Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-01 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], про стягнення на її користь моральної шкоди в розмірі 25000 грн., посилаючись на те, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2013 року за обвинуваченням відносно [PERSON], за ч. 1 ст. 190, 128 КК України, останнього було засуджено до покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі із застосуванням ст.. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки. Вироком суду встановлено, що протиправними діями відповідача їй було заподіяно фізичну шкоду у вигляді перелому шийки правого стегна без зміщення відламків, що відноситься до середньої тяжкості тілесних ушкоджень з ознакою тривалого розладу здоров'я. В подальшому позивач була вимушена проходити стаціонарне лікування з оперативним втручанням, в насідок чого, почувалася незручно, дискомфортно, з необхідністю пристосовуватись до негативних умов існування. В період стаціонарного лікування потребувала зовнішньої допомоги з боку близьких, з приводу чого почувалась, як джерело клопоту та обмежень для родичів. Наслідки перенесеної травми призвели до появи негативних психоматичних та психоемоційних змін: порушення сну, швидка втомлюваність, пасивність знижений настрій, пригніченість, нервозність, дратівливість, образливість, чутливість, реакції замикання, фіксованість на негативних переживаннях, емоційна напруга, насторога, невпевненість в собі, відчуття власної трудової неповноцінності, тривога з приводу майбутнього. Впродовж певного періоду лікування позивач була непрацездатною, дотепер залишається обмеження трудової продуктивності, що тягне за собою погіршення можливості отримання прибутків та призводить до зниження її добробуту. Внаслідок обставин отримання тілесних ушкоджень позивач досі відчуває почуття приниженої гідності, образи, досади, обурення поведінкою винуватця, переживає щодо своєї соціальної репутації. В неї були порушені актуальні життєві плани, порушення можливості побудови та реалізації нових життєвих перспектив і трудових планів. Дотепер продовжуються проблеми зі здоров'ям у вигляді періодичних болів, необхідності дотримання дієти, виключення носіння вантажів, обмеження фізичної активності по даний час. Наслідки події, що сталася потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити, посилаючись на викладені в заяві обставини та не заперечують проти прийняття заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився та не повідомив суд про причини своєї неявки хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, Суд, вислухавши пояснення позивача та її представника, з'ясувавши обставини справи, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що вироком Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 04 листопада 2013 року за обвинуваченням відносно [PERSON], за ч. 1 ст. 190, 128 КК України, останнього було засуджено до покарання у вигляді 3 (трьох) років обмеження волі із застосуванням ст.. 75 КК України з іспитовим строком 2 (два) роки. Згідно ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Згідно ст.. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному процесі, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно ст.. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Судом встановлено, що позивачу по справі, як потерпілому по кримінальній справі, було заподіяно моральну шкоду діями відповідача по справі, який вчинив злочин, внаслідок якого [PERSON], заподіяв [PERSON], тілесні ушкодження, які відносяться до середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров'я. Позивач перенесла душевні страждання та переживання, порушився її звичний образ життя, пов'язаний з втратою працездатності та здоров'я. Це вбачається, як з пояснень позивача, так і з досліджених матеріалів даної цивільної справи. Розмір моральної шкоди, заподіяній позивачу по справі, суд визначає з врахуванням всіх обставин та особи [PERSON] в розмірі 15000 грн. До суду не надано доказів з боку відповідача про відшкодування [PERSON], заподіяної їй шкоду, до даного періоду часу. Не погоджуючись з позовними вимогами про стягнення моральної шкоди в розмірі 10000 грн., суд виходить з наступного. Моральна шкода має визначатись відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України. Як випливає із ч.1 ст. 60 ЦПК України, обов'язок доказування наявності моральної шкоди покладається на особу, що вимагає її відшкодування. Відповідно до ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як роз'яснено у п.п. 3, 4 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Так, підставами для відшкодування моральної шкоди [PERSON], визначає у позові її душевні страждання, хвилювання, емоційний дискомфорт, приниження гідності внаслідок вчиненого відносно неї злочину. Однак, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження у повній мірі заподіяння моральної шкоди в розмірі саме 25000 грн. Відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд виходить при вирішенні спору по суті з доказів, що є в матеріалах цивільної справи, та наданих сторонами.

Outcome: approved