Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-27 00:00:00

Заступник керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області звернувся до суду з позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON] , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський Анатолій Григорович, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Наталя Анатоліївна, реєстраційна служба Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності. В позовних вимогах зазначає, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09.08.2016 року у справі 524/5527/16-ц визнано дійсним без нотаріального посвідчення попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» та визнано за [PERSON] право власності на вищезазначене нерухоме майно в порядку набувальної давності. На підставі вказаного судового рішення, 26.08.2016 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. прийнято рішення №31103599 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24.02.2017 року Кременчуцькою місцевою прокуратурою внесено апеляційну скаргу на вищезазначене рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017 року апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі, скасовано рішення першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Вказане рішення суду набрало законної сили 04.04.2017. Однак, згідно відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.09.2016 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу НВХ 890042, НВХ 890043 зар. № 2492 нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення державного реєстратора, в особі приватного нотаріуса Марченко Н.А., з індексним номером № 31291298 від 08.09.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №130439006 від 11.07.2018 спірне нежитлове приміщення відчужено на користь [PERSON] . Таким чином, [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі- продажу оспорюваного приміщення, право власності на яке виникло на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.08.2016 у справі 524/5527/16-ц, що в подальшому скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017 року. Посилаючись на вищевикладені обставини, прокурор просить суд витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та повернути власнику - Кременчуцькій міській раді. Скасувати державну реєстрацію та рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н. А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] від 08.09.2016, індексний номер №31291298, номер запису про право власності- 16284087, на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Скасувати державну реєстрацію та рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] від 26.08.2016, індексний номер №31103599, номер запису про право власності - 16085008 на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 19.09.2018 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою суду від 19.03.2019 року залучено до участі по справі співвідповідачами [PERSON] та [PERSON] . Залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа Олександра Едуардовича. 22.04.2019 року відповідачем [PERSON] подано письмовий відзив на позов. Зазначає, що прокурор не мав права звертатися до суду з позовом в інтересах Кременчуцької міської ради. Крім того, право на витребування майна має власник, а не управитель майна, яким є на сьогоднішній день міська рада. Також вказує на відсутність своєї вини, оскільки набула право власності на оспорюване майно на підставі скасованого судового рішення. 28.05.2019 року заступником керівника Кременчуцької місцевої прокуратури подано відповідь на відзив. Зазначають, що підставами для подачі даного позову та представництва інтересів Кременчуцької міської ради є тривале невжиття останньою жодних заходів спрямованих на повернення у власність територіальної громада міста Кременчука нерухомого майна з чужого незаконного володіння та є виключними випадками, що встановлено вимогами ст. 131-1 Конституції України та ст. 23 ЗУ «Про прокуратуру». Крім цього, згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 155176366 від 05.02.21019 року на підставі договору купівлі-продажу № 1436 від 02.08.2018 року 2/3 частини спірного нежитлового приміщення відчужено на користь [PERSON] та 1/3 частини на користь [PERSON] . Враховуючи викладене, просить витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] та [PERSON] нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та повернути власнику - Кременчуцькій міській раді Полтавської області. Скасувати державну реєстрацію та рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О.Е. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] та [PERSON] від 02.08.2018, індексний номер №42366686, номер запису про право власності - 27325495 та 27325501, на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Скасувати державну реєстрацію та рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] від 08.09.2016, індексний номер №31291298, номер запису про право власності- 16284087, на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Скасувати державну реєстрацію та рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за [PERSON] від 26.08.2016, індексний номер №31103599, номер запису про право власності - 16085008 на нерухоме майно, а саме нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У судовому засіданні прокурор Лісовий В.В. позов підтримує та просить задовольнити з підстав викладених у позові та відповіді на відзив, оскільки нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , незаконно вибуло з володіння власника Кременчуцької міської ради. Відповідачі [PERSON] ,[PERSON] , [PERSON] , представник Кременчуцької міської радиПолтавської області, третя особа [PERSON] , приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовський А.Г., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А., приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Прокоп О.Е., представник третьої особи реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області у судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду повідомлялись належним чином. Суд, вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Відповідно до вимог ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 328 ЦК України, визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, право власності вважається набуте правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 387 Цивільного кодексу України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Частиною 3 статті 388 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Крім того, відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Судом встановлено, що у відповідності до рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 28.10.2008 «Про надання згоди на прийняття у комунальну власність територіальної громади м. Кременчука гуртожитку № 39 по [ADDRESS] » надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста Кременчука вказаного гуртожитку. Згідно акту приймання-гіередачі гуртожитку № 39 по [ADDRESS] від 01.12.2011, затвердженого рішенням виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 02.03.2012 № 167 зазначений гуртожиток знаходиться в комунальній власності територіальної громади міста Кременчука, від імені якої права власника здійснює Кременчуцька міська рада та її виконавчі органи. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.08.2016 року у справі 524/5527/16-ц визнано дійсним без нотаріального посвідчення попередній договір купівлі-продажу нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та ВАТ «Кременчуцький завод залізобетонних шпал» та визнано за [PERSON] право власності на вищезазначене нерухоме майно в порядку набувальної давності. На підставі вказаного судового рішення, 26.08.2016 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовським А.Г. прийнято рішення №31103599 про державну реєстрацію права власності за [PERSON] на нежитлове приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 24.02.2017 року Кременчуцькою місцевою прокуратурою внесено апеляційну скаргу на вищезазначене рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука. Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017 року апеляційну скаргу задоволено в повному обсязі, скасовано рішення першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] відмовлено за безпідставністю позовних вимог. Вказане рішення суду набрало законної сили 04.04.2017. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 07.09.2016 приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. здійснено державну реєстрацію договору купівлі-продажу НВХ 890042, НВХ 890043 зар. № 2492 нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , укладеного між [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до рішення державного реєстратора, в особі приватного нотаріуса Марченко Н.А., з індексним номером № 31291298 від 08.09.2016 за [PERSON] зареєстровано право власності на спірне нежитлове приміщення, про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У подальшомуна підставі договору купівлі-продажу № 1436 від 02.08.2018 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопом О.Е., 2/3 частини нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] відчужено на користь [PERSON] та 1/3 частини вказаного приміщення на користь [PERSON] Тобто встановлено, що на даний час власниками нежитлового приміщення площею 46,7 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених ст.ст.387 та 388 ЦК. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у ст.388 ЦК, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають установити всі юридичні факти, визначені ст.ст. 387 та 388 ЦК, зокрема чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. Згідно правової позиції Верховного Суду України , викладеної в постанові від 17 грудня 2014 №6-140 цс 14, у разі встановлення, що відповідач є добросовісним набувачем, суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. Відповідно до п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 Цивільного кодексу України). Якщо в такій ситуації предявлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 Цивільного кодексу України. У звязку із цим, необхідно розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст. 388 Цивільного кодексу України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише і випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Таким чином, у відповідності до вимог ст. ст. 330, 388 ЦК України право власності на нежитлове приміщення, яке відчужено поза волею власника не набувається добросовісним набувачем, оскільки це майно може бути у нього витребуване. Право власності дійсного власника в такому випадку презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна. Нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] незаконно вибуло з володіння власника Кременчуцької міської ради, оскільки відчужено не з його волі [PERSON] згідно рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 09.08.2016 року у справі 524/5527/16-ц, яке скасовано рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017 року. За змістом ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість є публічною і здійснюється відповідним органом в порядку, встановленому законом. Статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон), передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження Державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Відповідно до ст.ст. 6, 9 Закону, акредитованим суб`єктом, який здійснює повноваження у сфері державної реєстрації прав можуть виступати нотаріуси, на яких покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно. Згідно ч. 2 ст. 26 Закону у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Таким чином, враховуючи вищезазначені норми законодавства та той факт, що безпідставність набуття права власності [PERSON] спірного приміщення встановлена рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 04.04.2017 у справі № №524/5527/16-ц, а також те, що законом визначено спеціальний порядок скасування рішення про державну реєстрацію прав, в судовому порядку підлягають скасуванню рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Веселовського А.Г. № 31103599 від 26.08.2016, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано речове право на спірне нерухоме майно; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Марченко Н.А. №31291298 від 08.09.2016, на підставі якого за [PERSON] зареєстровано речове право на спірне нерухоме майно; рішення приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Прокопа О.Е. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 02.08.2018, індексний номер №42366686, номер запису про право власності - 27325495 та 27325501, на підставі якого за [PERSON] та [PERSON] зареєстровано речове право на спірне нерухоме майно. Зважаючи на вищевикладені обставини, позовні вимоги заступника керівника Кременчуцької місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Кременчуцької міської ради Полтавської області до [PERSON] про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння та скасування державної реєстрації права власності підлягають задоволенню. Посилання відповідача [PERSON] , що прокурор не мав права звертатися до суду з позовом в інтересах Кременчуцької міської ради суд знаходить безпідставними, виходячи з наступного. Згідно із ст. 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом. Відповідно до вимог ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Згідно з ч.3 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 56 Цивільного процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року у справі № 1-1/99 державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави полягають у необхідності здійснення загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону, гарантування державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте, держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств. З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Отже, «інтереси держави» охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом (заявою). Надмірна формалізація «інтересів держави» може призвести до необгрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно. Аналіз ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках, одним із яких є випадок, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження. У такому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно. «Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною. «Неналежність» захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який, серед іншого, включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача (правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 19.07.2018 у справі №822/1169/17). Поняття «орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах» означає орган, на який державою покладено обов`язок щодо здійснення конкретної діяльності у відповідних правовідносинах, спрямованої на захист інтересів держави. Таким органом може виступати орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади. Відповідно до ст.ст. 5, 7 Конституції України носієм суверенітету і єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування. За приписами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування», місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність, органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. В силу ч. ч. 3, 5 ст. 16 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що с у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад. Від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради. Таким чином, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державні їх органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також у захисті прав та свобод органів місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування у визначених законом випадках є рівними за статусом носіями державної влади як і державні органи (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду від 02.10.2018 року у справі 4/166"Б"). Судом встановлено, що звернення прокурора із даним позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні питання незаконного відчуження нерухомого майна комунальної власності, що підриває матеріальну і фінансову основу місцевого самоврядування, що в свою чергу завдає шкоду інтересам держави, яка згідно із ст. 7 Конституції України гарантує місцеве самоврядування. Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Проте, щоб інтереси держави не залишились незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. Така правова позиція викладена в ухвалах Верховного Суду від 13.06.2018 року у справі №687/379/17, від 05.07.2018 року у справі № 910/18283/17 від 10.07.2018 року у справі №812/1689/16. Відповідно до ч.2 ст.4 ЦПК України у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Згідно з ст.18-1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування. Із положень процесуального законодавства вбачається, що представництво прокурором у суді законних інтересів держави здійснюється у разі, якщо захист цих інтересів не здійснює, або неналежним чином здійснює відповідний орган. При цьому, прокурор не зобов`язаний встановлювати причини, за яких позивач не здійснює захист своїх інтересів (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2019 року у справі №910/3486/18). Зважаючи на те, що Кременчуцька міська рада, усвідомлюючи порушення інтересів держави (територіальної громади), маючи відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернулася, рішення щодо звернення із заявою вказаного змісту прийнято прокурором, що повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №806/1000/17. Відповідно дост. 141 ЦПК України судові витрати у разі задоволення позову підлягають стягненню з відповідача пропорційно до задоволених вимог.

Outcome: approved