Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-10 00:00:00

В жовтні 2018 року адвокат [PERSON], діюча в інтересах позивача [PERSON], звернулася до суду з позовом до відповідача [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину вказуючи, що з 03.04.2002 року по 23.06.2009 рік вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дитину: доньку Катерину, [INFO], яка після розлучення батьків залишилися проживати з матірю [PERSON] Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.10.2004 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини: доньки Катерини, [INFO], у розмірі 80 гривень щомісячно. Позивачка посилається на те, що зазначених коштів на теперішній час не достатньо для забезпечення дитині належного та необхідного утримання, мінімальний розмір аліментів на одну дитину віком від 6 до 18 років значно збільшився та не може бути меншим ніж 972 грн., тому просить суд змінити спосіб стягнення аліментів з відповідача, які стягуються на її користь на утримання дитини, з твердої грошової суми 80 грн. щомісячно до розміру 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання судовим рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття. Представник позивачки адвокат [PERSON] надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить їх задовольнити з підстав викладених в заяві, проти винесення заочного рішення не заперечує. В судове засідання відповідач не зявився, хоч про час та дату був повідомлений належним чином. Відповідно до\~ст. 280 ЦПК України\~у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце судового засідання і від якого не надійшло повідомлення про поважність причин неявки, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до\~ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України, справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження. Всебічно вивчивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у сукупності, суд дійшов висновку, що позов заявлений обгрунтовано і підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи і таке встановив суд, сторони зареєстрували шлюб 03 квітня 2002 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Бердянського міського управління юстиції Запорізької області, про що вчинено актовий запис №158 ( а.с.4). Шлюб між позивачкою та відповідачем розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 23.06.2009 року, актовий запис № 207 (а.с. 5). [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої доньки Катерини, [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про її народження (а.с. 7). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 07.10.2004 року з [PERSON] на користь [PERSON] ( [PERSON]) стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки Катерини, [INFO], в розмірі 80 гривень щомісячно до повноліття дитини, починаючи стягнення з 20 липня 2004 року (а.с. 11). Згідно розрахунку № 41187 від 11.10.2018 року відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. Розмір стягнутих аліментів не відповідає встановленому розміру аліментів на одну дитину відповідного віку. Згідно ст.81 ЦПК України\~кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Конституцією України проголошено, що сімя, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою, де визначено основні права й обовязки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. У частині другій\~статті 51 основного Закону України\~зазначається, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України\~ «Про охорону дитинства»\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За змістом ст.18 Конвенції « Про захист прав дитини»,прийнятої резолюцією 44/25 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1989 року та ратифікованої\~Постановою Верховної\~Ради України № 789-XII від 27лютого 1991 року, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III\~визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 180 СК\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом удосконалення порядку стягнення аліментів" від 17 травня 2017 року №2037- ІІІ, було внесено зміни у\~Сімейний кодекс України. Так відповідно до частини 3\~статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з якими проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів - в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі. Платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень\~статті 182 СК України, так і положень ст. ст.\~183,\~184 СК України. В силу ч. 2\~ст. 182 СК України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.3 ст.181 СК\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до вимог\~ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей\~181,\~192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України\~передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3\~статті 181 СК України). Стаття 192 СК України\~тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~статті 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 p., яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 p., держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Висновки суду повністю узгоджуються з роз'ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначених норми матеріального права у постанові від 05.02.2014 року по справі № 6-1143цс13, правовий висновок якого в силу\~ст.263ч.4 ЦПКУкраїни\~є обов'язковим для застосування у подібних правовідносинах. При визначені розміру аліментів,які підлягають зміні,суд враховує наявність для цього обєктивних підстав,таких як негативні явища у економіці,що мають наслідком зубожіння населення та знецінення доходів,в тому числі зменшення купівельної спроможності позивача на суму 80 грн. придбати для дитини усе необхідне, відсутність з боку відповідача участі в матеріальному забезпеченні спільної з позивачкою дитини не тільки шляхом сплати аліментів, а в інший спосіб. Суми 80 грн. щомісячно, яка сплачується відповідачем як аліменти на одну дитину, очевидно замало для задоволення її щоденних найнеобхідніших потреб, при тому що із збільшенням віку дитини виникають нові потреби у навчанні, розвитку здібностей,соціальних навиків тощо. За таких обставин, доцільним в інтересах дитини для забезпечення їй матеріальної підтримки від батька є визначення аліментів у частці від доходу відповідача, що з урахуванням коштів від матері дасть можливість утримувати дитину на належному гідному рівні. Доказів про наявність у відповідача інших утриманців,стягнень по виконавчим листам, обмеженість у можливості отримувати доходи за станом здоровя,сплати аліментів у більшому розмірі, ніж визначено судовим рішенням,суду не надано. З урахуванням наведеного вище суд дійшов висновку про задоволення позову як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Відповідно до\~ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимоги. Розмір витрат,які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказі, які подаються до закінчення судових дебатів або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Позивач при зверненні до суду від попередньої сплати судового збору звільнена, при задоволенні позову у повному обсязі суд стягує судовий збір у розмірі 704 гр.80 коп. з відповідача на користь держави. На підставі ст.180,182,192 Сімейного Кодексу України, ст.ст. 12,13.76,81,141, 258, 259,263,265,279,353,355 ЦПК України, суд-

Outcome: approved