Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-26 00:00:00

В листопаді 2014 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з даним позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON], третя особа - РВ УДМС України в Київській області про втрату права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує наступними обставинами. [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS]. 22 жовтня 2014 року позивач звернувся з заявою до Чабанівської селищної ради з проханням надати довідку про всіх зареєстрованих та проживаючих у його будинку, вказавши при цьому, що будинкова книга у нього відсутня. З відповіді Чабанівської селищної ради № 963 від 23.10.2014 року позивачу стало відомо, що в його будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи - [PERSON] та [PERSON] та [PERSON]. Протягом розгляду справи позивач уточнював позовні вимоги, посилаючись на вищевикладене та норми закону остаточно просив суд: ухвалити рішення, яким визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком [ADDRESS]. Зобов'язати РВ УД МВС України в Київській області, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] негайно зняти з реєстраційного обліку [PERSON], [PERSON], [PERSON], що зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у справі. В судове засідання позивач та його представник з»явилися. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з»явились, повідомлялись належним чином, причини неявки суду відомі. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі. За згодою позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що [PERSON] є власником домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом від 06.09.2011 року, Витягом про державну реєстрацію прав, державним актом на право власності на земельну ділянку. 22 жовтня 2014 року позивач звернувся з заявою до Чабанівської селищної ради з проханням надати довідку про всіх зареєстрованих та проживаючих у його будинку, вказавши при цьому, що будинкова книга у нього відсутня. З відповіді Чабанівської селищної ради № 963 від 23.10.2014 року позивачу стало відомо, що в його будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані особи - [PERSON] та [PERSON] та [PERSON]. Договір найму між позивачем та відповідачами не укладався. Жоден із вказаних відповідачів не є членом сім'ї чи родичем позивача. На усні прохання, вимоги позивача щодо звільнення будинку та зняття з реєстрації відповідачі ніяким чином не реагують. Будинок [ADDRESS] на підставі Акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 05.09.2011 року був переданий державним виконавцем ВДВС Києво - Святошинського РУЮ позивачу в рахунок погашення боргу, що підтверджується копією акту, наявною в матеріалах справи. Колишнім власником будинку була [PERSON], яку Києво -Святошинський районний суд Київської області, постановивши заочне рішення по справі № 369/6446/13-ц, вирішив виселити з житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується копією заочного рішення, наявною в матеріалах справи. На виконання Заочного рішення було видано виконавчий лист. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 18.08.2014 року та Вимогою №6174-9 від 26.09.2014 року ВДВС Києво - Святошинського РУЮ було визначено дату виселення колишньої власниці будинку - [PERSON], а саме: 09.10.2014 року. 09.10.2014 року було виселено вище вказану особу з будинку позивача разом зі всіма речами, що підтверджується актом державного виконавця від 09.10.2014 року. Разом з нею 09.10.2014 року виїхали з будинку позивача члени сім'ї колишнього власника: [PERSON] (Відповідач 1), [PERSON] (Відповідач 2) та [PERSON] (Відповідач 3). З моменту виселення колишньої власниці - [PERSON], а саме з 09.10.2014 року відповідачі в будинку не з'являлись, місце їх перебування невідоме. На підтвердження того факту, що відповідачі не проживають в будинку позивача, а також на підтвердження того факту, що проживання людей взагалі в таких умовах неможливе, було складено Акт обстеження будинковолодіння позивача від 04.11.2014 року, що підтверджується копією, наявною в матеріалах справи. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на володіння, користування і розпорядження своєю власністю. Згідно ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно до статті 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 150 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні",

Outcome: approved