Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

В березні 2014 року заступник прокурора Чернігівської області звернувся в інтересах Чернігівської обласної державної адміністрації та Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» з позовом до Головного управління Держземагенства у Чернігівській області, [PERSON], Реєстраційної служби Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області, в якому просив, (з подальшими уточненнями) визнати недійсними накази Головного управління Держземагентства у Чернігівській області та свідоцтво про право власності, виданого на ім'я [PERSON], скасувавши рішення про державну реєстрацію права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що перевіркою, проведеною прокуратурою області із залученням фахівців Державної інспекції сільського господарства в Чернігівській області, встановлений факт передачі Головним управлінням Держземагентства у Чернігівській області земельної ділянки у власність з порушенням законодавства. Так, наказом Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 22.11.2013 № 411/7422084500:38:160/00001361, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,5 га для ведення особистого селянського господарства на території Крехаївської сільської ради Козелецького району. На підставі вищезазначеного наказу ТОВ «Інститут геоінформаційних технологій» розроблено проект землеустрою щодо відведення у власність [PERSON] вищезазначеної земельної ділянки площею 1,1993 га для ведення особистого селянського господарства. Наказом Головного управління Держземагенстства у Чернігівській області від 13.01.2014 № ЧН/7422084500:38:160/00002096 вищевказаний проект землеустрою затверджено та надано [PERSON] у власність земельну ділянку площею 1,1993 га пасовищ (кадастровий номер 7422084500:38:160:0001) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Крехаївської сільської ради Козелецького району. Право власності на цю земельну ділянку 08.02.2014 зареєстровано за [PERSON] у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно, про що видано свідоцтво про право власності № 17533218. Вивченням вказаного проекту землеустрою встановлено, що згідно з земельно-обліковими даними за формою 6-зем, що надані відділом Держземагентства у Козелецькому районі, надана у власність [PERSON] земельна ділянка площею 1,1993 га відноситься до земель сільськогосподарського призначення (пасовища). Водночас, обстеженням земельної ділянки площею 1,1993 га на місцевості встановлено, що окрема її частина, а саме ділянка площею 0,42 га, надана у власність [PERSON] за рахунок земель лісового масиву, що перебувають у постійному користуванні Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агролісогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» [ADDRESS]. Вказаний факт підтверджено актом перевірки Держсільгоспінспекції в області з додержання вимог земельного законодавства від 24.03.2014 № 71. Рішенням Чернігівської обласної ради від 27.01.2001 ДП «Козелецьрайагролісгосп» надано в постійне користування земельну ділянку лісового фонду загальною площею 14333,6 кв.м. за рахунок земель, які перебували у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування у процесі реформування. Передана у власність відповідачу частина земельної ділянки (0,42 га) відноситься до земель лісового фонду, вкрита лісом, а саме деревами породи «сосна», орієнтовним віком 49 років, та дрібноліссям. Прокуратура вважає, що ДП «Козелецьрайагролісгосп» на законних підставах має у постійному користуванні земельну ділянку лісового фонду на території Крехаївської сільради Козелецького району, у тому числі спірні 0,42 га. Водночас, рішення органів влади про вилучення земельної ділянки площею 0,42 га із постійного користування ДП «Козелецьрайагролісгосп» не приймалися, згода користувача на вилучення землі відсутня. У власність [PERSON] передана земельна ділянка лісового фонду без зміни її цільового призначення. Зважаючи на те, що накази Головного управління Держземагентства у Чернігівській області від 22.11.2013 № ЧН/7422084500:38:160/00001361 та від 13.01.2014 № ЧН/7422084500:38:160/00002096 прийняті всупереч закону, видане на їх підставі свідоцтво про право власності на землю підлягає визнанню недійсним. Розпорядником даної земельної ділянки на сьогоднішній день є Чернігівська обласна державна адміністрації - позивач у справі. Земельна ділянка, що перебуває у постійному користуванні позивача, є землею державної власності. Передача цієї ділянки у власність приватній особі з порушенням закону суперечить державним інтересам та порушує права користувача ДП «Козелецьрайагролісгосп». Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. В апеляційній скарзі заступник прокурора Чернігівської області просить рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 25 червня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду прийнято з порушенням норма матеріального права. Апелянт зазначає, що висновки суду про законність оскаржуваних наказів та свідоцтва є хибними, оскільки матеріалами справи повністю доведено факт розташування на переданій у власність [PERSON] земельній ділянці лісу, а відсутність у позивача правовстановлюючого документу на землю не спростовує факт віднесення її до земель лісогосподарського призначення, які перебувають у постійному користуванні лісогосподарського підприємства. В судовому засіданні прокурор та представник ДП «Козелецьрайагролісгосп» підтримали доводи апеляційної скарги і просили її задовольнити. Чернігівська обласна державна адміністрація належним чином була неодноразово повідомлена про час розгляду справи, про що свідчать повідомлення про вручення поштових відправлень, проте свого представника до суду не направила. Представники відповідачів Головного управління Держземагентства у Чернігівській області та [PERSON] проти задоволення апеляційної скарги заперечували і просили рішення суду першої інстанції залишити без змін. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Відділу Держземагенства у Козелецькому районі Чернігівської області - пояснив, що підстав для відмови у реєстрації права власності відповідачу [PERSON] у них не було. Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суд скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що той факт, що спірна частина земельної ділянки площею 0,42 га знаходиться у користуванні ДП «Козелецьрайагролісгосп» в складі земельної ділянки 14333,6 га не не знайшов свого підтвердження, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів про належність земельної ділянки тому суб'єкту, в інтересах якого звернувся прокурор. Проте з такими висновками суду першої інстанції не може погодитись колегія суддів апеляційного суду. По справі судом встановлено, що п. 1 Наказу Головного управління Держземагенстства у Чернігівській області від 22 листопада 2013 року № ЧН/7422084500:38:160/00001361 [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 1,5000 га для ведення особистого селянського господарства на території Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. Пунктом 2 Наказу Головного управління Держземагенстства у Чернігівській області від 13 січня 2014 року № ЧН/7422084500:38:160/00002096 затверджено «Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства [PERSON] на території Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області». Пунктом 3 згаданого наказу надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 1,1993 га пасовищ (кадастровий номер 7422084500:38:160:0001) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області. 08 лютого 2014 року Реєстраційною службою Козелецького районного управління юстиції Чернігівської області на ім'я [PERSON] видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 1,1993 га для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки 7422084500:38:160:0001 (індексний номер свідоцтва 17533218). 08 лютого 2014 року державним реєстратором прав на нерухоме майно Бондаренко В.О. (Реєстраційна служба Козелецького районного управління юстиції в Чернігівській області) прийнято рішення про проведення державної реєстрації права власності [PERSON] на вказану вище земельну ділянку (рішення № 10756763), на підставі чого відповідні дані внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Державною інспекцією сільського господарства в Чернігівській області 24.03.2014 була проведена перевірка з питань дотримання вимог земельного законодавства при наданні Головним управлінням Держземагенства у Чернігівській області у власність [PERSON] земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 1.5 га на території Крехаївської сільської ради, за результатами проведення якої складено Акт № 71. Відповідно до результатів перевірки, передана у власність відповідачу певна частина земельної ділянки вкрита лісом, а саме деревами породи «сосна», орієнтовним віком 49 років, та дрібноліссям. (а.с.98, том 1). Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не звернув уваги на наступне: Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на відповідні категорії, у тому числі землі лісогосподарського призначення (стаття 19 ЗК України). Згідно з частинами першою, другою та сьомою статті 20 ЗК України, віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України. Порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель (статті 21 ЗК України). Відповідно до ст. 1 ч.2 ЛК України, ліси України є її національним багатством і за своїм призначенням та місцерозташуванням виконують переважно водоохоронні, захисні, санітарно-гігієнічні, оздоровчі, рекреаційні, естетичні, виховні, інші функції та є джерелом для задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. Згідно зі статтею 55 ЗК України, до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, зайняті: зеленими насадженнями у межах населених пунктів, які не віднесені до категорії лісів; окремими деревами і групами дерев, чагарниками на сільськогосподарських угіддях, присадибних, дачних і садових ділянках. Відповідно до статей 56, 57 ЗК України, землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Громадянам та юридичним особам за рішенням органів місцевого самоврядування та органів виконавчої влади можуть безоплатно або за плату передаватись у власність замкнені земельні ділянки лісогосподарського призначення загальною площею до 5 гектарів у складі угідь селянських, фермерських та інших господарств. Громадяни і юридичні особи в установленому порядку можуть набувати у власність земельні ділянки деградованих і малопродуктивних угідь для залісення. Земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства. Порядок використання земель лісогосподарського призначення визначається законом. Таким чином, землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства, належать до земель лісогосподарського призначення, на які розповсюджується особливий режим щодо використання, надання в користування та передачі у власність. При цьому згідно зі статтею 3 ЗК України, земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать ЗК України. Водночас у пункті 2 статті 5 ЛК України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства. Відтак застосування норм земельного та лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинне базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки. Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об'єктом земельних правовідносин, то суб'єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду. Основною рисою земель лісогосподарського призначення є призначення цих земель саме для ведення лісового господарства, що за змістом статті 63 ЛК України полягає в здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів. Використанню лісогосподарських земель за їх цільовим призначенням законодавство надає пріоритет: складовою охорони земель є захист лісових земель та чагарників від необґрунтованого їх вилучення для інших потреб (пункт «б» частини першої статті 164 ЗК України). Отже, однією з основних особливостей правового режиму земель лісогосподарського призначення є нерозривний зв'язок їх використання із лісокористуванням. Планування використання земель лісогосподарського призначення здійснюється головним чином у формі лісовпорядкування, яке, зокрема, передбачає складання проектів організації і розвитку лісового господарства та здійснення авторського нагляду за їх виконанням (пункт 13 статті 46 ЛК України). Паралельно із земельним кадастром здійснюється облік лісів та ведеться органами лісового господарства державний лісовий кадастр на основі державного земельного кадастру (частина друга статті 49 ЛК України). Державний лісовий кадастр включає: облік якісного і кількісного стану лісового фонду України; поділ лісів на категорії залежно від основних виконуваних ними функцій; грошову оцінку лісів (у необхідних випадках); інші показники (стаття 51 ЛК України). Згідно зі статтею 7 ЛК України, ліси, які знаходяться в межах території України, є об'єктами права власності Українського народу. Відповідно до статті 8 ЛК України, у державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності. Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій згідно із законом. За статтею 13 ЗК України, до повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин належить, зокрема, розпорядження землями державної власності в межах, визначених цим Кодексом. Передача у власність, надання в постійне користування для нелісогосподарських потреб земельних лісових ділянок, що перебувають у державній власності, належить до повноважень Кабінету Міністрів України у сфері лісових відносин (стаття 27 ЛК України ). Цей же орган забезпечує реалізацію державної політики у сфері лісових відносин. Згідно із частиною другою статті 149 ЗК України, вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень. За статтею 48 ЛК України,у матеріалах лісовпорядкування дається якісна і кількісна характеристика кожної лісової ділянки, комплексна оцінка ведення лісового господарства, що є основою для розроблення на засадах сталого розвитку проекту організації та розвитку лісового господарства відповідного об'єкта лісовпорядкування. Проект організації та розвитку лісового господарства передбачає екологічно обґрунтоване ведення лісового господарства і розробляється відповідно до нормативно-правових актів, що регулюють організацію лісовпорядкування. У проекті організації та розвитку лісового господарства визначаються і обґрунтовуються основні напрями організації і розвитку лісового господарства об'єкта лісовпорядкування з урахуванням стану та перспектив економічного і соціального розвитку регіону. Матеріали лісовпорядкування затверджуються в установленому порядку органом виконавчої влади з питань лісового господарства Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері лісового господарства, за погодженням відповідно з органом виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища Автономної Республіки Крим, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища. Затверджені матеріали лісовпорядкування є обов'язковими для ведення лісового господарства, планування і прогнозування використання лісових ресурсів. Згідно з нормами статей 181 - 184, 202 - 204 ЗК України, Законів України «Про Державний земельний кадастр» та «Про землеустрій», дані державного земельного кадастру - це документальне підтвердження відомостей про правовий режим земель, їх цільове призначення, їх розподіл серед власників землі і землекористувачів за категоріями земель, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, які ґрунтуються на підставі землевпорядної документації. Згідно з пунктом 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування. Посилання представника відповідача [PERSON] на те, що даний пункт передбачає лише права державних лісогосподарських підприємств, не заслуговують на увагу, оскільки право постійного користування земельною ділянкою підприємств, установ та організацій, що належать як до державної так і комунальної власності передбачено частинами 1 та 2 статті 92 ЗК України, а п.6 Перехідних положень ЗК України визнаний таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) рішенням Конституційного Суду України від 22.09.2005 №1-17/2005. З огляду на це, діючим законодавством як для юридичних осіб (всіх форм власності), так і для фізичних осіб діюче законодавство не передбачає строків переоформлення правстановлюючих документів. Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентується галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом пункту 1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення. Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення як пункту 5 розділу VIII «Прикінцеві положення» ЛК України так і положень ЗК України, зазначених вище. Суд першої інстанції, обґрунтовуючи своє рішення, окрім вищезазначеного виходив ще з того, що планово-картографічні матеріали лісовпорядкування КРДАСП «Козелецьрайагролісгосп» належним чином не оформлені. Вдавшись до аналізу цих документів, суд вийшов за межі заявлених вимог, оскільки предметом спору є земельна ділянка, передана у власність [PERSON], а не лісовий масив, що перебуває у постійному користуванні Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» в цілому. Визначаючи правовий статус спірної земельної ділянки, суд першої інстанції не взяв до уваги інші матеріали, які мають значення для правильного визначення правового режиму спірної земельної ділянки, а саме: рішення Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 «Про надання в постійне користування земель лісового фонду» (а.с.46, том 1), відповідно до якого Дочірньому агролісогосподарському спеціалізованому підприємству «Козелецьрайагролісгосп» надано в постійне користування 14333,6 га, план лісонасаджень (а.с.49, том 1), проект організації і розвитку лісового господарства ДАСП «Козелецьрайагролісгосп» (а.с.111, 190, 191 том 1), розпорядження Козелецької районної державної адміністрації від 30.04.2004 №198 «Про надання дозволу на розробку проекту відведення земельних ділянок лісового фонду в постійне користування для ведення лісового господарства», прийнятого на підставі звернення Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» (а.с.188, том 1), перспективний план ведення лісового господарства (а.с.189, том 1), свідоцтво про державну реєстрацію юридичної особи - Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» (а.с.73, том1), довідку Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» щодо відсутності дозволу на вилучення спірної земельної ділянки з постійного користування земель лісового фонду і план-схеми до довідки (а.с.42-43, том 1). Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Не роз'яснивши сторонам зазначену норму, суд першої інстанції не вирішив питання щодо призначення у справі експертизи. За ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 27 серпня 2014 року Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз було проведено судову земельно-технічну експертизу № 14994/14-41, відповідно до висновку якої, земельна ділянка [PERSON], кадастровий номер 7422084500:38:160:0001, яка розташована на території Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області знаходиться частково в межах (в складі) земель лісового фонду, що знаходяться у відданні Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства «Козелецьрайагролісгосп» (а.с.22, том 2). З огляду на викладене, позов заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Чернігівської обласної державної адміністрації, Козелецького районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства "Козелецьрайагролісгосп" є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню. Судом апеляційної інстнції достовірно встановлено, що передана у власність відповідачу [PERSON] частина земельної ділянки відноситься до земель лісового фонду, вкрита лісом, а саме деревами породи сосна, орієнтовним віком 49 років та дрібноліссям. Ця ділянка передана у власність [PERSON] за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні Козелецького районного дочірнього спеціалізованого агрогосподарського підприємства «Козелецьрайагролісгосп» - [ADDRESS]. Земельна ділянка лісового фонду, яка була передана [PERSON] для ведення особистого селянського господарства, була передана без зміни її цільового призначення. Головним управлінням Держземагенства у Чернігівській області при передачі у власність [PERSON] у власність земельної ділянки площею 1,1993 га для ведення особистого селянського господарства на території Крехаївської сільської ради порушено вимоги ст.ст. 20, 57, 116, 149 ЗК України. Зважаючи на те, що оскаржувані накази Головного управління Держземагенства у Чернігівські області від 22.11.2013 року № ЧН/7422084500:38:160/00001361 та від 13.01.2014 року № ЧН/7422084500:38:160/00002096 та видане на їх підставі свідоцтво про право власності на землю, прийняті усупереч закону, вони підлягають визнанню недійсними в судовому порядку. Відповідно, підлягає скасуванню і рішення про державну реєстрацію права власності. Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з Головного управління Держземагенства у Чернігівській області, [PERSON], Реєстраційної служби Козелецього районного управління юстиції в Чернігівській області на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 40 грн. 60 коп. з кожного за розгляд справи в апеляційній інстанції та за розгляд справи в суді першої інстанції в розмірі 81 грн. 20 коп. з кожного.

Outcome: approved