Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

До суду звернувся позивач з позовом до [PERSON], в якому ставить питання про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 114549,22 грн. та судового збору в розмірі 1762,00 грн. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що 08.10.2013 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, та нею було підписано заяву № б\\н відповідно якої вона отримала кредитні кошти у розмірі 6400,00 грн. Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується п. 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Відповідно до умов договору відповідач повинен був щомісяця, починаючи з місяця отримання кредиту, частково погашати суму зобов'язання згідно графіку погашення кредиту. Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, відповідно до цього Банк нарахував заборгованість за кредитом у сумі 6230,60 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у сумі 108318,62 грн. за період з 08.10.2013 року по 31.12.2017 року. Представник позивача в судове засідання не прибув, надав до суду заяву з проханням справу слухати за його відсутністю, заявлені вимоги підтримав повністю, наполягав на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання не прибула з невідомої суду причини, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином. Справа розглядається на підставі ст. 280 ЦПК України - заочно. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Між сторонами по справі виникли цивільно-правові відносини на підставі договору кредитування, які регулюються Цивільним кодексом України. Так, судом встановлено, що 08.10.2013 року [PERSON] звернулася до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, та нею було підписано заяву № б\\н відповідно якої вона отримала кредитні кошти у розмірі 6400,00 грн. Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керується п.2.1.1.2.3 п.2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідач при укладенні договору дав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку. Однак, в порушення умов договору відповідач несвоєчасно сплачував суми кредиту, внаслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом. Суд дослідивши розрахунок заборгованості за договором про надання банківських послуг № б\\н від 08.10.2013 року, укладеного між АТ КБ "ПриватБанк" та [PERSON] встановив, що станом на 31.05.2018 року утворилась заборгованість на загальну суму 114549,22 грн., з них: заборгованість за кредитом у сумі 6230,60 грн. та заборгованість по процентам за користування кредитними коштами у сумі 108318,62 грн. за період з 08.10.2013 року по 31.12.2017 року. З огляду на викладене суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти) визначені на розсуд сторін та погоджені ними. При цьому згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Згідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу. Отже, заборгованість, яка виникла внаслідок прострочення виконання грошового зобов'язання повинна бути стягнена з відповідача [PERSON] Таким чином, суд вважає позовні вимоги повністю доведеними, а тому такими, що підлягають задоволенню. Статею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову, інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (а.с.1). Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, а саме: витрат по сплаті судового збору в сумі 1762,00 грн.

Outcome: approved