Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новокадацької районної у м.Дніпро ради, у якому просить встановити місце проживання малолітнього [PERSON], 21.02.2007р.н., разом з матірю [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до [PERSON], третя особа Орган опіки та піклування виконавчого комітету Новокадацької районної у м.Дніпро ради, у якому просив визначити місце проживання малолітнього [PERSON], 21.02.2007р.н., разом з батьком [PERSON] за адресою: м.\~Дніпро, вул. Автобусна, буд. 29. Позивач та його представник у судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] самовільно змінив місце проживання їх сина, внаслідок чого у дитини змінились нормальні житлові та побутові умови, їй завдано значного стресу. Позивач пояснила, що починаючи з 09.12.2016р. намагалась поменше контактувати з сином з огляду на його негативне ставлення до неї та сподівалась, що він змінить свою поведінку і виявить бажання проживати саме з нею. Крім того, пояснила, що коли син проживав з нею, її колишній чоловік міг вільно зустрічатись та проводити час із сином, тоді як після переїзду сина до відповідача у дитини майже немає вільного часу з огляду на зайнятість на навчанні, тренуваннях з тхеквондо та курсах з англійської мови. Проти задоволення зустрічного позову заперечувала та просила визначити місце проживання дитини з матірю. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували та пояснили, що після розлучення [PERSON] постійно проживав з матірю [PERSON] Водночас, протягом цього часу його син скаржився на те, що мати зловживає алкогольними напоями, під час чого поводить себе агресивно, приводить додому сторонніх чоловіків, у звязку з чим хлопчик постійно просив відповідача забрати його до себе. 09.12.2016р. внаслідок чергового прохання сина [PERSON] забрав його для постійного проживання до себе. Після цього позивач [PERSON] участі у вихованні та утриманні сина майже не брала. У звязку з викладеним просив відмовити у задоволенні первісного позову та визначити місце проживання дитини з батьком. Представник третьої особи у судовому засіданні надала висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокадацької районної у м.Дніпро ради від 20.03.2017р., згідно з яким просила відмовити у задоволенні первісного позову, задовольнити вимоги зустрічного позову та визначити місце проживання дитини разом з відповідачем. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №\~11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. Судом встановлено, що з 21.10.2006р. по 17.11.2014р. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. У спільному подружньому житті у них народився син [PERSON], 21.02.2007р.н. Під час шлюбу сторони разом з малолітнім сином проживали у будинку за адресою м.\~Дніпро, вул. Автобусна, 29, де зареєстровані до сьогодні. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17.11.2014р. шлюб між сторонами розірвано. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.01.2015р. стягнено з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання сина [PERSON], 21.02.2007р.н. Після розірвання шлюбу позивач [PERSON] проживала разом сином [PERSON] та матірю [PERSON] у однокімнатній квартирі за адресою м.Камянське (Дніпродзержинськ), [ADDRESS]. На вихідні до них також приїжджала старша дочка позивача [PERSON] 09.12.2016р. малолітній [PERSON] подзвонив батькові [PERSON] та попросив його забрати до себе, у звязку з чим відповідач у цей же день без повідомлення позивача забрав сина. Крім того, у цей же день [PERSON] звернувся до Ленінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області з заявою, у якій пояснив, що близько 14:30 йому зателефонував син та повідомив, що його мати [PERSON] разом із співмешканцем перебуває у стані алкогольного спяніння та поводить себе агресивно, у звязку з чим просив його забрати до себе, що відповідач [PERSON] і зробив. У звязку зі зміною фактичного місця проживання малолітній [PERSON] був переведений на навчання з КЗ «НВК №3» КМР (м.Камянське) до КЗО «ССЗШ №141» ДМР (м.Дніпро), де продовжує навчання на сьогоднішній день. Відповідно до [PERSON] обстеження житлово-побутових умов [PERSON] від 11.01.2017р. за адресою [ADDRESS], створено необхідні умови для проживання, навчання і заняття спортом, а саме: хлопчик має окремий куток в однокімнатній квартирі, який складається з робочого столу, комоду, ліжка, необхідного приладдя для навчання і відпочинку. Згідно з [PERSON] обстеження умов проживання [PERSON] від 12.12.2016р. за адресою м.\~Дніпро, вул. Автобусна, буд. 29, створено необхідні умови для проживання, навчання і заняття спортом, а саме: окрема кімната у приватному будинку, ліжко, компютерний стіл, компютер, шведська стінка, меблі-гірка, місце для навчання та дозвілля, одяг, взуття, інші речі. Відповідно до довідки про доходи відповідача [PERSON] №\~128/82 від 05.12.2016р. його заробітна плата за 2016 рік становить 85794,50 грн. Доказів на підтвердження існування самостійних джерел доходів у позивача [PERSON], крім сплачуваних відповідачем аліментів, суду не надано. У висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Новокадацької районної у м.Дніпро ради від 20.03.2017р. зазначено, що в інтересах дитини визначення місця проживання малолітнього [PERSON], 21.02.2007р.н., разом з батьком [PERSON] оскільки на засіданні комісії з питань захисту прав дитини хлопчик виявив чітке та стійке бажання проживати разом з батьком за адресою: м.\~Дніпро, вул. Автобусна, буд. 29, пояснюючи, зокрема, що це більш комфортні умови проживання, знайомі йому з дитинства. У судовому засіданні 23.03.2017р. судом було зясовано думку [PERSON], який досяг 10-річного віку, щодо його місця проживання. Хлопчик підтвердив своє бажання проживати разом з батьком, мотивуючи тим, що батько його у всьому підтримує, та висловив небажання повертатись для проживання до матері [PERSON] з огляду на її поведінку. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матірю. Водночас, згідно з ч. 1 ст. 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. У розумінні Закону України "Про міжнародні договори України" Декларація прав дитини не є міжнародним договором та не потребує надання згоди на її обов'язковість Верховною Радою України у формі ратифікації, а відтак не є частиною національного законодавства у розумінні ст. 9 Конституції України. Натомість Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.12.1991р. ратифіковано міжнародний договір у сфері захисту прав дитини, а саме Конвенцію про права дитини (далі Конвенція про права дитини), відповідно до ст. 3 якої у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. 9 Конвенції про права дитини держави учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. За таких умов суд зазначає, що при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини слід виходити, насамперед, з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Крім того, слід визначати баланс між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах, враховуючи не тільки принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, а й Конвенцію про права дитини та положення національного законодавства. Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.03.2017р. у справі №\~520/11927/15-ц. З огляду на те, що відповідач має постійне місце роботи та джерело існування, створив найбільш сприятливі умови для проживання, виховання та розвитку малолітнього сина [PERSON], тоді як позивач не довела існування у неї самостійного джерела доходів, враховуючи, що хлопчик і при розгляді справи органом опіки та піклування, і при судовому розгляді виявив чітке та стійке бажання проживати з батьком, враховуючи сталі соціальні зв'язки дитини за місцем проживання батька, її місце навчання та психологічний стан, суд доходить висновку, що виходячи з інтересів дитини слід визначити місце проживання малолітнього [PERSON] разом батьком [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved