Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-21 00:00:00

До суду надійшла позовна заява Моторного (транспортного) страхового бюро України до [PERSON] про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з регламентною виплатою. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 28.05.2017 року з вини [PERSON] , який керував автомобілем ВАЗ д/н [NUMBER] у м. Херсоні сталося зіткнення з автомобілем Toyota д/н [NUMBER] , власником якого є [PERSON] внаслідок чого транспортний засіб отримав пошкодження. Вина відповідача [PERSON] у ДТП підтверджується постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2017 року. На дату вчинення ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача не була застрахована. Заподіяна відповідачем внаслідок ДТП шкода, не була відшкодована потерпілій особі, тому власник пошкодженого автомобіля [PERSON] звернувся до МТСБУ з відповідною заявою. МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 24927,41 грн. Посилаючись на вимоги пункту 38.2.1 ст. 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхова компанія має право подати регресний позов до власника транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 11 січня 2020 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Ухвалою судді Херсонського міського суду Херсонської області від 21 лютого 2020 року у зв`язку з неналежним повідомленням відповідача про розгляд справи, справу вирішено призначити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін та призначено судовий розгляд. 10 серпня 2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому вказав, що факт вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди визнає та не заперечує, що 28.05.2017 року о 12-15 год. в м.Херсон, вул. Стеблієвського, буд. 60 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ д/н [NUMBER] , яким керував він та автомобіля Toyota д/н [NUMBER] , яким керував [PERSON] . Дійсно, його цивільно-правова відповідальність застрахована не була, однак, вказує, що він є учасником бойових дій, а тому відповідно до п. 13.1 ст. 13 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", учасники бойових дій, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному Законом. Вказує, що посвідчення учасника бойових дій було ним отримано 15 лютого 2018 року, але відповідно до довідки про участь у бойових діях він приймав участь у бойових діях з 28.12.2016 року по 23.04.2017 року. Просив відмовити у задоволенні позову. Стороною позивача надані пояснення на відзив (відповідь на відзив), відповідно до яких вважають, що наказ про наявність статусу учасника бойових дій виникло з моменту видачі Наказу, який був виданий у 2018 році, тоді як ДТП відбувалося у 2017 році. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судовому засіданні 07.04.2021 р. позов не визнав та просив в його задоволенні відмовити, оскільки він є учасником бойових дій, перебував в АТО з 2016 року, а тому такий статус розповсюджується, на його думку, і на момент ДТП. 07.04.2021 р. під час ухвалення судового рішення виникла потреба з`ясувати додаткову обставину щодо дати ухвалення рішення комісія щодо присвоєння статусу учасника бойових дій, в судовому засіданні оголошена перерва. 23.04.2021 року за заявою відповідача витребувано належним чином засвідчену копію рішення про присвоєння відповідачу статусу учасника бойових дій або повідомити дату набуття такого статусу. В судовове засідання 22.07.2021 р. сторони не прибули, в матеріалах справи наявні заяви про розгляд справи у відсутність. Суд, оголосивши 07.04.2021 р. позицію сторони позивача, викладену у позовній заяві та відповіді на відзив, заслухавши вступне слово відповідача 07.04.2021 р., дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини справи та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що [PERSON] 28.05.2017 року о 12-15 год. в м. Херсоні по вул. Стеблієвська, 60, керуючи транспортним засобом ВАЗ 210994-20, д/н [NUMBER] , в порушення вимог п.п. 10.9 та 2.3 б ПДР, рухаючись заднім ходом не впевнився в безпечності своїх дій та скоїв зіткнення з транспортним засобом Toyota Corola, д/н [NUMBER] , внаслідок ДТП т/з отримали механічні пошкодження. Постановою Херсонського міського суду Херсонської області від 25.07.2017 р. [PERSON] визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП (арк. справи 10). У відповідності з ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вина [PERSON] у вчинені дорожньо-транспортної пригоди є встановленою та не підлягає доведенню, крім того, останній визнав свою провину у поданому відзиві. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність особи, яка експлуатує автомобіль Toyota Corola, д/н [NUMBER] була застрахована в АТ «СК «Аха Страхування» відповідно до страхового полісу №АЕ/8903317 (арк. справи 8). Відповідальність особи, що експлуатує транспортний засіб ВАЗ 210994-20, д/н [NUMBER] на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди не була застрахована. Згідно звіту №166/06-17 про оцінку вартості (розміру) збитків, спричинених пошкодженням автомобілю Suzuki Vitara, д/н [NUMBER] , складеного 27.06.2017 року ТОВ «СОС Сервис Україна» вартість збитків заподіяних пошкодженням транспортного засобу Toyota Corola, д/н [NUMBER] становить 27527,24 грн. (арк. справи 13-21). Відповідачем розмір заподіяної шкоди належними та допустимими доказами не спростований. У зв`язку з настанням події, МТСБУ 01.12.2017 року здійснило виплату відшкодування власнику транспортного засобу - [PERSON] в розмірі 24927,41 грн., що підтверджується платіжним дорученням №1262309 (арк. справи 22). Крім того, позивачем понесені витрати у сумі 535,00\~грн.\~за послуги\~аварійного комісара,\~що підтверджується\~платіжними дорученнями\~№901650\~від 06.02.2018\~року (арк. справи 22). 22.12.2018 року №СУ/42711/4 відповідачу було направлено лист з вимогою сплатити суму заподіяної шкоди. До теперішнього часу відповідач вказаної суми не сплатив (арк. справи 23). Статтею 1191 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом Відповідно до ст. 1166 Цивільного Кодексу України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно, до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно п.п. 38.2.1. п. 38.2. ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність. Оскільки МТСБУ відповідно до Закону здійснило відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, то відповідно до ст. 1166, 1188, ч. 1 ст. 1191 Цивільного кодексу України, п. 38.2 ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ має право на відшкодування збитків. Регламентована виплата розраховується відповідно до ст.. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»,з урахуванням Звіту про визначенні вартості матеріального збитку № 166/06-17, відповідно до якого вартість відновлювального ремонту 24927,41 грн. та 535,00 грн. витрати на послуги по врегулюванню по справі та визначення розміру шкоди. Відповідачем зазначений розрахунок не спростовано. Щодо позиції відповідача. За п.\~13.1.\~п.\~13\~Закону України\~№ 1961\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ відповідальності\~власників наземних\~транспортних засобів» (в редакції на час ДТП) учасники бойових дій та інваліди війни, що визначені законом, інваліди I групи, які особисто керують належними їм транспортними засобами, а також особи, що керують транспортним засобом, належним інваліду I групи, у його присутності, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. Відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені особи, проводить МТСБУ у порядку, визначеному цим Законом. У Законі України «Про страхування» від 7 березня 1996 року № 85/96-ВР зі змінами встановлено види обов`язкового страхування, одним із яких є страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (пункт 9\~частини першої статті 7). Закон № 1961 є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7\~статті 1). Страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямоване на захист матеріальних інтересів потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та на компенсацію шкоди, заподіяної їх життю та здоров`ю, а також завданих їм матеріальних та моральних збитків, у тому числі за рахунок Моторного бюро, у випадках, передбачених Законом\~№ 1961. Одним із завдань Моторного бюро є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених Законом № 1961; у разі заподіяння шкоди особами, на яких поширюється дія\~пункту 13.1\~статті 13 цього закону, Моторне бюро відшкодовує її за рахунок коштів фонду захисту потерпілих (підпункт 39.2.1 пункту 39.2 статті 39, підпункт „г пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961). Отже, у встановлених\~Законом № 1961\~випадках Моторне бюро виступає гарантом відшкодування шкоди потерпілим від дорожньо-транспортних пригод за рахунок коштів відповідних фондів. У\~Законі № 1961\~передбачено особливості його застосування у випадках заподіяння шкоди внаслідок дорожньо-транспортних пригод, винуватцями яких є окремі категорії громадян, та обов`язкові умови, за наявності яких певні категорії фізичних осіб вважаються такими, чия цивільно-правова відповідальність застрахована, а Моторне бюро, відповідно, зобов`язане відшкодувати шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та майну потерпілих. Для учасників бойових дій та інвалідів війни, що визначені законом, інвалідів I групи умовою їх страхування є особисте керування належними їм транспортними засобами, а для інвалідів I групи - також і керування належними їм транспортними засобами іншою особою в їх присутності. Отже, особи, наведені у\~пункті 13.1\~статті 13 Закону № 1961, звільняються від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, а потерпілі особи мають право на відшкодування збитків від дорожньо-транспортної пригоди, винуватцями якої є зазначені у цьому пункті особи, за рахунок коштів Моторного бюро із фонду захисту потерпілих. Наявність у відповідача статусу учасника бойових дій не є спірним, спірним у справі є питання з якого часу відповідач набув статусу учасника бойових дій та, відповідно, чи був він звільнений на момент ДТП від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України, оскільки відповідач вважає, що цей статус він набув з 28.12.2016 р. через безпосередню участь в АТО. За п.5 Порядку «Порядку надання та позбавлення статусу учасника бойових дій осіб, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення чи у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення» (з наступними змінами), затвердженого Постановою Кабміну № 413 від 20.08.2014 р. рішення про надання та позбавлення статусу учасника бойових дій приймається , зокрема, комісіями з питань розгляду матеріалів про визнання учасниками бойових дій, утвореними в Міноборони,\~МВС, Мін`юсті, Національній поліції,\~Національній гвардії, СБУ, Службі зовнішньої розвідки, Адміністрації Держприкордонслужби,\~Адміністрації Держспецтрансслужби, Генеральній прокуратурі України, Управлінні державної охорони, Адміністрації Держспецзв`язку, ДСНС, ДФС. Тобто, особа набуває статусу учасника бойових дій з моменту прийняття рішення відповідною комісією. Витяг з протоколу № 1 від 31.01.2018 р. свідчить, що компетентним органом прийнято рішення про визнання учасниками бойових дій, зокрема, [PERSON] , відповідне посвідчення видане відповідачу 15.02.2018 р. ДТП відбулося 28.05.2017 р., на цей час транспортний засіб, яким керував відповідач не був застрахований та станом на 28.05.2017 р. [PERSON] не мав статусу учасника бойових дій та, відповідно, не був звільнений від обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності на території України. За таких підстав, доводи відповідача не ґрунтуються на законі, тому суд дійшов висновку про задоволення позову в повному обсязі. Суд враховує, висновки Великої Палати Великої Палати Верховного Суду щодо застосування положень пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, викладеним у постанові від 9 жовтня 2019 року (справа № 9901/311/19). Враховуючи предмет та підставу позову, суд вважає, що дана справа не стосується захисту прав [PERSON] , як учасника бойових дій, а отже, відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, який був сплачений позивачем при подачі до суду даного позову. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні. Заходи забезпечення позову судом не застосовувалися. Рішення в повному обсязі складене 22 липня 2021 року. На підставі викладеного,

Outcome: approved