Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-08 00:00:00

До Красноармійського міськрайонного суду звернулась [PERSON] з позовною заявою до Красноармійської міської ради про визнання права власності на житловий будиинок за набувальною давністю. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що вона мешкає без державної реєстрації у житловому будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В цьому будинку вона мешкає більш ніж 10 років. Власник цього житлового будинку не з'являється, не піклується про своє майно. До цього житлового будинку позивачку оселила у 2002 році голова квартального комітету. В неї не було сумнівів стосовно того, що вона володіє чужою річчю, була переконана, що цей житловий будинок являється комунальним та вона зможу з часом його приватизувати. Однак, коли позивачка почала у 2013 році з'ясовувати питання можливості приватизувати цей житловий будинок, то вияснилося, що цей будинок належить фізичній особі, кому невідомо, та не являється власністю держави. Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру іпотек №19226513 від 19.03.2014р., Інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна [NUMBER] від 19.03.2014р., Інформаційної довідки Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна [NUMBER] від 19.03.2014р., обмежень, обтяжень та заборони відчуження щодо цього нерухомого майна відсутні. Згідно до технічного паспорту цей житловий будинок [ADDRESS] складається А-1 житловий будинок, а-1 прибудова, al-і навіс, 3-1 вбиральня, 1-1 душ, № 1- огорожа, І - вимощення. Згідно до технічного паспорту, виготовленого КП «Красноармійське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок побудований у 1958 році, а навіс, вбиральня, літній душ, вимощення збудовані у 2010-2011 роках. З середини 2002 року позивачка відкрито, безперервно володіє цим житловим будинком [ADDRESS], цей факт підтверджується довідкою-актом від 04.02.2014 року, виданої Красноармійською міською радою. Згідно до цієї довідки-акту встановлено, що [PERSON] мешкає у будинку за адресою: [ADDRESS] з липня 2002 року. Будинок був фактично зруйнований, позивач повністю його відновила, вставила вікна, двері, відновила та перекрила дах, зробила новий фронтон та підлогу, відремонтувала паркан, підключила постачання електроенергії. З огляду на перелічене, [PERSON], мешкає у цьому житловому будинку більш ніж 10 років, дбає про нього, відкрито володіє ним. Позивач по справі, добросовісно володіла житловим будинком на протязі 12 років. Добросовісність її володіння житловим будинком підтверджується, тим що вона відкрито володіла та користувалася ним, доглядала за будинком, робила ремонт, сплачувала усі витрати по ремонту, сплачувала комунальні послуги. Позивачка вважає, що у її випадку строк набувальної давності та її право на визнання за нею права власності на це домоволодіння виникло у липні 2012 року. Позивачка просить суд визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] Позивачка надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, на позовних вимогах наполягає та просить задовольнити. Представник відповідача - Красноармійської міської ради, до судового зсідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без участі представника, а також заперечення на позов. В запереченнях представник відповідача зазначив, що підстави для вселення позивача у будинок не є добросовісними, на підставі цього просить відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Технічний паспорт на будинок [ADDRESS] видано на ім'я [PERSON]. Житловий будинок складається: А-1 житловий будинок, а-1 прибудова, al-1 навіс, 3-1 вбиральня, 1-1 душ, № 1- огорожа, І - вимощення. Житловий будинок побудований у 1958 році, а навіс, вбиральня, літній душ, вимощення збудовані у 2010-2011 роках. Житлова площа будинку 22,9 кв.м., загальна площа 31,6 кв.м. (а.с.7-10). Згідно інформаційної довідки 19226423 від 19.03.2014року з Єдиного реєстру заборони відчудження об'єктів нерухомого майна відомості заборони відчуження об'єктів нерухомості майна, а саме будинку [ADDRESS], відсутні (а.с.15). Згідно інформаційної довідки 19226283 від 19.03.2014 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що об'єктів нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а саме будинку [ADDRESS], відомості відсутні (а.с.16). Згідно інформаційної довідки 19226513 від 19.03.2014 року з Державного реєстру іпотек у Державному реєстрі іпотек відомості щодо будинку [ADDRESS], відсутні (а.с.17). Відповідно до довідки від 04.02.2014 року, виданої головою та секретарем квартального комітету, [PERSON] мешкає без реєстрації у безхозному будинку № [ADDRESS] з липня 2002 року по теперішній час. Будинок був фактично зруйновано, [PERSON] його відновила, вставила вікна, двері, перекрила дах та інше (а.с.18). Це також підтверджується довідкою-актом від 23.09.2014 року (а.с.19). На запит суду до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про право власності, інші речові права, іпотек, обтяження від 9.11.2015 року, відповідно до інформаційної довідки № 47221931, відомості щодо будинку [ADDRESS] у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстрі прав власності на нерухоме майно, єдиному реєстрі заборони відчудження об'єктів нерухомого майна, Державного реєстрі іпотек, відсутні (а.с.41). Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно із ч. 4 ст. 344 Цивільного кодексу України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. Відповідно до пункту 1 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України цей Кодекс України набирає чинності з 01.01.2004. Згідно пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України правила ст. 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01.01.2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об'єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Беручи до уваги вищевикладене, суд, враховуючи те, що позивачка дійсно відкрито і добросовісно володіє житловим будинком [ADDRESS] з липня 2002 року, інші особи, які б претендували на будинок не встановлені, з чого слідує, що позивач є добросовісним набувачем, тому позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок за позивачем за набувальною давністю підлягають задоволенню. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Згідно зі ст. 88 ЦПК України суд вважає, що судові витрати слід покласти на позивача, оскільки визнання права власності за набувальною давністю можливе лише в судовому порядку.

Outcome: approved