Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-28 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулися [PERSON] та [PERSON], посилаючись на те, що 24 грудня 2016 року помер [PERSON], спадкоємцями першої черги після смерті якого є вони, його діти. Спадкоємицею четвертої черги за законом згідно рішення Таращанського районного суду є відповідач. Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з земельної ділянки площею 2,3182 га, кадастровий номер 3224482800:02:004:0035. Звернувшись до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу [PERSON] з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті останнього, вони отримали свідоцтво про право на спадщину на частину майна та відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, оскільки не надали правовстановлюючий документ Державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя [PERSON], який знаходиться у відповідача. Позивачі просять суд зобовязати відповідача до 1 грудня 2018 року надати приватному нотаріусу Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] оригінал Державного акта на право власності земельну ділянку серія ЯА за №575590, яка належала [PERSON] Представник позивача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, підтвердив обставини, на які посилаються в позові позивачі. Позивач [PERSON] в судове засідання не прибула, направила до суду лист, в якому позовні вимоги підтримала, просить справу розглядати без її участі (а.с. 232). Відповідач в\~судове засідання\~не прибула,\~направила до\~суду лист,\~в якому\~позовні вимоги\~не визнала\~та зазначила,\~що вона\~проживала в\~цивільному шлюбі\~з [PERSON],\~вели спільне\~господарство.\~ Після\~розлучення чоловіка\~з колишньою\~дружиною стосунки\~між ним\~та дітьми\~спочатку були\~хороші,\~а потім\~погіршилися.\~Після того\~як чоловік\~захворів,\~вона звернулася\~ до\~дочок останнього\~за допомогою,\~але вони\~проігнорували прохання\~і не\~допомогли.\~Коли чоловік\~помер,\~то вона\~за власні\~кошти його\~похоронила. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши вступне слово представника [PERSON] - [PERSON], з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи із наступного. Судом встановлено, що 24 грудня 2016 року помер [PERSON] (а. с. 7 ). До спадкового майна померлого належать земельна ділянка площею 2,3182 га, кадастровий номер 3224482800:02:004:0035 (а.с. 16, 20). З копії матеріалів спадкової справи (а. с. 175-217) встановлено, що після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса\~Таращанського районного\~нотаріального округу\~[PERSON]\~ за місцем відкриття спадщини у встановлений шестимісячний строк звернулися позивачі, які отримали свідоцтво про право на спадщину за законом на частину спадкового майна. Також із заявою про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Таращанського районного нотаріального округу [PERSON] звернулася відповідач. Рішенням Таращанського районного суду від 29 червня 2017 року було встановлено факт, що [PERSON] проживала однією сімєю із [PERSON], [INFO], який помер 24 грудня 2016 року, без реєстрації шлюбу понад 5 років (з 2 грудня 1997 року до часу відкриття спадщини [PERSON] 24 грудня 2016 року), що надає їй право на одержання свідоцтва про право на спадщину за законом, як спадкоємцю четвертої черги (а.с. 18). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 18 серпня 2017 року приватний нотаріус Таращанського районного нотаріального округу [PERSON] відмовила позивачам у видачі свідоцтва про право на спадщину на вищевказану земельну ділянку через відсутність документу, що посвідчує право власності на дане майно (а.с. 19). 29 липня 2017 року в газеті «Таращанський край» було опубліковане оголошення про те, що втрачений Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯА за №575590, виданий на підставі розпорядження Таращанської районної державної адміністрації від 4 серпня 2006 року за № 254 на імя [PERSON], вважати недійсним (а.с. 25). Проте, в газеті «Таращанський край» від 2 вересня 2017 року опубліковано, що Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку серії ЯА за №575590 виданий на імя [PERSON] не втрачено, він знаходиться у дружини [PERSON] (а.с. 27). Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч.2, 3 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ч. 1 ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки даний Державний акт на право власності на земельну ділянку знаходиться у відповідача, що порушує права позивачів на оформлення спадкового права на земельну ділянку після смерті батька, тому [PERSON] слід зобовязати надати приватному нотаріусу Таращанського районного нотаріального округу Київської області [PERSON] оригінал Державного акта на право власності земельну ділянку серія ЯА за №575590. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з наступного. Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат між сторонами передбачено статтею 141 ЦПК України, відповідно до ч. 1 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У зв'язку із задоволенням позовних вимог з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати по сплаті судового збору, сплаченого позивачем в розмірі 960 грн. (а.с. 1, 58). За пунктом 1 частини 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно п. 2 вказаної частини для цілей розподілу судових витрат розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Як роз'яснено в п. 48 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Відповідно до договору № 73/2017 від 25 вересня 2017 року про надання правової допомоги, [PERSON]В та адвокат [PERSON] уклали договір, предметом якого є надання правової допомоги та представництво інтересів у суді, вартість яких відповідно до (п. 3.1) даного договору, довідок-розрахунків та квитанцій №44/2018 від 2 квітня 2018 року, №51/2018 від 10 квітня 2018 року становить 5282 грн. (а.с. 23, 143-144, 152-153). З огляду на вищевикладене, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені останньою витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5282 грн.

Outcome: approved