Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В судовому засіданні позивач по справі [PERSON] позов підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, яку просить задоволити, однак не заперечує проти зменшення розміру аліментів та заочного розгляду справи. Відповідач по справі [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, однак про час і місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином рекомендованою кореспонденцією. А тому суд, зі згоди позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст.224 ЦПК України (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення сторони по справі, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення позовних вимог та з»ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позовна заява підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав: Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню всіх обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін на інших осіб, які беруть участь у справі. А відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі 07.02.2004 року зареєстрували між собою шлюб (ас.6). Від шлюбу у сторін по справі народилося троє дітей: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], батьками яких в свідоцтвах про їх народження записані сторони по справі (ас.7-9). Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 02.02.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Як встановлено в судовому засіданні, діти сторін по справі проживають з позивачем по справі [PERSON]. та перебувають на її утриманні та вихованні, про що свідчить акт обстеження матеріально-побутових умов сім»ї, складений депутатом Добротівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області (ас.11-12). Позивач по справі [PERSON] працює вчителем Ланчинської [PERSON] ступенів, однак в даний час знаходиться у безоплатній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку, оскільки син сторін по справі [PERSON], [INFO], знаходиться на «Д» обліку в Ланчинській міській лікарні з народження та потребує індивідуального догляду в домашніх умовах. Син сторін по справі [PERSON], 20.12.2004 року знаходиться на «Д» обліку в Ланчинській міській лікарні з 2015 року з діагнозом «Фімоз гіпертрофічний». Дочка сторін по справі [PERSON], 28.11.2008 року знаходиться на «Д» обліку в Ланчинській міській лікарні, часто хворіє та потребує санаторно-курортного оздоровлення та сезонного стаціонарного лікування в ОДКЛ, що стверджується повідомленням Ланчинської міської лікарні ЦРЛ Надвірнянського району Івано-Франківської області №64 від 26.12.2016 року (ас.17). Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, частин 7, 8 ст.8 СК України в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст.ст. 2, 8 Закону України «Про охорону дитинства» завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні. Відповідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 вересня 1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. При визначенні розміру аліментів в твердій грошовій сумі судом враховано положення ч. 1 ст. 184 СК України і роз»яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей віком до 6 років - 1355 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років - 1689 гривень. Відповідач по справі [PERSON], як встановлено в судовому засіданні є фізично здоровою людиною, не має інших утриманців, не має постійного місця праці, має не регулярний заробіток, з врахуванням того, що обов'язок утримувати дітей є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, та враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дітей, матеріальне становище сторін, стан здоров»я дітей, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, а отже, на думку суду взмозі сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 900 грн. кожному, щомісячно на утримання неповнолітніх дітей сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], 29.11.2008 року нородження та сина [PERSON], 02.06.20141 року народженя, до досягнення ними повноліття. А тому, суд, оцінюючи в сукупності здобуті докази по справі прийшов до висновку про часткове задоволення позову. У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача, зокрема: 640 грн. 00 коп. судового збору в дохід держави та 400 грн. судових витрат в користь позивача по справі. На підставі ст.ст.180-184, 192 СК України,

Outcome: approved