Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідачів про визнання угоди дійсною, яку обгрунтувала тим, що 20.01.1998 року придбала у відповідачів [ADDRESS]. Договір був укладений в Краматорський філії Донецької товарної біржи та 22.01.1998 року зареєстрований в БТІ в м.Краматорську. Нотаріально договір посвідчений не був, тому, в теперішній час, вона не має можливості розпоряджатися належною їй власністю. Просить поновити їй строк звернення до суду з даним позовом та визнати дійсним договір купівлі-продажу [ADDRESS]. В судове засідання позивач не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, на заявлених вимогах наполягає та просить їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилися за невідомою суду причиною, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи від них не надходило. На підставі ст.ст. 224, 225 ЦПК України, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення. Дослідив матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.ст.256-257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ст.ст.72-73 ЦПК України, право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку. Суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин. З урахуванням обставин справи, суд вважає, що позивачу слід поновити процесуальний строк на звернення в суд з даним позовом. Відповідно до ст 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. \~Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється\~або не визнається\~іншою особою, а\~також у\~разі втрати ним документа, який засвідчує його право\~власності. Судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу № 281 Н від 20.01.1998 року [PERSON] придбала у відповідачів квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір був 22.01.1998 року зареєстрований в БТІ м.Краматорська. вказана угода була виконана сторонами. (а.с.8). Відповідно до вимог п.4 Постанови Пленуму ВСУ №3 від 28 квітня 1978 року "Про судову практику в справах про визнання угод дійсними", якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухиляється від нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. \~Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Згідно ст.334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Таким чином, суд вважає, що позов слід задовольнити та визнати дійсним договір купівлі-продажу від 20.01.1998 року укладений між сторонами по справі у Краматорській філії Донецької товарної біржи. На підставі викладеного та

Outcome: approved