Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду 15 лютого 2017 року з вказаною позовною заявою, вказавши, що її матері [PERSON] на підставі договору дарування від 10.07.1980 року належить домоволодіння № 44 по вул. Койнаша в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, а також на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 403577 від 01.02.2006 року земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення селянського господарства площею 0,1345 га, кадастровий номер 1211000000:03:200:0006, 1211000000:03:200:0007, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. вул. Койнаша, 44. 16.05.2007 року мати позивача [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на вищезазначене майно. Заповіту немає. Позивач є спадкоємцем першої черги відповідно до ст. 1261 ЦК України, інших спадкоємців немає, оскільки шлюб між моєю матір'ю та її батьком [PERSON] було розірвано ще 20.09.2001 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КИ №198416 від 20.09.2001 року. Оскільки на час відкриття спадщини позивач постійно проживала з матір'ю [PERSON], померлою 16.05.2007 року, що підтверджується довідкою та актом Вуличного комітету № 6 від 30.01.2017 року, вона вважає себе такою, що фактично прийняласпадщину. Маючи намір розпорядитись спадковим майном, [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом, але у видачі даного свідоцтва постановою державного нотаріуса [PERSON] їй було відмовлено, у зв'язку пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для вирішення цього питання. Тому позивач просить суд встановити факт її постійного проживання на час відкриття спадщини з [PERSON], померлою 16.05.2007 року та визнати за нею право власності на домоволодіння № 44 по вул. Койнаша в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, до складу якого входить: житловий будинок «А-1», загальною площею 38.6 кв.м, житловою площею 20,6 кв.м; сарай «Б»; вбиральня «В»; замощення І; огорожа № 1; а також право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських споруд та ведення селянського господарства площею 0,1345 га, кадастровий номер 1211000000:03:200:0006, 1211000000:03:200:0007, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Койнаша, 44, у зв'язку з прийняттям спадщини після матері [PERSON], померлої 16.05.2007 року, як за спадкоємцем першої черги за законом. Позивач [PERSON] 03.03.2017 року звернулася до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, свій позов підтримує в повному обсязі (а.с. 84). Представник відповідача [PERSON] комітету Довгинцівської районної в місті ради в судове засідання не з'явився надав заяву про розгляд справи за його відсутності при винесені рішення покладався на розсуд суду (а.с. 85). Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами ( ч. 2 ст. 197 ЦПК України). Прийнявши до уваги заяви позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», розяснено, що Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Відповідно до ст. ст. 1218, 1220, 1221, 1223, 1258 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У разі відсутності заповіту, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За змістом ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" передбачено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Судом встановлено, що 16.07.2007 року померла мати позивача [PERSON] (а.с. 13,15 - копії свідоцтва про смерть, свідоцтва про народження). Після її смерті відкрилась спадщина на домоволодіння № 44 по вул. Койнаша в м. Кривому Розі Дніпропетровської області, яке належало померлій на підставі договору дарування від 10.07.1980 року, та на земельну ділянку площею 0,1345 га, яка належала померлій на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯБ № 403577 від 01.02.2006 року, та яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг. вул. Койнаша, 44 (а.с. 7-12 копії державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування, технічного паспорту. Постановою державного нотаріуса Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої 16 травня 2007 року [PERSON], оскільки [PERSON] пропустила встановлений законом шестимісячний строк прийняття спадщини після її смерті, рекомендовано звернутись до суду з приводу визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 16 копія постанова ). Згідно акту Вуличного комітету № 6 та довідки з місця мешкання від 30.01.2017 року вбачається, що померла [PERSON] за життя, починаючи з 10.05.1980 року, до своєї смерті 16.05.2007 року мешкала за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Койнаша, 44, разом зі своєю донькою [PERSON] [PERSON] проживала за вищевказаною адресою без реєстрації, згідно паспорту серії АК 234727 зареєстрована [INFO] (а.с. 17-19 довідка, акт, копія паспорту). Встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем позивачці необхідно для оформлення прав на спадкове майно, що залишилося після смерті її матері. Таким чином, оцінивши усі докази, що є у справі, в їх сукупності, суд вважає, що факт постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] у домоволодінні за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Койнаша, 44, з 10 травня 1980 року і до часу відкриття спадщини 16 травня 2007 року знайшов своє підтвердження під час судового розгляду. Позивач також просить суд визнати за нею право власності на вищевказане спадкове майно. Суд вважає, що в цій частині позов також підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка має право на спадкування після смерті [PERSON], так як батьки позивача згідно копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.14) розлучилися 20 вересня 2001 року, та, як вбачається з матеріалів спадкової справи № 31/2017, інші можливі спадкоємці до нотаріальної контори з часу відкриття спадщини по теперішній час не зверталися (а.с. 59-83 копія спадкової справи). Та, відповідно до вимог статті 1268 Цивільного кодексу України, позивач фактично прийняла спадщину.

Outcome: approved