Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про розірвання шлюбу з [PERSON] , який засуджений до позбавлення волі, зареєстрованого 26.05.2017 року мотивуючи тим, що подружнє життя у них не склалося з причин непорозуміння одне одного, різними поглядами на сімейне життя, постійними сварками на цьому ґрунті. Спільного господарства не ведуть, так як [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі «Роменська виправна колонія (№56), дітей від шлюбу не мають, подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам. Заявниця [PERSON] , заяву підтримала, просила судовий розгляд провести без її участі, про що повідомила суд письмовою заявою. Заінтересована особа [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином, в судове засідання не явився, клопотання про відкладення розгляду справи чи проведення судового засідання в режимі відеоконференції не подав. З врахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд визнав можливим справу розглянути у його відсутності за наявними доказами. Оскільки сторони у судове засідання не з`явились, подавши заяви про розгляд справи у їх відсутність, тому відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши обставини справи, надані докази та давши їм оцінку, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до ч. 3\~ст. 293 ЦПК України\~у порядку окремого провадження розглядаються також справи про надання права на шлюб, про розірвання шлюбу за заявою подружжя, яке має дітей, за заявою будь-кого з подружжя, якщо один з нього засуджений до позбавлення волі, про встановлення режиму окремого проживання за заявою подружжя та інші справи у випадках, встановлених законом. Судом встановлено, що сторони з 26.05.2017 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, що вбачається з свідоцтва про шлюб (а.с.4). Між подружжям втрачено взаєморозуміння та почуття любові і поваги, у зв`язку з чим вони тривалий час фактично не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства, так як [PERSON] перебуває у місцях позбавлення волі та відбуває покарання у Державній установі "Роменська виправна колонія (№56)" Північно-Східного міжрегіонального управління з питань виконання кримінального покарання та пробації міністерства юстиції. Згідно вироку Білопільського районного суду Сумської області від 14.11.2012 року [PERSON] визнаний винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.3 ст.187 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього особисто належного йому майна. Строк покарання [PERSON] відраховується з 28.08.2012 року. При цьому невизначеність їх сімейних відносин та відсутність взаємної згоди на повернення до подружнього життя\~ негативно впливає на їхні відносини. Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (ст.24 СК України). В силу ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини та наведені положення матеріального закону, суд приходить до висновку, що примирення між сторонами не можливе, а збереження шлюбу суперечить інтересам заявниці, у зв`язку з чим шлюб необхідно розірвати, задовольнивши заяву. Суд враховує і те, що при укладенні шлюбу заявниця змінювала дошлюбне прізвище.

Outcome: approved