Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою, в якій просить постановити рішення, яким надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO] на тимчасові виїзди за кордон (Польща, Чехія ) протягом літніх і осінніх канікул у 2018 році у супроводі матері [PERSON] або в супроводі інших дорослих осіб, уповноважених [PERSON], без згоди і супроводу батька [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS], стягнути з відповідача [PERSON] в користь позивача судові витрати, а саме сплачений судовий збір в сумі 704 гривні 80 копійок. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у її відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник позивача адвокат [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просить слухання справи проводити у його відсутності, позов підтримує, просить його задовольнити. Представник третьої особи Органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився. Судом отримано заяву представника цього органу [PERSON] про розгляд справи у відсутності їх представника. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, про причини неявки суд не повідомив, про що свідчать повідомлення про вручення йому судових повісток. Враховуючи відсутність відзиву на позовну заяву, а також те, що представник позивача не заперечує проти проведення заочного розгляду справи, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим провести заочний розгляд справи. Дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 5 квітня 2011 року даний шлюб був розірваний (а.с.8). Від даного шлюбу в сторін народилася дитина, яка на даний час є неповнолітньою, а саме: дочка [PERSON], [INFO] (а.с.9). З пояснень позивача, зазначених в позовній заяві вбачається, що після розірвання шлюбу їх спільна дочка постійно проживає із нею і перебуває на її повному утриманні. З часу розірвання шлюбу і по даний час відповідач [PERSON] жодним чином не цікавився і не цікавиться життям, здоров'ям, розвитком і навчанням їх дочки. На даний час матеріальну допомогу від відповідача на утримання дочки вона не отримує, всі витрати на утримання дочки вона здійснює виключно сама. В 2017 році в неї була можливість повезти дитину на відпочинок за кордон, однак, відповідач не дав на цю поїздку відповідного дозволу. Крім того, у неї є така можливість і цього року, як на відпочинок так і в туристичну поїздку, однак, відповідач також не надає відповідного дозволу і спір по цьому питанню не знятий. Вона неодноразово зверталася в усному порядку до відповідача і постійно отримувала негативну відповідь. Вона, як мама, має намір забезпечити повноцінний розвиток дочки в країнах ближнього зарубіжжя, задля підвищення рівня світогляду дитини, покращення стану її здоров»я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов»язків. З рішення комісії з питань захисту прав дитини Бродівської РДА Львівської області № 8 від 26 квітня 2018 року вбачається про доцільність надання дозволу на здійснення тимчасових поїздок за кордон (Польща, Чехія ) [PERSON] протягом літніх та осінніх канікул у 2018 році у супроводі дорослих осіб без згоди батька [PERSON], [INFO], жителя [ADDRESS]. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції "Про права дитини" від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч.1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до змісту пункту 4.2. Постанови Кабінету Міністрів України №57 від 27.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків здійснюється за рішенням суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] необхідно задовольнити.

Outcome: approved