Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-12 00:00:00

[PERSON] у січні місяці 2020 року звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] відносно малолітнього сина [PERSON] , 2014року народження, стверджуючи, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини. У відповідності до положень ст.33ЦПК України справу розподілено судді Калашніковій О.І. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 21.01.2020 року позов прийнято до провадження і справу призначено до підготовчого судового засідання. На стадії підготовчого судового засідання суд розглянув клопотання сторони позивача про вжиття заходів забезпечення позову і клопотання про витребування доказів. Ухвалу про вжиття заходів забезпечення позову сторона відповідача оскаржила в апеляційному порядку. Відповідач 10.03.2020 року надав до суду заперечення на позов. Висновок органу опіки та піклування щодо позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини надано до суду 07.07.2020 року. Ухвалою Київського райсуду м. Одеси від 07.07.2020 року підготовче судове засідання закрите і справу призначено до розгляду по суті у судовому засіданні. Ухвала суду про витребування доказів Дніпровським райвідділом ДВС у місті Києві Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) виконана у повному обсязі 28.09.2020 року. В судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали. В сьогоднішньому судовому засіданні відповідач позов визнав. Представник Київської райадміністрації, як органу опіки та піклування до суду не з`явився, надав заяву про вирішення спору за його відсутності і зазначив, що висновок Київської рай адміністрації про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно сина [PERSON] ,2014 року народження підтримує. Суд вивчив матеріали справи, вислухав сторони (їх представників) і встановив наступне: Сторони по справі у період з лютого 2013 року по травень 2014 року перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. [INFO] [PERSON] народила сина [PERSON] . Відповідач визнав себе батьком дитини і відомості про батька до актового запису про народження дитини зроблені на підставі його заяви. Позивач стверджує, що у травні місяці 2014 року відповідач залишив сім`ю і виїхав до міста Києва, де постійно проживає, працює, має іншу сім`ю. У 2016 році у малолітнього [PERSON] ,2014 року народження було діагностовано інфекційний мононуклеоз. Дитина довгий час перебував на стаціонарному лікуванні, переніс дві операції з видалення пухлин, на теперішній час періодично проходить курс хіміотерапії. Батько не приймав ніякої участі в утриманні дитини, тому [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини і про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Рішенням Київського райсуду м. Одеси від 04.05.2018 року позовні вимоги [PERSON] були задоволені, але відповідач добровільно не сплачував щомісяця аліменти на утримання дитини і не сплатив одноразово грошові кошти на погашення за рішенням суду додаткових витрат на утримання сина. Позивач у січні 2020 року звернулась до суду з вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітнього сина та з вимогами про стягнення пені (неустойки) за несплату аліментів і несплату додаткових витрат на дитину. Позивач доводить, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських прав - батько не займається утриманням і вихованням сина, не переймається долею дитини, не піклується про її фізичний і моральний розвиток, стан здоров`я. В судовому засіданні позивач відмовилась від позову в частині стягнення пені за несплату аліментів і додаткових витрат на утримання дитини, тому як відповідач під час судового розгляду даної справи сплатив заборгованість по аліментам і додатковим витратам на утримання малолітнього сина. Відповідач, визнаючи в судовому засіданні позов [PERSON] , підтвердив, що з травня 2014 року дитину не бачив, з сином не спілкувався, аліменти він сплачує з того часу, як від державного виконавця довідався про наявність виконавчого провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення з нього аліментів. [PERSON] також стверджував, що [PERSON] чинила йому перешкоди у спілкуванні з дитиною. Дослідивши надані сторонами письмові докази і наведені доводи, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню з наступних підстав: Стаття 3 Конвенції ООН про права дитини зазначає, що в усіх діях щодо дітей, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Статя 51 Конституції України, стаття 5 Сімейного кодексу України визначають, що держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А статтею 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частина 1 ст. 164 СК України передбачає, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо існують наступні підстави: батьки не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. При вирішенні даного спору суд враховує, насамперед, інтереси неповнолітньої дитини. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей». Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Судом встановлено, що [PERSON] умисно ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно малолітнього сина [PERSON] ,2014 року народження. Відповідно до наданих до суду документів вихованням, утриманням, лікуванням малолітнього [PERSON] , 2014 року народження займається тільки мати [PERSON] . У відповідності до положень ст.19 СК України Київська рай адміністрація, як орган опіки та піклування надала суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Вказаний висновок є обов`язковим при вирішенні даної категорії справ відповідно до ст. 19 СК України. Орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] ,2014 року народження (т.1а.с.178-184). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторона відповідача не надала до суду будь-яких доказів на спростування доводів позивача. При вищенаведених обставинах суд вважає позов [PERSON] обгрунтованим і доведеним, тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved