Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-19 00:00:00

[PERSON]звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.05.2012 року між сторонами було укладено договір позики, згідно якого [PERSON] надала в позику [PERSON] 7\~000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становило 56\~000 грн., з обов'язком повернути отримані кошти до 25.05.2012 року, що підтверджується відповідною розпискою. Станом на дату подання позову [PERSON] отриману суму позики повністю не повернула. Вказана обставина змусила позивача звернутися до суду. Під час розгляду справи по суті позивачем було подано заяву про зменшення розміру позовних вимог, відповідно до якої вона просить стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 186\~782,42 грн. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~В судовому засіданні позивач та її представник позов та заяву про зменшення розміру позовних вимог підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Просили задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. В судовому засіданні відповідач позов визнала, просила зменшити суму боргу та розбити суму на частини під час виконання. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З наявної в матеріалах справи розписки [PERSON] від 11.05.2012 року, судом встановлено, що вона отримала грошові кошти в сумі 7000 дол. США, що за офіційним курсом НБУ становило 56\~000 грн. від [PERSON] для термінового погашення кредиту за квартиру в "УкрСиббанк"та зобов'язався повернути їх до 25.05.2012 року (а.с. 51). З вищевикладеного, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли правовідносини позики, які підлягають врегулюванню нормами ст.ст. 1046-1053 ЦК України. Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За змістом ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш ніж у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частина 1 статті 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ст. 610 ЦК Ураїни, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Ст. 611 ЦК Ураїни, визначає, що у разі порушення зобов'язанння настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Згідно ст. 536 ЦК Ураїни, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Оскільки в розписці не зазначено правових наслідків в разі порушення взятого зобовязання, а саме, розміру відсотків, то їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ у відповідності до правил ч.1 ст. 1048 ЦПК Ураїни. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] обгрунтовані та підлягають задоволенню як доведені, оскільки нею на підтвердження договору позики надано розписку [PERSON] від 11.05.2012 року, а також самим відповідачем в судовому засіданні не заперечено даного факту. Крім того, встановлено, що у визначений в договорі строк позика відповідачем позивачу не повернута. Відповідно до правової позиції, викладеної Верховним Судом України у справі № 6-369цс15, у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом. У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Зважаючи на те, що позовні вимоги [PERSON]В знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, суд вважає, що на користь позивача з відповідача слід стягнути борг за договором позики в сумі 164 572 грн. 35 коп. та проценти в сумі 22 210 грн. 07 коп., а всього 186 782 грн. 42 коп. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1867 грн. 82 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved