Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини - [PERSON] . 07.05.2019 року позивач подала уточнюючу позовну заяву, за вимогами якої просить: розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; виключити відомість про [PERSON] , як батька, з актового запису № 1986 від 16 вересня 2011 року, про народження [PERSON] . Обгрунтовуючи позовну заяву, позивач зазначає, що 21.05.2011 року укладено шлюб між нею та відповідачем. Від шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є поступове погіршення відносин між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відновис і з вересня 2016 року вони проживають окремо. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. А тому просила шлюб розірвати. Як зазначає позивач, з 01.09.2016 року і по теперішній час син проживає з нею, знаходиться на її повному утриманні. Аліментів відповідач не сплачує, матеріальної допомоги не надає, участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про її духовний, моральний розвиток, здоров`я, навчання. Відповідач не є біологічним батьком дитини, про що свідчить генетична експертиза. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, подавши суду заяву, відповідно до якої просить розгляд справи проводити без його участі. Позовні вимоги визнає. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , виданого 21.05.2011 року, сторони 21.05.2011 року зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що складено відповідний актовий запис № 616 (а.с. 4). Від даного шлюбу народився син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 7). Позивач стверджує, що причиною розірвання шлюбу є поступове погіршення відносин між ними, що призвело до фактичного припинення шлюбних відновис і з вересня 2016 року вони проживають окремо. Вважає, що примирення та збереження їхньої сім"ї є неможливим. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Як вбачається з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»: проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя». З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що оскільки сторони не підтримують шлюбні відносини, їхній шлюб існує формально, а тому шлюб між [PERSON] та [PERSON] , слід розірвати. Малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , залишити на проживання з матір`ю [PERSON] . Прізвище позивача при реєстрації розірвання шлюбу не змінювати на дошлюбне. Згідно експертного заключення про батьківство № MGT 306 від 25.11.2016 року, наданим англійською лабораторією «Medical Genomies Ltd», біологічне батьківство [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] виключається (а.с. 5-6). Відповідно до частин 1, 2 ст. 136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред`явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Частиною 3 ст. 12 та частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом та ст.61 цього Кодексу. З досліджених судом обставин справи вбачається, що відповідач не є біологічним батьком дитини - [PERSON] , [INFO] . Також суд бере до уваги і ті обставини, що відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги. А відтак позов підлягає до задоволення. Відповідно до частини п`ятої статті 268 Цивільного процесуального кодексу України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. На підставі наведеного,

Outcome: approved