Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частину майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, в якому просить з урахуванням уточнених позовних вимог, які були прийняті судом, визнати за нею право власності на частину майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], "Літ.-1" загальною площею 80,4 кв.м., житловою площею 52,3 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель, визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1000 Га кадастровий номер [NUMBER], яка розташована за адресою [ADDRESS] з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд, яка належить [PERSON] згідно державного акту серії [NUMBER], стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В обґрунтування позову вказала, що вона з 28 серпня 1993 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають двох дітей. 06.07.2017 шлюб було розірвано. За час перебування у шлюбі подружжям за рахунок спільної праці та зусиль було розпочато будівництво нового житлового будинку [ADDRESS] на земельній ділянці, що належить відповідачу. Не маючи іншого житла позивачка вказує на те, що вона на даний час проживає разом з дітьми у вказаному будинку. Відповідач її права на земельну ділянку та господарські будівлі не визнає, чим порушує право власності на спільне майно, що побудоване ними за час перебування в шлюбі. Тому позивачка змушена звернутись з позовом до суду. Відповідно до ухвали від 04.12.2018 провадження по справі відкрито. У судовому засіданні позивачка позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення. Суд, вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до рішення Зміївського районного суду Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження. Рішенням виконавчого комітету Зміївської міської ради Харківської області від 22.03.1994 року №136 відповідачу [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва житлового будинку. 08.12.2009 [PERSON] отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташованого в [ADDRESS]. Згідно довідки, виданої КП «Зміївське БТІ» №2531 ВІД 27.10.2017 житловий будинок [ADDRESS] збудований у 1999 році, на виділений [PERSON] земельній ділянці, де окрім будинку маються надвірні будівлі-погріб літ.Б-2001 р., літня кухня-гараж літБ.-2001 р., сарай літ.В-2001р., убиральня літ Г-2001 р., огорожа №1,2-2000р., яма вигрібна №3-2000р. Будівництво будинку закінчено, будинок приєднано до мереж газопостачання та водопостачання. Дійсна інвентаризаційна вартість нерухомого майна становить 406390 грн. Відповідно до довідки про склад сім'ї та зареєстрованих у [ADDRESS] вбачається, що за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до ст..120 Земельного Кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розташовані на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить також право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.2 ст.54 СК України усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. З огляду на викладене та наявні в матеріалах справи докази, суд дійшов висновку, що спірний житловий будинок з надвірними будівлями та земельна ділянка належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, тобто по 1\\2 частці кожному, тому позов є обґрунтований та підлягає задоволенню. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved