Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

В березні 2017 р. позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача [PERSON], третя особа: виконавчий комітет Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом. Позивач зазначає, що його батьку [PERSON] на підставі договору дарування від 21 січня 1975 року належала на праві власності 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS]. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 серпня 2006 року 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS] на праві власності була зареєстрована за [PERSON]. Відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 07 грудня 2009 року належить на праві власності 2/3 частини житлового будинку [ADDRESS]. З 1956 року і до 1989 року батько позивача проживав [ADDRESS]. 29 вересня 1989 року батько позивача зареєстрував шлюб з [PERSON]. Після реєстрації щлюбу батько був зареєстрований за адресою [ADDRESS]. [INFO] [PERSON] помер . Восени 2015 року за місцем проживання позивача приїхали родичі [PERSON] і передали позивачу документи, які залишились після смерті батька. Коли позивач почав розбирати документи, то побачив заповіт. Прочитавши його, стало відомо, що 06 серпня 1996 року його батько склав заповіт, в якому заповідав належну йому 1/3 частину будинку, що знаходиться в [ADDRESS] та все майно, яке буде належати йому на день смерті мені, - [PERSON]. На зворотній стороні заповіту є відмітка від 03 січня 2001 року секретаря Петрушківської сільради «Змін та доповнень до даного заповіту по Петрушківській с/Раді не має» , копія заповіту додається. На день смерті батька діяв Цивільний кодекс в редакції 1963 року, згідно п.1 ч 1.ст.549 цього кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З дня народження, а саме з 1957 року і по цей час я зареєстрований та проживаю в [ADDRESS] і вважаю, що прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління і володіння спадковим майном, що підтверджується будинковою книгою та паспортом. В січні 2016 року позивач звернувся до нотаріуса 12-ї Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Була відкрита спадкова справа. Через деякий час позивач звернувся до нотаріуса з проханням надати запит до «Центру комунального сервісу Святошинського району м. Києва» про надання довідки з останнього місця реєстрації батька. Нотаріус надав позивачу запит до «Центру комунального сервісу Святошинського району м. Києва» про надання довідки з останнього місця реєстрації батька позивача і коли позивач звернувся з запитом, йому відмовили надати довідку і пояснили, що необхідно надати правовстановлюючі документи на приватний будинок, в якому був зареєстрований батько позивача і тоді він зможе отримати довідку. Позивач пояснив, що йому не відомо, хто в даний час є власником цього будинку. 20 вересня 2016 року позивач отримав постанову державного нотаріуса 12-ї Київської державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальних дій. В постанові нотаріус посилається на відмову видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO], на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], в зв'язку з відсутністю підтвердження місця відкриття спадщини та невідповідністю номеру будинку в договорі дарування, посвідченого виконавчим комітетом Милівської сільської ради 21 січня 1975 року за реєстровим № 16, дублікат якого видано 02 серпня 2006 року та у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 серпня 2006 року № 11426031 в договорі номер [ADDRESS]. [NUMBER] жовтня 2016 року позивачу вдалось отримати з «Центру комунального сервісу» довідку про те, що [PERSON] з 19 жовтня 1989 року по день смерті був зареєстрований і проживав за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ст.526 ЦК України в редакції 1963 року «Місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця - стаття 17 цього Кодексу, а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини». Стосовно зміни нумерації будинку з «[NUMBER]» на «[NUMBER]» нотаріус отримав відповіді з виконавчого комітету Петрушківської сільської ради Києво-Святошинського району, Київської області. В Петрушківській сільській раді інформація на підставі яких документ було змінено нумерацію житлового будинку з «[NUMBER]» на «[NUMBER]», який знаходиться за адресою: [ADDRESS] відсутня. З архівного сектору Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області «Що у документах архівного фонду «Дмитрівська сільська рада» рішення про зміну нумерації будинку з № [NUMBER] на № [NUMBER] по [ADDRESS] за 1975-1976 р.р. не виявлено». 17 листопада 1999 року позивач отримав паспорт громадянина України серія [NUMBER] із якого вбачається, що станом на 14 серпня 1974 року він зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на місці реєстрації є запис «анульовано» і зроблений інший запис від 14 серпня 1974 року про те, що позивач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] і відсутні записи на підставі чого був змінений номер будинку. В грудні 2016 року позивач звернувся до Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області» і отримав відповідь про те, що в матеріалах інвентаризаційної справи наявні довідки із господарських книг виконавчого комітету Петрушківської сільської ради від [NUMBER].09.1998 року № 123, № 124 про те, що згідно записів господарських книг 1/3 частина житлового будинку № [NUMBER] належить [PERSON], 2/3 частини - [PERSON]. Інших документів про зміну нумерації будинку з № [NUMBER] на № [NUMBER] в матеріалах справи не міститься. Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину житлового будинку № [NUMBER] по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після померлого [INFO] батька [PERSON]. В судове засідання представник позивача не з'явилась, надала до суду клопотання про слухання справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Третя особа Петрушківська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області в судове засідання свого представника не направило, подали до суду клопотання про слухання справи у їх відсутність. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, позов задовольняє з наступних підстав. Як встановлено, [PERSON] на підставі договору дарування від 21 січня 1975 року належала на праві власності 1/3 частина житлового будинку [ADDRESS]. В постанові нотаріус посилається на відмову видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], який помер [INFO], на 1/3 частину житлового будинку [ADDRESS], в зв'язку з відсутністю підтвердження місця відкриття спадщини та невідповідністю номеру будинку в договорі дарування, посвідченого виконавчим комітетом Милівської сільської ради 21 січня 1975 року за реєстровим № 16, дублікат якого видано 02 серпня 2006 року та у Витязі про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03 серпня 2006 року № 11426031 в договорі номер [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут). Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивачів, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved