Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить ухвалити рішення, яким встановити факт її постійного проживання у квартирі [ADDRESS] з січня 2002 року і по теперішній час, визнати за нею право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , який доводився їй рідним дядьком. Її мати [PERSON] та померлий дядько [PERSON] були рідними братом та сестрою. За свого життя і до своєї смерті, нині померлий дядько проживав за адресою: [ADDRESS] . Дану квартиру дядько отримав за обмінним ордером № 319 від 24 квітня 1989 року, виданим виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради. За свого життя [PERSON] не мав сім`ї та рідних дітей і до січня 2002 року проживав у квартирі один. Після того, як дядько почав дуже хворіти, він попросив її переїхати до нього проживати та доглядати за ним. Оскільки, ЖК УРСР передбачає, що вселення у квартиру можливе тільки із дозволу квартиронаймача, такий дозвіл, фактично, її рідний дядько [PERSON] надав їй за свого життя. Крім того, на той час, вона вже мала сім`ю - чоловіка та дитину, тому переїхала у [INFO] 2002 року до рідного дядька, за його згодою, разом із своєю родиною. Після смерті [INFO] дядька, вона залишилася проживати у цій квартирі зі своєю сім`єю - чоловіком та дитиною. Тобто, починаючи із січня 2002 року і по теперішній час вона постійно проживає із своєю сім`єю за адресою: [ADDRESS] . Особовий рахунок залишився відкритим на ім`я померлого дядька, але, фактично, весь цей час вона сплачує всі комунальні послуги, утримує квартиру у належному стані, ремонтує та всіляко підтримує її. Відповідач ніколи не звертався з претензіями щодо незаконності її та її сім`ї проживання у квартирі, у якій вони, фактично, проживають вже 18 років. Звернувшись із зверненням до КГЖЕП «Автозаводське» щодо укладення з нею договору найму житлового приміщення, а саме вказаної вище квартири, вона отримала відмову. Відповідно до отриманої інформації право власності на нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] станом на сьогоднішній день не зареєстровано. Вважає, що має право користування даною квартирою, тому вимушена звернутися до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позові, при цьому пояснила, що [PERSON] доводиться їй рідним дядьком. Останній одружений не був, дітей не мав та проживав сам у квартирі [ADDRESS] . Приблизно у грудні 2001 року [PERSON] сильно захворів та попросив її переїхати проживати до нього у квартиру, з метою його догляду. У січні 2002 року вона разом із чоловіком та сином переїхали проживати у вказану квартиру де доглядали [PERSON] , оплачували комунальні послуги. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті вона залишилась проживати у цій квартирі, робила у ній ремонт, оплачувала комунальні послуги. Її місце проживання зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , однак за вказаною адресою вона не проживає десь із 2000 року та вказаний будинок фактично зруйнований. Їй на праві власності не належить жодне житлове приміщення і вказана квартира є її єдиним житлом. Вона зверталась до КГЖЕП «Автозаводське» щодо укладення з нею договору найму, однак в укладенні договору їй відмовили, так як у неї відсутній ордер на квартиру. Представник відповідача Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву, відповідно до якої просить справу розглядати у його відсутність та ухвалити рішення враховуючи норми діючого законодавства. Вислухавши пояснення позивача та її представника, пояснення свідків, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Згідно ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~\~Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У відповідності до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, що визначений законом або договором. Ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та це зокрема підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видане Міським РАЦС м.Кременчука 09.12.1974 року, довідкою, яка видана Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції 15.01.2008 року за вих.№05/05-62, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до статей 126, 133,135 СК України №00018602223, який сформовано 30.08.2017 року, свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , яке видано Крюківським районним РАЦС Полтавської області 25 травня 1957 року на ім`я [PERSON] , свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , яке видане Крюківським районним РАЦС м. Кременчука 06.11.1976 року, позивач [PERSON] є рідною племінницею [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з копії поквартирної картки (форма Б) та копії картки прописки (форма А), які надані Крюківською районною адміністрацією виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області 26.03.2020 року за вих.№2172/01-25, [PERSON] вселився у квартиру [ADDRESS] на підставі обмінного ордеру №319 від 24 квітня 1989 року та з 05.05.1989 року місце його проживання у встановленому законом порядку зареєстровано за вказаною адресою. Відповідно до довідки, яка видана ТОВ «Місто для людей Кременчук» 24.10.2019 року за вих.№798/36, наймачем житла, а саме квартири [ADDRESS] на якого відкрито особовий рахунок є [PERSON] та місце проживання останнього у встановленому законом порядку з 05.05.1989 року зареєстровано за адресою.: [ADDRESS] . Згідно довідки, яка видана КП «Кременчуцьке МБТІ» Кременчуцької міської ради Полтавської області 04.02.2020 за вих.№61/507, за даними архівного обліку станом на 28.12.2012 року в КП «КМБТІ» право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №199832757, сформованого 11.02.2020 року, право власності на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , яке видане Кременчуцьким міським відділом реєстрації актів громадянського стану Полтавського обласного управління юстиції 09 жовтня 2002 року, [PERSON] помер [INFO] . Відповідно до ст.58\~ЖК\~України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Згідно ст.61\~ЖК\~України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Як встановлено судом позивач [PERSON] звернулася до КГЖЕП «Автозаводське» з заявою щодо укладення договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] . Листом КГЖЕП «Автозаводське» від 31.01.2020 року за вих.№01-10/67, [PERSON] відмовлено в укладенні договору найму житлового приміщення за адресою: [ADDRESS] , оскільки не було надано ордер на ім`я [PERSON] на заселення даної житлового площі. Згідно ст. 47 Конституція України кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Відповідно до ст.310\~ЦК\~України фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч.1 ст.29 ЦК України місцем проживання\~фізичної особи\~є житло,\~в якому\~вона проживає\~постійно або\~тимчасово,\~а відповідно\~до ст..379\~ЦК України\~ житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Як встановлено судом, місце проживання позивача у встановленому законом порядку з 08.02.1992 року зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Між тим, відповідно до ст.2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір \~ \~ \~ \~місця проживання\~в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених\~Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ст.. 1 першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~ кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під майном також розуміються майнові права. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції. Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Кривіцька і Кривіцький проти України», в контексті вказаної Конвенції поняття «житло» не обмежується приміщенням, в якому проживає на законних підставах, або яке було у законному порядку встановлено, а залежить від фактичних обставин, а саме існування достатніх і тривалих зв`язків з конкретним місцем. Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії», заява № 58255/00, пункт 36,). Втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла (рішення від 13 травня 2008 року у справі «МакКенн проти Сполученого Королівства», заява № 19009/04, пункт 50). У пункті 36 рішення від 18 листопада 2004 року у справі «Прокопович проти Росії» Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції. Як встановлено судом, [PERSON] вселився у квартиру [ADDRESS] на підставі обмінного ордеру №319 від 24 квітня 1989 року, тобто останній набув статусу наймача вказаного житлового приміщення. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст..65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Згідно ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. Відповідно до\~ст..106\~ЖК України\~повнолітній член\~сім`ї\~наймача вправі\~за згодою\~наймача та\~інших членів\~сім`ї,\~які проживають\~разом з\~ним,\~вимагати визнання\~його наймачем\~за раніше\~укладеним договором\~найму жилого\~приміщення замість\~попереднього наймача.\~Таке ж\~право у\~разі смерті\~наймача або\~втрати ним\~права на\~жиле приміщення\~належить будь-якому\~членові сім`ї\~наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім`ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Актом про проживання від 26 вересня 2019 року складеного працівниками ТОВ «Місто для людей Кременчук» встановлено, що позивач [PERSON] проживає в квартирі [ADDRESS] з 2002 року по теперішній час. Згідно квитанцій про оплату житлово комунальних послуг за 2017-2019 роки, які надавалися за адресою: [ADDRESS] , особовий рахунок по оплаті послуг відкрито на [PERSON] та за вказаний період проводилась оплата за надані послуги з водопостачання, водовідведення, опалення, газопостачання та постачання електроенергії. Свідок [PERSON] суду пояснила, що позивач [PERSON] її рідна дочка, а [PERSON] , який помер [INFO] її рідний брат. [PERSON] одружений не був, дітей не мав. [PERSON] заселився до квартири [ADDRESS] у 1989 році на підставі обмінного ордеру та з вказаного часу і по день його смерті проживав у цій квартирі. У грудні 2001 року [PERSON] захворів і попросив її, щоб [PERSON] вселитися до нього в квартиру, щоб йому допомагати та за ним доглядати. [PERSON] в січні 2002 року переїхала проживати до [PERSON] разом зі своїм чоловіком та дитиною. Після смерті [PERSON] [PERSON] зі своєю сімєю залишилась проживати в квартирі [ADDRESS] , де проживає і на даний час, робить в квартирі ремонт та сплачує комунальні послуги. Наскільки їй відомо, у власності [PERSON] інше житло не перебуває. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає в квартирі [ADDRESS] . З позивачем [PERSON] він знайомий приблизно з лютого березня 2002 року, коли остання переїхала проживати до квартири [ADDRESS] . У цій квартирі проживав чоловік на ім`я [PERSON] , який, наскільки йому відомо, доводився [PERSON] дядьком. Так як до квартири де проживав [PERSON] часто приїжджала швидка допомога та приходив дільничний лікар, то він зрозумів, що [PERSON] хворіє. [PERSON] помер восени 2002 року. Зі слів сусідів йому відомо, що [PERSON] переїхала проживати до [PERSON] для того, щоб за ним доглядати у зв`язку з його хворобою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він проживає в квартирі [ADDRESS] з народження. Десь у 2002 2003 році він познайомився із [PERSON] , який проживав квартирі [ADDRESS] та матір`ю якого є [PERSON] . Із [PERSON] вони гуляли у дворі будинку та навчалися у школі №22 м.Кременчука. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт постійного проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з січня 2002 року і по теперішній час та наявні у справі докази (доказів протилежного суду не надано) свідчать про те, що [PERSON] вселилась у спірну квартиру у січні 2002 року за згодою наймача квартири [PERSON] та на законних підставах. При цьому суд вважає, що тривалий час проживання позивача у спірній квартирі, є достатньою підставою для того, щоб вважати спірну квартиру житлом позивача в розумінні статті 8 Конвенції.\~\~ Відповідно до п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя", наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. За викладених обставин, суд, з`ясувавши наведені вище обставини у справі та дослідивши всі надані сторонами докази, приходить до висновку, що оскільки позивач вселилася у спірну квартиру на законних підставах ще у січні 2002 року, проживає у ній до теперішнього часу, сплачує комунальні послуги, у судовому порядку не визнавалася такою, що втратила право користування квартирою, то наявні правові підстави для визнання за позивачем права користування спірною квартирою, у зв`язку з чим позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved