Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1997 року, який рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08 липня 2016 року розірвано. Від шлюбу мають двох синів: повнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO], які проживають з нею, а неповнолітній син перебуває на її утриманні. Відповідач працює, є приватним підприємцем в сфері послуг громадського харчування (кафе), має нерегулярний/мінливийдохід, частину доходу отримує в натурі, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання сина, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні предсатвник позивача [PERSON], діючий на пвдставі довіреності від 30 листопада 2016 року (а.с.79), позовні вимоги підтримав з тих же підстав, просив їх задовольнити: стягнути з відповідача на утримання сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 1 500 грн. 00 коп. щомісячно до його повноліття, а відповідач та його представник [PERSON], діюча на пвдставі договору про надання правової допомоги від 23 вересня 2016 року (а.с.76-77), їх визнав частково, посилаючись на те, що не спроможний спачувати аліменти в розмірі, якому просить позивачка, оскільки є найманим працівником, отримує заробітну плату у меншому розмірі, ніж просить позивачка на сплату аліментів. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 грудня 1997 року, який рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 08 липня 2016 року розірвано (а.с.5, 82-83). Від шлюбу мають двох синів: повнолітнього [PERSON], [INFO], та неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с.3, 4), які проживають з позивачкою, а неповнолітній син перебуває на її утриманні, що визнається відповідачем. Відповідач є особою працездатного віку, має позитивний стан здоров"я, працює, згідно відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом на час розгляду справи є зареєстрованою фізичною особою-підприємцем, послуги надає у сфері діяльності ресторанів та надання послуг мобільного харчування (а.а.86-88), відповідно має нерегулярний дохід, його посилання не те, що він є найманим працівником, отримує заробітну плату у меншому розмірі, ніж просить позивачка на сплату аліментів, жодним доказом не підтверджені. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дитини, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивачки, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет, та на утриманні якої знаходиться неповнолітня дитина, його стан здоров»я, потреби, та відповідача, який працює, має позитивний стан здоров»я, є працездатною особою, інших утриманців окрім сина [PERSON] не має, має достойний матеріальний рівень життя, що підтверджується правовстановлюючими документами на ряд рухомого й нерухомого майна (квартира, автомобіль, земельна ділянка, житловий будинок тощо), суд вважає, що відповідач має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному розмірі. Судом надана правова оцінка заперечень відповідача проти позову, та вважає, що останні не заслуговують на увагу, розцінюються судом як такі, що спрямовані на уникнення від виконання зобов"язань, встановлених законом щодо утримання дитини, оскільки докази ним на спростування позовних вимог не надані, тому такі заперечення не можуть бути прийняті судом та покладені в основу рішення як такі, що спростовуються доказами наданими позивачем по справі. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Позивач просить суд призначити розмір аліментів на утримання дитини в твердій грошовій сумі - 1 500 грн. 00 коп. на дитину щомісячно до його повноліття. З урахуванням принципу співмірності та достатності потреб дитини, дійсної участі батьків у його утриманні та вихованні, розмір аліментів, суд вважає такі вимоги є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом встановлено, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у визначеному судом розмірі. Суд вважає, що визначений розмір аліментів є прийнятним як для стягувача, так й платника аліментів. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Якщо платник аліментів, відповідно до частин 1, 2 статті 184 СК України, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 01 березня 2016 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп., від сплати яких позивач був звільнений при зверненні до суду з вимогою про стягнення аліментів відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділу спільного майна подружжя» та,

Outcome: approved