Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником житлового будинку з надвірними будівлями [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач, який з 2014 року в будинку не проживає, фактичне місце проживання не відоме. За таких обставин позивач звернулася до суду з позовом, мотивуючи його тим, що відповідач тривалий час не проживає у будинку, спільного господарства сторони не ведуть, а його реєстрація є перешкодою позивачеві у реалізації своїх прав як власника житлового будинку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить суд їх задоволити. Пояснює, що відповідач не проживає в її будинку вже 5 років, ніяких його особистих речей та майна в будинку немає. Її дочка збирається подавати позов до суду про розірвання шлюбу. Дочка [PERSON] та її онука [PERSON] проживають разом з позивачем. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання повторно не з`явився. Заперечень проти позову (відзиву) від відповідача не надійшло.Судові повідомлення, надіслані судом за місцем реєстрації відповідача повернуті до суду у вигляді поштових конвертів з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Про час та місце судового розгляду відповідач був повідомлений належним чином, шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до ч.11 ст. 128 ЦПК України з опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи. За таких обставин суд, враховуючи згоду позивача, прийшов до висновку, що справа може бути розглянута без участі відповідача, на підставі наявних у справі доказів, з постановленням заочного рішення. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази, суд приходить до наступних висновків. Позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.10.2001 року, посвідчене державним нотаріусом Рівненської РДНК, зареєстроване в реєстрі №1-1813. У вказаному житловому будинку зареєстрований зять позивача - відповідач [PERSON] , що підтверджується у відповіді на запит суду щодо надання інформації про місце реєстрації відповідача у справі, а також довідкою Обарівської сільської ради №1497 від 26.11.2018 р. про склад сім`ї. Відповідач з 2014 року в будинку фатично не проживає. На підтвердження факту непроживання відповідача у житловому будинку [ADDRESS] , до матеріалів позовної заяви долучено акт обстеження житлово-побутових умов сім`ї від 26.11.2018 р., а також довідка Обарівської сільської ради №1497 від 26.11.2018 р. про те, що [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку, однак фактично не проживає. Підтвердили факт непроживання відповідача у житловому будинку [ADDRESS] , також свідки [PERSON] , [PERSON] . Норми статтей 15, 16, 386, 391 ЦК України гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачати можливість такого порушення його права в майбутньому. Відповідно до положень цих норм власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Таким чином, зміст вказаних правових норм свідчить про те, що право користування житловим приміщенням кореспондується, є похідним від права власності на будинок (квартиру) та існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Відповідно до вимог частини другої статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи встановлені судом обставини та вимоги статей 317,319,391,405 ЦК України, з метою захисту права власності позивача на житловий будинок, відповідач підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , зі зняттям з реєстраційного обліку.

Outcome: approved