Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася [PERSON], посилаючись на те, що 07 січня 1986 року [PERSON] уклав договір купівлі-продажу житлового будинку по [ADDRESS], який належав [PERSON] Відповідно до погосподарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990, 1991-1995 роки, житловий будинок [ADDRESS] належав до майна двору робітників і службовців, членами якого були [PERSON] та [PERSON] і він належав їм згідно ст. 22, 28 КпШС, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, а в разі поділу - в рівних частинах по ? кожному. За життя [PERSON] право власності в органах БТІ та реєстрі прав власності на нерухоме майно не зареєстрував. [INFO] помер [PERSON], спадщину за законом після смерті якого прийняла вона (позивач). 17 липня 2017 року Ставищенська РДНК відмовила їй (позивачці) у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка. Житловий будинок загальною площею 78,8 м2, житловою площею 48,2 м2, вартістю 82410 гривень розташований на земельній ділянці, яка приватизована. Позивачка просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] на ? частину вказаного житлового будинку та право власності на ? частину даного будинку. В судове засідання позивач та її представник не прибула, до суду подала заяву, якою позовні вимоги підтримують, просить справу розглядати у її відсутність. Представник відповідача Іванівської сільської ради в судове засідання не прибув, сільська рада до суду подала заяву, відповідно до якої сільська рада позовні вимоги визнає, справу просить розглядати у відсутність представника сільської ради. Суд, розглянувши матеріали справи, перевіривши заяву відповідача Іванівської сільської ради про визнання позовних вимог та письмові докази, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, відповідно до договору купівлі-продажу укладеного 07 січня 1986 року в Іванівській сільській раді народних Депутатів (а.с. 73), довідки виконкому Іванівської сільської ради № 740 від 17.07.2017 року (а.с. 11),[PERSON] придбав будинок в [ADDRESS], який належав [PERSON] Відповідно до погосподарських книг Іванівської сільської ради за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки (а. с. 14-17), довідки виконкому Іванівської сільської ради № 740 від 17.07.2017 року (а.с. 11) житловий будинок [ADDRESS], належав до майна робітників і службовців членами якого були [PERSON] та [PERSON] Вказаний будинок належав їм згідно ст. 22, 28 КпШС, як подружжю, на праві спільної сумісної власності. Відповідно до статті 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. На виконання постанови Ради Міністрів СРСР від 10 лютого 1985 р. N 136 "Про порядок державного обліку житлового фонду"; наказом ЦСУ СРСР, від 15 липня 1985 року, №380 були затверджені «Інструкція про порядок, проведення і технічної інвентаризації житлового фонду», та «Інструкції про порядок проведення реєстрації житлового фонду з типовими формами облікової документації» відповідно до п.1.2 якої, реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами з метою обліку належності їх в містах, селищах міського типу, і сільській місцевості проводила бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад народних депутатів. Проте, всупереч вказаним нормативним актам, а згодом статті 1299 ЦК України, Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме, майно та їх обмежень» право власності [PERSON] не було зареєстроване в Білоцерківському МБТІ та в реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується довідкою КП КОР «Південне бюро технічної інвентаризації» (а.с. 10). З матеріалів спадкової справи (а. с. 23-27) встановлено, що [INFO] [PERSON] помер (а.с. 7, 25), спадщину за законом після смерті якого прийняла його дружина - позивач [PERSON] відповідно до ст. ст. 1223 ч. 2, 1269 ч. ч. 1, 2, ст. 1270 ч. 1 ЦК України, подавши до Ставищенської районної державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у встановлений шестимісячний строк (а. с. 24). Відповідно до копії технічного паспорта (а.с. 20-24), звіту про незалежну оцінку майна від 20 червня 2017 року (а. с. 28-72) загальна площа вказаного будинку - 78,8 м2, житлова площа 48,2 м2, вартість - 82410 гривень. Земельна ділянка, на якій розташований будинок, приватизована (а. с. 13). До 01.01.2013 року право власності КП КОР «Південне БТІ» на вказаний будинок не реєструвало (а. с. 10). В державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості про речові права на нерухоме майно за адресою по [ADDRESS] відсутні (а. с. 88). Відповідно до роз'яснень, що містяться в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди повинні ураховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради. Згідно ч. 1 ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ч. 1 ст. 28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Пунктами 1,4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що цей кодекс застосовується до цивільних правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 1 січня 2004 року. Згідно з положеннями ст. 1218, частин 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини, до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1248 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до 1261 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені) померлого, подружжя та батьки. відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк, який починається з часу відкриття спадщини. Статтею 1297 ЦК України встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON] та позивач набули право власності на вказаний житловий будинок, відповідно до ст. ст. 22, 28 КпШС України, кожен на 1/2 його частину, а після смерті [INFO] [PERSON], позивач набула також право на спадщину за законом на 1/2 частину житлового будинку, і оскільки відповідачем позов визнається, то він підлягає задоволенню. Оскільки Іванівська сільська рада до пред'явлення позову про визнання права власності в порядку спадкування за законом і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 88 ЦПК України на неї не може бути покладений обов'язок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved