Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідача [PERSON] з позовом про поділ майна подружжя, а саме просить з урахуванням зменшених позовних вимог, визнати за нею - [PERSON] право власності на автомобіль BMW 520, д.н.з [NUMBER], куз. [NUMBER], та визнати право власності на ? ідеальну частину автомобіля [NUMBER], куз. [NUMBER]. В обґрунтування позову покликається на те, що між нею та відповідачем 14.10.2004 року було укладено шлюб, який 18.07.2014 року рішенням Дрогобицького міськрайонного шлюбу розірвано. У шлюбі у них народилася донька [PERSON], [INFO]. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Після укладення шлюбу ними за спільні кошти було придбано : пральну машину «LG»- вартістю 2737,00 грн., м'яку частину, яка складається з дивану та двох м'яких крісел, вартістю 4000 грн., журнальний столик - вартістю 1000 грн.. Крім того, ними було придбано у 2007 році автомобіль BMW, 1997 року випуску за 8000 дол. США, що на той момент становило 36000 грн.. Останній рік до розлучення та після розлучення вона проживає у квартирі матері у [ADDRESS], користуватись придбаними у шлюбі речами та автомобілем не має змоги, так як у добровільному порядку відповідач відмовляється їх їй надати. Разом з тим, оскільки відповідач не дбав про матеріальне становище сім»ї, не сплачує кошти на утримання доньки, яка проживає разом з нею, вважає, що слід відступити від засади рівності часток, збільшивши відповідно її частку. Відповідач [PERSON] звернувся до суду з зустрічним позовом до позивачки по первісному позову з урахуванням його зменшення, в якому просить визнати право власності [PERSON] на автомобіль BMW 520, д.н.з [NUMBER], куз. [NUMBER], припинивши його право власності на такий. В обґрунтування зустрічного позову, покликається на те, що жодних перешкод в отриманні у власність в одноосібне користування речами позивачки він не чинить. При переїзді з квартири, де вони спільно проживали позивачка за первісним позовом забрала із собою майно набуте ними спільно у шлюбі : посуд, кухонний комбайн, мікрохвильову піч, хлібопіч, праску, соковижималку, про щовін також не заперечував, а навпаки допомагав позивачці їх перевозити. Крім цього, з моменту припинення їхнього спільного проживання він постійно здійснює фінансову допомогу для доньки, сплачує аліменти за рішенням суду. Щодо стягнення з нього грошової суми за автомобіль, то заперечує, оскільки ще під час шлюбу у 2009 році вказаний автомобіль та документи на нього у його користуванні не перебувають, бажання і потреби в користуванні цим автомобілем у нього немає. Зокрема не заперечив проти передачу у одноосібну власність позивачки за первісним позовом автомобіля BMW, пральної машинки, двох м'яких крісел, журнального столику. Позивачка-відповідачка [PERSON] та її представник [PERSON], [PERSON]позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. У зустрічному позові просили відмовити. Автомобілі були придбані за спільні кошти і вона має право на такі. Відповідач-позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали частково з тих підстав, що автомобіль BMW відчужили ще у шлюбі, тобто за згодою. Натомість також і автомобіль ВАЗ не перебуває у власності сторін. Автомобілі відчужені за довіреностями. Просили у позові відмовити також через те, що позивачка-відповідачка не цікавилася автомобілями, питаннями придбання, відчуження, отже такі не можуть бути спільною сумісною власністю. Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового процесу, суд вважає, що первісний та зустрічний позови підлягають до задоволення. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що 14.10.2004 року по 18.07.2014 рік [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] року народилася донька [PERSON], [INFO] року (обставини встановлені рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18.07.2014 року , справа №442/4668/14-ц, а.с.4). Разом з тим, за час шлюбу сторонами було набуто спірне майно, зокрема - автомобіль BMW 520, д.н.з [NUMBER], куз. [NUMBER], та автомобіль [NUMBER], куз. [NUMBER], відносно якого між сторонами також виник спір. Згідно журналу карток Дрогобицького відділення реєстраційно-екземенаційної роботи ДАІ при ГУМУСУ у Львівській області від 08.10.2014 року, комп'ютерного обліку центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів, з обслуговування міст Дрогобич, Трускавець, Борислав та Дрогобицького району при ГУМВС Країни у Львівській області (а.с.37-39 ) за [PERSON] як власником зареєстровано спірні автомобілі : BMW 520, д.н.з [NUMBER], куз. [NUMBER], та ВАЗ 21110, д.н.з. [NUMBER], куз. [NUMBER]. Так на вимогу суду, нотаріусами були надані довіреності від імені [PERSON] від 19.02.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, р. №20, та довіреність 21.08.2010 року, посвідчена приватним нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу, р. №1879, на автомобіль BMW 520, д.н.з [NUMBER], куз. [NUMBER]. В такому контексті суд не приймає до уваги твердження відповідача-позивача про те, що автомобілі не підлягають поділу, так як вони були відчужені ще за час шлюбу, про що свідчать відповідні довіреності, оскільки згідно з вимогами ст.ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності, а тому згідно таких довіреностей не перейшло право власності на автомобіль від відповідача - позивача, оскільки видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль. Окрім того, згідно роз'яснень, які містяться в п. 8. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», згідно із ст. 210 та ст. 640 ЦК України, не вважається вчиненим правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Оскільки автомобіль на час видачі довіреності не був знятий з реєстраційного обліку, не було сплачено відповідні податки та збори, договір купівлі - продажу не міг бути укладений, а тому суд вважає, що автомобілі є у спільній сумісній власності подружжя. У п.п. 23,30 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя від 21.12.2007 року №11, закріплено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки тощо. Стаття 60 СК презюмує, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, хоча можливість про добровільне вирішення спору судом надавалася неодноразово, спір може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 57 СК визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка, зокрема : майно, набуте ними до шлюбу (п.1.ч.1ст.57 СК), та за кошти, які належали одному з подружжя особисто. За положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Таким чином суд вважає, що позивачкою -відповідачкою у відповідності до вимог ч. 3 ст. 70 СК України наведено ґрунтовні та переконливі підстави, за яких її частка у спільному майні подружжя може бути збільшена, зокрема те, що їхня спільна з відповідачем-позивачем донька проживає з нею, може бути підставою, а також те, що відповідач проти такого не заперечив, зокрема щодо визнання за колишньою дружиною права власності на автомобіль BMW в цілому, разом з тим, суд приходить до переконання, що спірні автомобілі, які були придбані подружжям за час перебування в шлюбі, за спільні кошти, таке сторони не спростували належними та допустимими доказами, тому слід розділити між сторонами в рівних частках по 1/2 ідеальній частині. Вирішуючи позов про розподіл спільного майна між колишнім подружжям, суд також враховує, що майно, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Транспортні засоби, які придбані подружжям за час їхнього перебування в шлюбі, відносяться до неподільних речей. Відповідно до вимог п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року за № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Аналізуючи наведене, матеріали цивільної справи в сукупності з поясненнями учасників судового процесу, суд також бере до уваги Главу 5 ЦПК України, де регламентовано поняття доказів, їх належність та допустимість; обов'язок доказування і подання доказів. Тому, при задоволенні позову суд виходить із засад змагальності щодо подання таких, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства; з аналізу представлених і наявних у цивільній справі документів. Зокрема, суд не може дати належну позитивну оцінку твердженням кожної зі сторін, що не буде об'єктивним про те, що кожен стверджує про особисті кошти, та відсутність інтересу до спірного майна під час придбання, експлуатації, оскільки таке достовірно встановити не можливо, зокрема джерело їх придбання за наведених обставин. Отже, суд доходить до висновку, що оскільки спірні автомобілі придбані сторонами за час перебування в шлюбі, а тому такий автомобіль у відповідності до вимог ст. 60 СК України є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, з врахуванням наведеного та того, що сторони не дійшли згоди щодо поділу майна, то виходячи з аналізу норм права, суд приходить до висновку, що та чи інша сторона не може бути примушена до виплати іншій вартості її частки у спільному майні, а ст. 364 ЦК України передбачає лише право на виділ, але це право, не породжує обов'язку співвласника виплатити грошову компенсацію. При таких обставинах суд вважає за необхідне визнати за позивачкою - відповідачкою право власності на автомобіль BMW, збільшивши її частку з урахуванням визнання позову відвідачем - позивачем у цій частині, та ідеальні частки подружжя на автомобіль ВАЗ 21110, без його реального поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Крім цього, стягненню в рівних частках зі сторін в дохід держави також підлягає і несплачений судовий збір.

Outcome: approved