Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

В позовній заяві [PERSON] зазначає, що 14.10.2006 року зареєструвала шлюб з [PERSON] в якому у них народилася донька [PERSON] [INFO]. 30.11.2010 року їх шлюб з відповідачем розірвано відділом ДРАЦС Летичівського РУЮ у Хмельницькій області, актовий запис № 57, і з того часу вони проживають окремо. [PERSON] повністю перебуває на її утриманні, відповідач ухиляється від покладених на нього обов'язків утримувати дитину, позивачка на даний час не працює і їй важко самій утримувати дитину, тому вона звернулася в суд із позовом про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки в твердій грошовій сумі, оскільки відповідач офіційно не працює, в сумі 2000,00 грн.. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, проте подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, зменшила позовні вимоги і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у твердій грошовій сумі 800,00 грн.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак подав до суду заяву в якій просить справу розглядати у його відсутність, не заперечує щодо сплати аліментів на утримання доньки в розмірі 800,00 грн.. Суд вважає за можливе провести судовий розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів в порядку ст. 197 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Відповідно до змісту ст.ст. 180 ч.1, 181 ч.3, 182 ч. 2, 183 ч. 1, 191 ч. 1 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом; аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в порядку, передбаченому ст. 174 ЦПК України, оскільки визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" уразі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. В судовому засіданні не встановлено, що визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб і тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та задовольнити вимоги позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved