали, що про існування договору поруки позивач [PERSON] дізналась лише в червні 2010 року, вже після ухвалення рішення Жовтневим судом м. Дніпропетровська від 13 травня 2010 року, тому вважають, що строк позовної давності почав свій перебіг саме з моменту, коли вона дізналась про своє порушене право. В судові засідання з'являвся представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», який просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Надав письмові пояснення, в яких просив суд застосувати строк позовної давності, оскільки оспорюваний правочин був укладений 07 лютого 2007 року, а позивач подала позов до суду 26 червня 2012 року. Наголошував, що [PERSON] знала про укладання договору поруки з лютого 2007 року, про що свідчить наявність у ПАТ КБ «Приватбанк» копії паспорту, копії ідентифікаційного коду позивача, тому просили суд застосувати строк позовної давності. В судове засідання, призначене на 14 травня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» не з'явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Відповідач [PERSON] в судові засідання не з'являвся, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся в установленому законом порядку, причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно матеріалів справи між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 07 лютого 2007 року було укладено кредитний договір № 2007-021, згідно з пунктом 1.1 якого банк за наявності вільних коштів зобов'язується надати позичальнику кредит у вигляді відновлюваної кредитної лінії з лімітом кредитування: 124 000,00 доларів США, окремими траншами, на підставі попередньої вимоги згідно п. 2.1.2 цього договору в обмін на зобов'язання позичальника по поверненню кредиту і сплаті відсотків згідно графіків погашення кредиту та відсотків, які оформлюються у вигляді додатків до цього договору та є невід'ємною частиною. Згідно з пунктом 2.2.7 кредитного договору № 2007-021 від 07 лютого 2007 року позичальник зобов'язується до отримання кредиту належно оформити договір застави в забезпечення виконання зобов'язань по даному кредитному договору, та при необхідності договір поруки і договір страхування заставленого майна. В матеріалах справи міститься договір поруки № 2007/023 від 07 лютого 2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25 лютого 2013 року за клопотання позивача була призначена по справі судова почеркознавча експертиза. Згідно з висновком експерта № 64/04-238 від 27.12.2013 року підпис, розташований під друкованим текстом «[PERSON]» в лівому нижньому куті договору поруки від 07.02.2007 року виконаний не [PERSON], а іншою особою. Однак, судом було встановлено, що на час проведення зазначеної експертизи, судовий експерт [PERSON]. не мала відповідних повноважень, отже і наданий висновок, не приймається судом як допустимий доказ. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 травня 2014 року за клопотанням позивача була призначена по справі повторна судова почеркознавча експертиза. Згідно висновку експерта № 65/04-109/2014 від 07 липня 2014 року, підпис у договорі поруки від 07 лютого 2007 року № 2007/023, розташований під друкованим текстом «[PERSON]» в лівому нижньому куті договору у розділі «Поручитель» від імені [PERSON] виконаний не самою [PERSON], а виконаний іншою особою з наслідуванням її справжнього підпису. Зазначений висновок судової почеркознавчої експертизи відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», Інструкції «Про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичним рекомендаціям з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України №53/5 від 08.10.1998 року, є повним, тому є належним та допустимим доказом доводів позивача [PERSON], що вона оскаржуваний договір поруки не підписувала. З тексту зазначеного договору поруки вбачається, що [PERSON] не уповноважувала іншу особу від її імені укладати такий договір. Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. За таких обставин, оскільки зазначений договір поруки [PERSON] не підписувався, нею не укладався, на підставі ч. 3 ст. 203 ЦК України такий договір підлягає визнанню недійсним. Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч. 1 ст. 261 ЦПК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила. Враховуючи пояснення позивача та представника позивача в обґрунтування відсутності підстав для відмови в задоволенні позовних вимог у зв'язку із пропуском звернення до суду за захистом своїх прав в межах позовної давності, а саме те, що про існування спірного договору позивач [PERSON] дізналась лише в апеляційному суді Дніпропетровської області при розгляді справи № 22ц-7928/10 (№2-8329/2010) за апеляційною скаргою [PERSON], до якої приєднались [PERSON] та [PERSON], на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 13 травня 2010 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до Товарства з обмеженою відповідальністю «Верус», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення суми, тобто в середині 2010 року, що підтверджується матеріалами справи, положення ст. 261 ЦК України, суд вважає, що права позивача підлягають захисту, а відповідно підстави для відмови в задоволенні позовних вимог у зв'язку з пропуском строку позовної давності відсутні. Крім цього, суд не може прийняти до уваги доводи представника відповідача ПАТ КБ "ПриватБанк" щодо обізнаності позивача про існування договору поруки у 2007 році, що підтверджується наданням нею при укладенні договору копії паспорту позивача та довідки про ідентифікаційний код до банку, оскільки наявність зазначених документів не вказує на те, що ці документи при підписанні договору були надані особисто позивачем. З огляду на викладені вище фактичні обставини справи та норми законодавства, суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved