Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом в якому вказала, що згідно державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] вона є власником земельної ділянки площею 3,2250 га., кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. 15.07.2010 року між Позивачем та Відповідачем було укладено договір оренди вказаної вище земельної ділянки (паю) № б/н, термін дії якого закінчувався в травні 2016 року. Так, відповідно до умов договору оренди землі та чинного законодавства, за два місяці до закінчення строку дії договору позивачем було направлено на адресу відповідача заяву про те, що продовжувати надалі договір оренди вона не бажає, просила відповідача не проводити посівних робіт на належній їй земельній ділянці та передати позивачеві вказану земельну ділянку (пай) як власнику. При цьому, відповідач продовжує до сьогодні користуватись належною Позивачеві земельною ділянкою (паєм) без законних на те підстав. В 2016 році позивачу стало відомо, що відповідач 21.04.2016 року зареєстрував додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки (паю) №б/н, що належить [PERSON] на праві приватної власності, площею 3,2250 га., кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, відповідно до якої дію договору оренди продовжено на сім років. Зазначена додаткова угода № 1 до договору оренди земельної ділянки [PERSON] не підписувалася. Вказана додаткова угода №1 до договору оренди землі №б/н від 15.07.2010 на належну позивачу на праві власності земельну ділянку площею 3,2250 га., кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на території Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, Позивачем [PERSON] не підписувалася та відповідного наміру на підписання вона не виявляла. На підставі викладеного Позивач просить суд визнати недійсною додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки площею 3,2250 га., кадастровий номер [NUMBER] від 15 липня 2010 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Представник відповідача Гончар О . І . протягом розгляду справи заперечував проти задоволення позовних вимог, однак в судові засідання 03 квітня 2019 року та 13 серпня 2019 року не з`явився не повідомивши про причини своєї неявки що на думку суду згідно ст. 280 ЦПК України є підставою для ухвалення у справі заочного рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, заслухавши думку сторін, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Судом установлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,2250 га., кадастровий номер [NUMBER] , яка розташована на території Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] , виданого 29.03.2005 Іллінецьким районним відділом земельних ресурсів (а.с.8). 15.07.2010 між [PERSON] та ТОВ «ДСП Відродження» було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 5 років. Вказаний договір зареєстровано у відділі Держкомзему в Іллінецькому районі Вінницької області 18 травня 2011 року про що у Державному реєстрі земель вчинено запис № 052120004000604. Таким чином вказаний договір припинив свою дію в травні 2016 року. Згідно заяв-повідомлень орендодавця [PERSON] 23.03.2016 та 06.06.2016 адресованих директору ТОВ «ДСП Відродження», позивач повідомила, що після закінчення договору оренди, не має наміру укладати новий договір, так як має бажання працювати на власній земельній ділянці самостійно (а.с. 12-14). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.04.2016 року зареєстровано додаткову угоду №1 до договору оренди земельної ділянки (паю) №б/н, що належить [PERSON] на праві приватної власності, площею 3,2250 га., кадастровий номер [NUMBER] , що розташована на території Купчинецької сільської ради Іллінецького району Вінницької області, відповідно до якої дію договору оренди продовжено на сім років. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Своє волевиявлення на укладення договору учасник правочину виявляє в момент досягнення згоди з усіх істотних умов, складання та скріплення підписом письмового документа, в якому фіксуються правові наслідки. Відповідно до ст.14 Закону України "Про оренду землі" Договір оренди землі укладається у письмовій формі. Стаття 207 ЦК України регламентує вимоги до письмової форми правочину і у її частині 2 зазначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. За змістом ч. 2 ст. 792 ЦК України майнові відносини, що виникають з договору найму (оренди) земельної ділянки, є цивільно-правовими, ґрунтуються на засадах рівності, вільного волевиявлення та майнової самостійності сторін договору та, крім загальних норм цивільного законодавства щодо договору найму, регулюються актами земельного законодавства - ЗК України, Законом України «Про оренду землі». Так, у ході судового розгляду судом досліджено та надано належну оцінку письмовим доказам, зокрема листу ТОВ «ДСП Відродження» № 51 від 14.03.2016 (а.с.22) з пропозицією поновлення договору оренди землі та заяви - повідомлення позивача [PERSON] від 23.03.2016 та 06.06.2016 адресованих директору ТОВ «ДСП Відродження», в яких позивач повідомила, що після закінчення договору оренди, не має наміру укладати новий договір, так як має бажання працювати на власній земельній ділянці самостійно. Таким чином, вказаними доказами підтверджено відсутність волевиявлення позивача на продовження договору оренди її земельної ділянки. При цьому, сторона відповідача у ході судового розгляду не надала докази, які б спростовували вищевказані письмові докази. Крім того, суд не бере до уваги висновок почеркознавчої експертизи від 20.07.2018 № 3277/3278/18-21, як підставу для відмови в задоволенні позовних вимог, оскільки експертом за результатами проведення вказаної експертизи не дано чіткої, конкретної відповіді на поставлене перед ним запитання, а саме чи виконаний підпис у додатковій угоді №1 від 01 жовтня 2015 року до договору оренди землі від 15 липня 2010 року - [PERSON] . Згідно із ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 627 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно з положеннями ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). З урахуванням викладеного та встановлених в судовому засіданні обставин, які суд вважає достовірними,

Outcome: approved