Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-15 00:00:00

В провадженні Вінницького міського суду Вінницької перебуває цивільна справа за заявою [PERSON] , заінтересована особа Олександрівська сільська рада Жмеринського району Вінницької області, про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій заявник просить встановити факт її постійного проживання із спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , на час відкриття спадщини. Заява мотивована тим, що [INFO] в м. Вінниці померла її мати [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, до якої ввійшли земельна ділянка площею 0,7014 га та земельна ділянка площею 0,8269 га в межах згідно з планом з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Олександрівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області. Заявник з 1999 року по день смерті матері ( [INFO] ) постійно проживала з нею за адресою: [ADDRESS] , в останні роки доглядала за нею, здійснила поховання, організовувала поминальні обіди. Заявник є єдиним спадкоємцем померлої першої черги, інших спадкоємців за законом чи за заповітом немає. Заявник після смерті матері прийняла спадщину, оскільки постійно проживала з нею, зокрема, на день відкриття спадщини, відмову від прийняття спадщини не заявляла. Разом з тим, реалізувати свої спадкові права на отримання свідоцтва про право на спадщину в нотаріальній конторі вона не може, оскільки доказів фактичного прийняття спадщини нотаріусу вона не надала, що і стало підставою для видачі 28.04.2020 року нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв`язку з цим в [PERSON] виникла необхідність звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Ухвалою суду від 01.07.2020 року вищевказану заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі у порядку окремого провадження, витребувано від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Білоус Ольги Борисівни ( [ADDRESS] ) належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної до майна померлої [INFO] [PERSON] . 15.07.2020 року на виконання вимог ухвали суду від приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б. надійшла відповідь, згідно якої спадкова справа після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , не заводилася (а.с. 36). У судове засідання заявник не з`явилася, надала до суду заяву, в якій заяву про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини підтримала, просила задовольнити, судовий розгляд проводити без її участі. Заінтересована особа участь свого представника в судовому засіданні не забезпечила, від представника Олександрівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області Мазур С.П. до суду надійшла заява, в якій представник просить розгляд справи провести за його відсутності, вимоги заяви [PERSON] представник визнав. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, враховуючи зміст заяв заявника та представника заінтересованої особи, дійшов наступного. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.23 Постанови №7 від 30 травня 2007 року «Про судову практику у справах про спадкування» якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд вправі розглядати справи про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, а саме копії свідоцтва про народження [NUMBER] , свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] , паспорту [PERSON] , заявник [PERSON] є донькою [PERSON] (а.с.6, 10). Згідно копії домової книги для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в буд. [ADDRESS] , у вказаному будинку з 17.03.1999 року постійно проживала та з 17.01.2000 року була зареєстрована [PERSON] , особою відповідальною за ведення книги з вересня 2002 року зазначена [PERSON] (а.с.13-16). Відповідно до довідки №373, виданої 09.06.2020 року квартальним комітетом «П`ятничани», [PERSON] постійно до моменту смерті разом з донькою [PERSON] проживала за адресою: [ADDRESS] (а.с.17). Жителями вулиць Петрусенко і П`ятничанська м. Вінниці, справжність підписів яких засвідчено головою комітету мікрорайону «П`ятничани», 28.05.2020 року було складено акт про те, що [PERSON] з 1999 року постійно проживала з матір`ю [PERSON] до дня смерті останньої (а.с.18). Відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 30.12.2015 року, [PERSON] померла [INFO] у м. Вінниці, про що 30.12.2015 року складено відповідний актовий запис №3688 (а.с.7). За життя [PERSON] була власником земельних ділянок площею 0,7014 га та площею 0,8269 га в межах згідно з планом з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Олександрівської сільської ради Жмеринського району Вінницької області (а.с.11-12). Після смерті [PERSON] спадкова справа не заводилася (а.с. 36). Заявник звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Білоус О.Б. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус відмовила їй у вчиненні цієї нотаріальної дії, про що 28.04.2020 року склала відповідну постанову №35/02-31, в якій відмову мотивувала тим, що [PERSON] не надала жодних доказів фактичного прийняття спадщини після померлої матері (а.с.21). Відповідно до положень ст. ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Здійснення права на спадкування визначено Главою 87 ЦК України. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до абз. 3 п. 3 роз`яснень постанови Пленуму ВСУ України від 30.05.2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, яке визначається за правилами ст. 29, ч. 2 ст. 1221 ЦК України. Якщо спадкодавець мав кілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. З цієї норми випливає, що прийняття спадщини має важливе практичне значення: з ним пов`язана можливість оформлення права власності на спадкове майно шляхом видачі нотаріусом правовстановлюючого документа свідоцтва про право на спадщину та реєстрації, у випадках, визначених законом, прав на неї (наприклад, на нерухоме майно). Отже, для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. Щодо спадкоємців, які на час відкриття спадщини постійно проживали спільно із спадкодавцем, встановлюється презумпція прийняття спадщини, яка може бути спростована лише шляхом подання ними заяви про відмову від спадщини до нотаріальної контори. Для тих спадкоємців, які не проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є заява про це, подана до нотаріального органу (ч. 1 ст. 1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. В ході розгляду справи судом було встановлено, що заявник [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] з 1999 року до дня смерті останньої [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. Юридичний факт встановлюється з метою реалізації заявником її спадкових прав як спадкоємця [PERSON] . Факти, викладені в заяві, знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи, тому заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судовий збір, відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України, залишити за заявником. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved