Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

В липні 2014 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом, в якому просив відшкодувати йому за рахунок відповідача - [PERSON] матеріальні збитки у сумі 96129.02 грн. - дохід, який він мав можливість отримати за час незаконного володіння останнім його майном. В обґрунтування своїх вимог вказав, що 28.01.2013 року став переможцем прилюдних торгів з продажу предмета іпотеки, належного на той час відповідачу, - нежитлової будівлі (магазину), загальною площею 83.2 кв.м, яка розташована по [ADDRESS], і 06.02.2013р. отримав свідоцтво про право власності на вказане нерухоме майно, яке було зареєстровано Реєстраційною службою Ружинського РУЮ Житомирської області. 17.03.2013 року між позивачем та гр.[PERSON] був укладений договір оренди вказаного нежитлового приміщення з орендною платою 10000 грн. на місяць, але виконати умови договору оренди та передати зазначене майно у оренду він не зміг, оскільки відповідач незаконно, без відповідної правової підстави продовжував користуватися цим майном, не звертаючи уваги на його попередження, та перешкоджаючи позивачеві розпоряджатись належним йому майном. Вказані обставини змусили позивача звернутися до відповідача з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю. І тільки 28.01.2014р., в процесі примусового виконання рішення суду відповідач звільнив приміщення магазину, однак 20.01.2014р. договір оренди цього приміщення, укладений між позивачем та [PERSON], вже був розірваний, так як [PERSON] не зміг приступити до фактичного використання майна. Оскільки за цей період позивач не мав можливості отримувати орендну плату за вказаним договором оренди нежитлового приміщення, так як відповідач не звільняв його та незаконно володів його власністю, ним не отриманий дохід в сумі 96129.02 грн., який він просив стягнути з відповідача, як упущену вигоду. 2 В судовому засідання позивач свої позовні вимоги підтримав з наведених в позовній заяві підстав. Відповідач в судове засідання не з'явився. Його представник позовні вимоги не визнав повністю, пояснивши суду, що підстав для задоволення позову відповідно до ст.1166 ЦК України немає, оскільки відсутня вина [PERSON] у заподіянні [PERSON] вказаних збитків. [PERSON] не звільнив приміщення магазину, право власності на яке набув [PERSON], оскільки не знав, що останній має намір здати вказаний магазин в оренду. Крім того, вважає, що договір, на який посилається позивач, як на обгрунтування розміру заподіяних йому збитків, є удаваним. Суд, вислухавши пояснення позивача, представників позивача та відповідача, свідків, оглянувши письмові докази по справі, встановив наступне. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Згідно ч.2 та ч.3 цієї статті збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Однією з підстав виникнення зобов'язання згідно ст.1166 ЦК України є заподіяння шкоди іншій особі. Вказаний вид зобов'язання виникає з неправомірних актів, якими є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, згідно протоколу №0612313-1(1) проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, що є предметом іпотеки, яке є власністю [PERSON], від 28.01.2013р. , позивач став переможцем прилюдних торгів, а саме по придбанню лоту №1 - нежитлова будівля, магазин, загальною площею 83.2 кв.м, за адресою:[ADDRESS]. (а.с.6). За результатами поведених прилюдних торгів, відповідно до ст.66 Закону України "Про виконавче провадження" та на підставі акту про проведення прилюдних торгів , позивачу 06.02.2013р. приватним нотаріусом Ружинського районного нотаріального округу Житомирської області було видано свідоцтво про право власності на вищевказане нерухоме майно, яке в той же день було зареєстровано у Державному реєстрі прав на нерухоме майно (а.с.7,8). Таким чином позивач набув права власності на вказане нежитлове приміщення і відповідно до ст.ст. 318, 321 ЦК України набув права володіти , користуватись та розпоряджатись вказаним майном на власний розсуд і не міг бути позбавлений цього права та обмежений у його здійсненні. Договором оренди нежитлового приміщення від 17.03.2013р. підтверджується, що між позивачем [PERSON], як власником нежитлового приміщення - магазину, площею 83.2 кв.м., розташованого за адресою:[ADDRESS], був укладений договір оренди, строком на один рік, п.3.1 якого було встановлено розмір орендної плати -10000грн. за один місяць (а.с.9,10). Вказаний договір оренди не було виконано, що вбачається з додаткового правочину №1 до договору оренди нежитлового приміщення від 20.01.2014р.(а.с.5). Зазначене підтверджується показами свідка [PERSON], який підтвердив як факт укладення вищевказаного договору, так і факт його невиконання внаслідок непередачі йому вищевказаного нежитлового приміщення позивачем. Причиною невиконання договору оренди було утримання зазначеного нежитлового приміщення відповідачем, що стверджується, як пояснення позивача, так і поясненнями свідка [PERSON], а також оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи №291/561/13-ц. З вказаної справи вбачається, що 18.04.2013р. [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON], в якому, посилаючись на те, що відповідач продовжує незаконно утримувати належне позивачу майно, а саме нежитлову будівлю-магазин, про [ADDRESS], просив суд зобов'язати [PERSON] звільнити вказане нежитлове приміщення (а.с.46,47). 3 Згідно рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 26..07.2013 року вищевказаний позов [PERSON] було задоволено: зобов'язано [PERSON] звільнити нежитлову будівлю(магазин), загальною площею 83.2 кв.м, розташовану за адресою:[ADDRESS]( а.с.49-51). Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 29.11.2013р. вказане рішення Ружинського районного суду Житомирської області було залишено без змін (а.с.52). З мотивувальної частини вказаної ухвали вбачається, що під час судового засідання апеляційної інстанції представник [PERSON] визнав факт того, що [PERSON] продовжує утримувати належне позивачу вищевказане нежитлове приміщення і на час розгляду справи в апеляційному суді, тобто станом на 29.11.2013р. не звільнив його . 11.12.2013р. Ружинським районним судом Житомирської області по вказаній цивільній справі позивачу було видано виконавчий лист (а.с. 53). 28 січня 2013 року вищевказане рішення суду було виконано примусово, а виконавче провадження - закрито, про що свідчить постанова старшого державного виконавця ВДВС Ружинського РУЮ(а.с.54). Згідно зі ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON], незаконно позбавивши позивача права розпоряджатись належним останньому майном, повинен відшкодувати [PERSON] шкоду, заподіяну своїми неправомірними діями. Заперечення представника відповідача на відсутність вини відповідача в заподіянні вказаної шкоди позивачу є необгрунтованими з наступних підстав. Вина- це психічне ставлення осудної особи, яка досягла певного віку, до вчиненого нею протиправного діяння, а також до його наслідків. Згідно зі ст.614 ЦК України вина може проявлятись у формі умислу чи необережності. Згідно ч.2 ст.1166 ЦК України передбачено, що вина заподіювача шкоди припускається, тобто обов'язок доведення відсутності вини заподіювача покладається на нього самого, до цього часу він вважається винним. Проте відповідач не надав доказів, які б підтверджували відсутність його вини. В той же час, як вбачається з матеріалів вищевказаної цивільної справи та з показів свідка [PERSON], який є батьком відповідача, а також був його представником по зазначеній справі, [PERSON] не мав на спірне майно правовстановлюючих документів, на підставі яких би мав право на законних підставах володіти та користуватися спірним нежитловим приміщенням. Про існування законного власника цього майна - [PERSON], він був офіційно повідомлений після проведення прилюдних торгів 28.01.2013р., однак продовжував утримувати його і заперечував проти його звільнення, чим порушував право власності [PERSON] Та обставина, що відповідач не знав про укладення позивачем вищевказаного договору оренди не є підставою для звільнення його від відповідальності, оскільки на [PERSON] як власника майна не покладено обов'язок повідомляти будь-кого, а в даному випадку [PERSON], про свій намір розпорядитись належним йому майном, а крім того, незнання відповідачем про укладення власником майна договору оренди свого майна не давало йому підстав володіти чужим майном. Оскарження в судовому порядку прилюдних торгів щодо продажу вищевказаного належного позивачу нежитлового приміщення також не було підставою, яка б надавала відповідачу право користуватись зазначеним приміщенням. Правовстановлюючі документи [PERSON] на вказане нежитлове приміщення на даний час недійсними не визнані. Таким чином, судом встановлено, що внаслідок неправомірних дій відповідача, позивач не мав можливості на виконання договору оренди передати спірне майно орендарю, та не одержав у зв'язку з цим доход від оренди приміщення, згідно договору оренди з [PERSON], який би міг реально одержати за звичайних обставин, якби його право не було порушено, що є для нього упущеною вигодою. 4 В обґрунтування розміру упущеної вигоди, позивач надав суду письмові докази, з яких вбачається, що вартість орендної плати за один місяць становить 10000 грн., а протягом 9 місяців та 19 днів він міг би одержати від оренди приміщення 96129.02грн. Тому, суд вважає, що упущена вигода позивача за вказаний період у вигляді неотриманої плати за договором оренди нежитлового приміщення складає 96129.02 грн., які відповідач повинен відшкодувати позивачу, як збитки. При цьому суд враховує те, що обсяг відшкодування шкоди, як це передбачено ч.2 ст.1166 ЦК України, не залежить від завдання шкоди умисно чи необережно, тобто в даному випадку береться до уваги лише наявність вини, а не її форма. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягають відшкодуванню на користь позивача понесені ним судові витрати у сумі 961.29грн., які підтверджені наданими ним доказами.

Outcome: approved