Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася до\~суду з\~позовом до [PERSON] , треті особи: Одеська міська рада, Перший Малиновський відділ ДВС у м.Одесі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), в якому просить зняти арешт з нерухомого майна, - 32/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , накладений постановою б/н Малиновського РВ ДВС Управління юстиції м. Одеси від 25.07.2002 року, на підставі якого реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора 12.11.2008 року зареєстроване обтяження: арешт (архівний запис) реєстраційний номер обтяження 8178642; об`єкт обтяження: домоволодіння, частина домоволодіння, розмір частки 32/100; адреса: [ADDRESS] ; власник [PERSON] , та зняти арешт з нерухомого майна, - 32/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , накладений ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2005 року, на підставі якої реєстратором: Третя одеська державна нотаріальна контора 20.05.2005 року зареєстроване обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1992732; об`єкт обтяження: будинок, 32/100 частин, адреса: [ADDRESS] ; власник [PERSON] . Свої позивні вимоги позивач обґрунтовує тим, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] , про що 13 червня 2020 року Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис № 2020. Після його смерті відкрилась спадщина на 7/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , яка належала чоловікові на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 02 квітня 1992 року, право власності на вказану частину зареєстроване в МБТІ і записане в реєстрову книгу № 11540 стор.32 кн.107, а також на 13/50 частин вказаного житлового будинку, належного спадкодавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.09.2002 року, право власності на вказану частину також зареєстроване в МБТІ в реєстрову книгу № 11540 стор.2б, кн.254. Позивачка є єдиною спадкоємицею за законом після смерті чоловіка. У встановленим законом строк позивачка прийняла спадщину шляхом постійного проживання зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, а також подання заяви про прийняття спадщини до Київської державної нотаріальної контори м.Одеса, на підставі якої відкрита спадкова справа № 1048/2020. 18 грудня 2020 року позивачка отримала інформаційний лист державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори у м. Одеса Білик О.Г., в якому вона роз`яснила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину за законом, щскільки на частину будинку накладено два арешти 20.05.2005 рожу та 12.11.2008 року. Позивачка, [PERSON] , та її чоловік [PERSON] , були власниками частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.12.1990 року. Співвласником житлового будинку був [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 16.06.1955 року. Рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів № 83 від 21.02.1992 року було затверджено розрахунок часток по житловому будинку [ADDRESS] , (п.19) :за [PERSON] - на 13/25 частин житлового будинку; за \~ \~ \~ \~ [PERSON] і [PERSON] -7/25 частин житлового будинку; за виконкомом Київської районної ради народних депутатів - на 1/5 частину вказаного будинку. Вирішено видати свідоцтво на житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] - на 13/25 частин будинку взамін договору купівлі-продажу; [PERSON] і [PERSON] - на 7/25 взамін рішення Київського райсуду м. Одеси. Також вирішено просити ОМБТІ зареєструвати за виконкомом 1/5 частину будинку на підставі вказаного рішення. 02 квітня 1992 року отримали свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок, відповідно до якого 7/25 частин житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] дійсно належить [PERSON] і [PERSON] .. В той же день Свідоцтво про право особистої власності на 13/25 частин вказаного будинку було видано [PERSON] , 1/5 частина житлового будинку за виконкомом Київської районної ради народних депутатів в ОМБТІ зареєстрована не була. 21 серпня 1992 року Київським райвиконкомом було прийняте рішення за № 518 «Про внесення доповнень» в п.19 рішення № 83 від 21.02.1992 року, яким зобов`язано ЖЕО Київського району прийняти на баланс 1/5 частину будинку [ADDRESS] , а також зобов`язано відділ обліку та розподілу житла видати ордер на квартиру в будинку [ADDRESS] , а також продати [PERSON] 1/5 частину будинку [ADDRESS] . 06.11.1992 року Київським райвиконкомом було прийнято рішення № 816, згідно з яким було вирішено частково змінити рішення № 83 від 21.02.1992 року в пунктах №№ 196,19в, 19.16,19.2 та рішення виконкому Київського райвиконкому № 518 від 21.08.1992 року, виклавши в наступній редакції «Оформити право власності за [PERSON] на 9/100 частин житлового будинку [ADDRESS] і видати їй свідоцтво про право особистої власності на вказану частину будинку замість рішення Київського райсуду від 20.12.1990 року. Пункт 19в 19.2 «оформити право власності за виконкомом Київського райвиконкому на 39/100 частин будинку [ADDRESS] і зарахувати їх на баланс ЖЕО Київського району. Пункт 19.2 Просити ОМБТІ зареєструвати за виконкомом Київської райради 39/100частин будинку [ADDRESS] на праві власності. Пункт 19.3 видати ордер на квартиру будинку [ADDRESS] , яка складається з однієї кімнати - [PERSON] . Пункт 19.4 «Відповідно до ст. 117 ЦК здійснити відчуження у встановленому порядку: 7/100- [PERSON] ; 32/100 - [PERSON] . Визнано недійсним свідоцтво про право власності на 7/25частин будинку [ADDRESS] , яке було видане на ім`я [PERSON] , [PERSON] . На виконання рішення виконкому Київської райради народних депутатів № 816 від 06.11.1992 року виконкомом Київської райради народних депутатів було винесено рішення № 970 від 11.12.1992 року про видачу [PERSON] свідоцтва про право власності на 32/100 частин житлового будинку [ADDRESS] . [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на 32/100 частин житлового будинку та зареєструвала права власності на 32/100 частин житлового будинку в ОМБІ. Однак, ні позивачці, ні її чоловікові не було відоме про прийняття виконкомом Київської райради народних депутатів рішень № 516 від 21.08.1992 року, № 816 від 06.11.1992 року, № 970 від 11.12.1992 року. 04 березня 1993 року рішенням № 308 Київський райвиконком скасував рішення № 816 від 06.11.1992 року в частині перерахунку часток і оформлення права власності за [PERSON] і видачі ордера [PERSON] та залишив в силі рішення № 83 від 21.02.1992 року. Після скасування рішення № 816 від 06.11.1992 року рішенням № 308 від 04.03.1993 право власності [PERSON] на 32/100, зареєстроване в ОМБТІ на підставі св.-ва про право власності, скасоване не було. 03.10.1994 року [PERSON] видала генеральну довіреність на ім`я [PERSON] , яка в свою чергу 02.12.1994 року подарувала 32/100 [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-6710. Після смерті [PERSON] належу йому 13/25 частину житлового будинку [ADDRESS] успадкувала [PERSON] на підставі св.-ва про право на спадщину за законом, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 27.10.1999 року. Право власності на вказану частку було зареєстроване за [PERSON] в ОМБТІ у книзі № 254, на стор.26, під реєстр.№ 11540. Таким чином, право власності на житловий будинок [ADDRESS] належав співвласникам у такому співвідношенні: позивачці [PERSON] , та її чоловікові [PERSON] 7/25 частин на підставі св.-ва про право особистої власності від 02.04.1992 року, [PERSON] -13/25 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.10.1999 року; Виконкому Київської районної ради народних депутатів -1/5 частина на підставі рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів № 83 від 21.02.1992 року. У зв`язку з тим, що 1/5 частина житлового будинку, яка належала виконкому Київської райради народних депутатів, фактично знаходилась в користуванні позивачки та її чоловіка, у 2000 році вони звернулися до Київського райвиконкому з наміром викупу 1/5 частини будинку. Тоді ж нам стало відоме, про наявність рішень виконкому № 816 від 06.11.1992 року, № 970 від 11.12.1992 року, які в подальшому були скасовані рішенням від 04.03.1993 року. Також нам стало відоме, що [PERSON] отримала св.-во про право власності на житловий будинок на 32/100, 03.10.1994 року [PERSON] видала генеральну довіреність на ім`я [PERSON] , яка 02.12.1994 року подарувала 32/100 [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Третьої одеської державної нотаріальної контори, зареєстрованого в реєстрі за № 3-6710. У зв`язку з незаконністю договору дарування позивачка з чоловіком звернулися до Місцевого суду Київського району м.Одеси з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визнання договору дарування недійсним та визнання права переважної купівлі 1/5 частини житлового будинку [ADDRESS] за нами, [PERSON] , та [PERSON] . В період розгляду цивільної справи була проведена судова будівельно- технічна експертиза. Згідно з висновком експертизи № 9998/12432 від 03.11.2000 року домоволодіння поділено на дві ізольовані частини. Житловий будинок представляє собою дві самостійні квартири і знаходиться в користуванні двох співвласників [PERSON] з часткою 13/25 і [PERSON] , [PERSON] з часткою 12/25 (7/25, належні [PERSON] , [PERSON] на підставі св.-ва про право особистої власності; 1/5, належна виконкому Київської райради народних депутатів м.Одеси на підставі рішення № 518 від 21.02.1992 року ). Рішенням Місцевого суду Київського району м. Одеси від 05.09.2001 року договір дарування від 02.12.1994 року від [PERSON] [PERSON] було визнано недійсним. Визнано право переважної купівлі 1/5 частини житлового будинку по [ADDRESS] , належної виконкому Київської районної ради народних депутатів м.Одеси, за [PERSON] та [PERSON] .. В теперішній час позивчці стало відоме, що після винесення рішення Місцевого суду Київського району м.Одеси від 05.09.2001 року були накладені арешти на 32/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , які належали [PERSON] за договором дарування від 02.12.1994 року , на підставі постанови Малиновського РВ ДВС Управління юстиції м. Одеси від 25.07.2002 року за виконавчим провадженням, в якому [PERSON] був боржником, а також на підставі ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2005 року по цивільній справі, в якій [PERSON] був відповідачем. Таким чином, вказані арешти були накладені незаконно, оскільки на момент накладення арештів [PERSON] вже не був власником 32/100 частин будинку, у зв`язку з визнанням договору дарування на ім`я [PERSON] на 32/100 частин будинку недійсним. Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду повідомлялись належним чином у порядку ст.128,\~131 ЦПК України. \~\~\~\~\~\~Представник позивачки надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу по суті у його відсутність, проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.\~\~\~Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце його проведення повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.\~\~\~ При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою представника\~\~позивача, що відповідає положенням\~ст. 280-282 ЦПК України, так як\~\~надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.\~ Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Вказані обставини підтверджуються наступними письмовими доказами, які позивачка додала до справи: Свідоцтвом про одруження між [PERSON] і [PERSON] серії [NUMBER] ; Свідоцтвом про смерть [PERSON] серії [NUMBER] ; Рішенням Київського районного народного суду м. Одеси від 20.12.1990 року; Свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 02.04.1992 р на 7/25 частин житлового будинку [ADDRESS] ; Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 13.09.2002 року на 13/25 частин житлового будинку [ADDRESS] ; Інформаційним листом державного нотаріуса Білик О.Г. Київської державної нотаріально контори м.Одеса від 18.12.2020 року; Актом від 22.01.1992 року комісії з питання розрахунку часток по житловому будинку [ADDRESS] ; Рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів м.Одеси № 83 від 21.02.1992 року «Про затвердження розрахунку часток по житловому будинку [ADDRESS] »; Рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів № 518 від 21.08.1992 року «Про внесення доповнень в п.19 рішення Київського райвиконкому № 83 від 21.02.1992 року; Рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів № 816 від 06.11.1992 року «Про затвердження розрахунку часток, визначення правового положення побудованих будівель та про дозвіл будівництва» копія додається ; Рішенням виконкому Київської районної ради народних депутатів від04.03.1993 р. «Про скасування рішення Київського райвиконкому № 816 від 06.11.1992 року» ; Висновком судової будівельно-технічної експертизи № 9998/12432 від 03.11.2000 року домоволодіння, згідно з якою домоволодіння поділено на дві ізольовані частини; Рішенням Місцевого суду Київського району м. Одеси від 05.09.2001 року; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 11.12.2020 року, відповідно до якої в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні обтяження: Тип обтяження: арешт нерухомого майна № 1992732, зареєстрований реєстратором Третьою одеською державною нотаріальною конторою 20.05.2005 року на підставі ухвали б/н Малиновського районного суду м.Одеси від 19.05.2005 року, об`єкт обтяження -32/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , власник [PERSON] ; Тип обтяження: арешт (архівний запис) № 8178642 , зареєстрований 12.11.2008 року реєстратором Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови б/н Малиновського РВ ДВС Управління юстиції м.Одеси від 25.07.2002 року ; об`єкт обтяження: частина домоволодіння, розмір частки 32/100 по [ADDRESS] ; власник [PERSON] . Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 06.05.2002 року) Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має прав© накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Відповідно до п.1 ч.1 ет.152 ЦПК України, який діяв з 01.01.2005 року Позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Рішенням Місцевого суду Київського району м. Одеси від 05.09.2001 року Договір дарування на ім`я [PERSON] на 32/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] був визнаний недійсним. Таким чином, на момент накладення арештів на підставі постанови Малиновського РВ ДВС Управління юстиції м.Одеси від 25.07.2002 року та ухвали Малиновського районного суду м.Одеси від 19.05.2005 року [PERSON] не належало право власності на 32/100 частин будинку [ADDRESS] , а тому 32/100 не могло бути предметом для забезпечення позову, який був пред`явлений до [PERSON] , а також предметом для забезпечення примусового виконання рішення за виконавчим провадженням, в якому [PERSON] був боржником. Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» Особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.2 Постанови № 5 від 03.06.2016 року Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-УІ) (далі - Закон про виконавче провадження). Відповідно до абз.4 п.9 Пленуму Заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК). При цьому із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутись лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК). Інша особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт у порядку забезпечення позову, належить їй, а не стороні у справі, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (стаття 60 Закону про виконавче провадження). У зв`язку з тим, що позивачка не була стороною у виконавчому провадженні, в якому була винесена постанова про накладення арешту, а також стороною у цивільній справі , в якій була винесена ухвала про накладення арешту, зняття арешту з нерухомого майна повинно розглядатися в позовному провадженні. Згідно з ч.5 ст.1268 ЦК України з моменту відкриття спадщини після смерті чоловіка, померлого [INFO] позивачці належить право на спадкове майно - 20/50, а саме: 7/50, які належали [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності від 02.04.1992 року та 13/50 - на підставі св.-ва про право на спадщину за заповітом від 13.09.2002 року. У зв`язку з тим, що спадкове майно -20/50 представляє собою ідеальну частку, яка не виділена в натурі, та майно, на яке накладено арешти - 32/100, також є ідеальною часткою і не виділено в натурі, нотаріус не в змозі видати свідоцтво про право на спадкування за законом на 20/50 частин житлового будинку [ADDRESS] . Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлено законом або договором. Відповідно до ч.2 ст.30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини. Способом захисту\~ \~права на\~отримання свідоцтва\~про \~право на\~спадщину за\~законом \~позивачки \~ на\~20/50\~частин житлового\~будинку [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , є зняття арешту з 32/100 частин житлового будинку [ADDRESS] , накладеного на підставі постанови Малиновського РВ ДВС Управління юстиції в м. Одесі від 25.07.2002 року та ухвали Малиновського районного суду м. Одеси від 19.05.2005 року. Суд дійшов до висновку, що обставини на які посилався позивач є доведеними, а вимоги позивача є обґрунтованими. \~

Outcome: approved