Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів на неповнолітню дитину, третя особа - служба у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між нею та відповідачем по справі був укладений шлюб, який 22 липня 2015 року було розірвано. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO]. Відповідач по справі проживає окремо, обов'язки щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітнього сина не виконує, не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, зовсім, не цікавиться життям дитини, між ними відсутні будь- які відносини. В судове засідання позивач не з'явилася, надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач [PERSON] викликався в судові засіданні за адресою місця реєстрації згідно вимог абз. 4 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак в судові засідання повторно не з'явився. Рекомендовані листи до судових повісток повернуті до суду з поштовими відмітками про те, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. Згідно абз. 5 ч. 5 цієї ж статті, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.Окрім цього, він викликався в суд через оголошення, про що свідчить публікація оголошення судді про його виклик в газеті «Урядовий кур'єр» від 08 вересня 2017 року за №167. Представник служби у справах дітей по Немишлянському району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради в відкрите судове засідання не з'явився, надавши заяву з проханням слухати справу за його відсутності та не заперечував проти задоволення позову, також надав до суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 травня 2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] року, в графі «Батьки» значаться: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Відповідно до заочного рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 22 липня 2015 року, шлюб, зареєстрований 30 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], було розірвано. Відповідно до довідки Комунального закладу «Дошкільний навчальний заклад (Ясла - Садок) №294 Харківської міської ради» №89 від 30 травня 2017 року, [PERSON] [INFO] року, відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад (Ясла - Садок) №294 Харківської міської ради» з 01 вересня 2016 року по теперішній час. За цей період вихованням дитини займалася його мати [PERSON], батько дитини [PERSON] жодного разу у дошкільний заклад не з'являвся, не цікавився вихованням та розвитком сина. Згідно з довідкою комунального закладу охорони здоров'я «Харківська міська дитяча поліклініка №15» №443 від 01 червня 2017 року, дитина [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS] та стоїть на обліку в закладі охорони здоров'я з народження по теперішній час, на диспансерному обліку не перебуває. До дитячої поліклініки із дитиною приходить мати [PERSON], яка займається доглядом та лікуванням дитини, умови мешкання дитини задовільні. Батько [PERSON], до дитячої поліклініки з сином не приходив, станом здоров'я останнього не цікавився. Як вбачається з матеріалів справи, та підтверджено в судовому засіданні малолітній [PERSON], фактично мешкає за місцем проживання матері - позивача у справі, за адресою [ADDRESS] в належних умовах, що підтверджується актом обстеження умов проживання, наданим представником служби у справах дітей. Згідно з ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 р. (набрала чинності для України 27 вересня 1991 р.), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визначеними в Україні. Відповідно до ч. 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно ст. 12 вищевказаного Закону, виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до положення ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно роз'яснень, наданих у п. 16 Постанови Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно з ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно з ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, кошти на утримання дітей (аліменти) можуть присуджуватися за рішенням суду у частці від доходу їх батька або у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дітей, визначається судом. З урахуванням всіх обставин справи, стану здоров'я та матеріального становища дитини та платника аліментів, суд визначає цю частку у розмірі 1 500 грн. 00 коп. щомісяця, присуджуючи аліменти, згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, від дня пред'явлення позову. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилалися позивач, як на підставу своїх вимог, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до висновку, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітнього сина: не піклується про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку його природних здібностей, матеріально не забезпечує, у зв'язку з чим вважає доцільним та таким, що відповідає інтересам дитини, застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] та стягнути з нього аліментів на його утримання. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст. 51 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 150, 164, 165, 166 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007, № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. 3 «Конвенції про права дитини» від 20 листопада 1989 року,

Outcome: approved