Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-27 00:00:00

З 29 жовтня 2015 року [PERSON] було надано статус безробітного, а з 05 листопада 2015 року йому Мурованокуриловецьким районним центром зайнятості призначено виплату допомоги по безробіттю. Під час розслідування страхового випадку та обґрунтованості виплати матеріального забезпечення, за наслідками звірки даних із податковим органом встановлено, що [PERSON], будучи у статусі безробітної на обліку в центрі зайнятості, з 01 липня 2016 року до 31 серпня 2016 року перебував у цивільно-правових відносинах із товариством з обмеженою відповідальністю «КВВ СТРОЙ». 13 червня 2017 року директор Мурованокуриловецького РЦЗ на підставі акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення від 12 червня 2017 року № 24 видав наказ № 35 про відшкодування коштів, виплачених безробітному [PERSON] за період з 01.07.2016 до 31.08.2016, яку відповідач в добровільному порядку повертати відмовився. В попередньому судовому засіданні представник позивача - директор Мурованокуриловецького РЦЗ Мельник Володимир Іванович позовні вимоги підтримав у повному об'ємі, а відповідач [PERSON] визнав позов у повному об'ємі. З урахуванням положень ч. 4 ст. 130 ЦПК України судом ухвалено про розгляд справи у попередньому судовому засіданні з винесенням судового рішення, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує будь-чиї права чи законні інтереси. Так, судом встановлено, що 29 жовтня 2015 року [PERSON] звернувся до Мурованокуриловецького районного центру зайнятості із заявою про надання статусу безробітного з виплатою матеріальної допомоги по безробіттю (а.с. 3, 4). з 05 листопада 2015 року йому Мурованокуриловецьким районним центром зайнятості призначено виплату допомоги по безробіттю. 01 липня 2016 року між [PERSON] та товариством з обмеженою відповідальністю «КВВ СТРОЙ» укладено цивільно-правовий договір № 07/16 (а.с. 7-8), за умовами якого [PERSON] за винагороду виконує армування та бетонування фундаментів вертикальних конструкцій та перекриттів. 31 серпня 2016 року [PERSON] закінчив будівельні роботи і отримав винагороду (а.с. 8, 6). За правилами частин другої та третьої статті 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» № 1533-ІІІ, яка визначає права, обов'язки та відповідальність застрахованих осіб, особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг. Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг. Одним із видів матеріального забезпечення на випадок безробіття згідно із частиною першою статті 7 Закону № 1533-ІІІ є допомога по безробіттю. Згідно з пунктом 37 Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу, затвердженого постановою КМУ від 20 березня 2013 року № 198, центр зайнятості припиняє реєстрацію безробітного з дня укладення цивільно-правового договору щодо виконання робіт (надання послуг). З цієї ж підстави, відповідно до підпункту 2 п. 1 розділу V Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом МСП України № 613 від 15 червня 2015 року, припиняється виплата допомоги по безробіттю. Таким чином, наведені норми припинення виплати допомоги по безробіттю та зняття безробітних з обліку пов'язують із укладенням ними цивільно-правового договору, предметом якого є надання послуг за винагороду. Отже,укладення застрахованою особою, яка має статус безробітної, такого договору є обставиною, що впливає на умови виплати їй допомоги по безробіттю, тому неповідомлення цією особою центру зайнятості про виникнення такої обставини свідчить про невиконання нею своїх обов'язків та відповідно до частини третьої статті 36 Закону № 1533-ІІІ є підставою для стягнення суми виплаченого забезпечення. 13 червня 2017 року директор Мурованокуриловецького РЦЗ видав наказ № 35 про відшкодування коштів, виплачених безробітному [PERSON] за період з 01.07.2016 до 31.08.2016 (а.с. 14). 13 червня 2017 року [PERSON] було направлено повідомлення про повернення незаконно отриманої допомоги по безробіттю (а.с. 15). Із розписки про вручення рекомендованого повідомлення (а.с. 16) та пояснень відповідача в цьому судовому засіданні слідує, що [PERSON] 16 червня 2017 року отримав повідомлення, погоджується відшкодувати виплачені йому кошти в сумі 5001,44 грн., однак не має можливості зробити таке відшкодування одноразово. Конституцією України закріплено право кожного на судовий захист та передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі (статті 55, 124), а статтею 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIІІ "Про судоустрій і статус суддів" визначено, що суди загальної юрисдикції спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення. Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України(статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства. За змістом частини першої статті 2, пункту 2 частини першої статті 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється на спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження та звільнення з публічної служби. Спори з приводу стягнення безпідставно сплачених (без достатньої правової підстави) грошових сум не є публічно-правовими, тому відповідні заяви слід розглядати в порядку цивільного судочинства (статті 1212, 1213 ЦК України). За таких обставин, право Мурованокуриловецького районного центру зайнятості підлягає судовому захисту в порядку цивільного судочинства шляхом стягнення з відповідача безпідставно виплачених сум по безробіттю за період його працевлаштування з 01 липня 2016 до 31 серпня 2016 року. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд має вирішити питання про розподіл судових витрат. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 79 ЦПК України). При зверненні до суду з цим позовом позивач не сплатив судовий збір, оскільки звільнений від таких витрат на підставі п. 18 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Частиною 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що в такому випадку у разі задоволення позову судовий збір стягується з відповідача в дохід держави. Відповідно до підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» юридична особа при зверненні до суду з майновим позовом мала б сплатити судовий збір в розмірі не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осібв сумі 1600 гривень. Таким чином, саме такий розмір судового збору слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved