Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

В лютому 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що 5 травня 2003 року вони з відповідачем зареєстрували шлюб в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 3. Від шлюбу у них є неповнолітня дочка [PERSON] , [INFO] , та дочка [PERSON] , [INFO] , яка 21 січня 2020 року зареєструвала шлюб та в силу закону набула цивільної процесуальної дієздатності. З відповідачем спільно не проживають протягом останніх трьох років, спільного господарства не ведуть, спільний сімейний бюджет відсутній. В силу сімейних та життєвих обставин [PERSON] змушена була виїхати на заробітки за межі України. Вважає, що подальше спільне життя неможливе, збереження шлюбу не відповідає їхнім інтересам. Сторони досягли взаємної згоди щодо проживання дітей. Фактично їх сім`я розпалася, існує лише формально, тому позивачка просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] . Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання також не з`явився, від нього надійшла заява, з якої вбачається, що позовні вимоги він визнає повністю, проти їх задоволення не заперечує. Суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 200 Цивільного процесуального кодексу України ухвалення в підготовчому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 206 вищезазначеного Кодексу в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову в даній справі не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 82 цього ж Кодексу обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Судом встановлено, що з 5 травня 2003 року сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрували в с. Росохач Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 3. Сторони спільно не проживають протягом останніх трьох років, спільного господарства не ведуть, спільний сімейний бюджет у них відсутній. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 142 Цивільного процесуального кодексу України, ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач позов визнає, суд приходить до висновку про необхідність повернення позивачці [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору в сумі 840,80 гривень згідно квитанції АБ "Укргазбанк" № 47538833 від 31 січня 2020 року, що становить 420 гривень 40 копійок.

Outcome: approved