Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

В жовтні 2019 року [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] в якому просить суд надати дозвіл на виїзд сина [PERSON] , [INFO] , за межі України до м. Санкт-Петербург Російської Федерації без дозволу та супроводу батька [PERSON] , [INFO] , в супроводі матері [PERSON] , [INFO] , у період з 25 травня 2020 року по 25 листопада 2020 року . В обґрунтування заявленого позову позивач посилалася на те, що відповідач є батьком дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не здійснює, її фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. Дитина постійно проживає з нею, вона піклується про сина, повністю матеріально утримує, доглядає за ним, займається його вихованням. Позивач має намір вивезти дитину за межі України до м. Санкт-Петербург Російської Федерації для відпочинку, оздоровлення та відвідування родичів, але відповідач добровільно згоди не дає, тому вона змушена звернутися до суду з зазначеним позовом. Ухвалою суду від 05.12.2019 року відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін по вищезазначеній справі. У судове засідання позивач не з`явилася, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, не повідомив суд про причини не явки, хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив суду не надав. Представник третьої особи в судове засідання повідомлений належним чином не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до копії свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . [PERSON] , [INFO] , проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, що підтверджується інформацією про реєстрацію місця проживання матері з дитиною за адресою: [ADDRESS] , управління з оформлення паспортних документів та реєстрації місця проживання Маріупольської міської ради від 19.10.2019 року. Позивач має намір поїхати разом з сином до м. Санкт-Петербург Російської Федерації для оздоровлення, відпочинку та відвідування родичів. Тимчасовий виїзд за межі України до м. Санкт-Петербург Російської Федерації буде здійснюватись в інтересах [PERSON] , оскільки метою даної поїздки буде відпочинок, оздоровлення та розширення світогляду дитини. Відповідач [PERSON] надав нотаріальну згоду на багаторазові поїздки позивача з сином до Російської Федерації, АРК, згідно копії заяви бланку № НАВ854844 до 06.10.2017 року. Рішенням Павлоградського суду Дніпропетровської області від 02.07.2018 року було надано дозвіл на тимчасовий виїзд дитини без згоди батька у супроводі матері строком на шість місяців. Вищезазначене рішення втратило свою чинність, тому позивач звертається до суду з даним позовом. У п.3, підп.1 п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється, зокрема, у разі пред`явлення документів або їх нотаріально засвідчених копі ї рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.2 ст.155 Сімейного Кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч.1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно з ч.ч.7,8 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. За правилами ст.3 Конвенції про права дитини (прийнята Генасамблеєю ООН 20 листопада 1989 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.18 даної Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. З наведених вище обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов`язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон для оздоровчого відпочинку буде відповідати її інтересам, та має разовий характер. Надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України м. Санкт-Петербург Російської Федерації без згоди батька на термін з 25 травня 2020 року по 25 листопада 2020 року не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини, оскільки виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Outcome: approved