Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

Виклад позиції позивача. У серпні 2013 року [PERSON] вирішив придбати у кредит з розстрочкою платежів ноутбук, у банку йому було повідомлено, що так як він не є клієнтом ПАТ КБ «Приватбанк» спочатку необхідно отримати у користування кредитну картку, після чого він зможе оформити кредит на придбання ноутбука. У серпні 2013 року [PERSON] було підписано заяву-приєднання до Умов та Правил надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк» та отримано у користування кредитну картку. 27 жовтня 2013 року [PERSON] було укладено кредитний договір № НАХRF565770717, за яким отримано грошові кошти для придбання ноутбука. Вказаний кредитний договір [PERSON] було в повному обсязі погашено, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Приватбанк» №1832894 від 10 жовтня 2014 року. 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі під №4196, про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором. 07 серпня 2017 року відкрито виконавче провадження №54450244 про виконання виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі №4196 від 13 червня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А., про стягнення з [PERSON] на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором. 23 липня 2018 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Кегичівському та Сахновщинському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) було винесено постанову по виконавчому провадженню №54450244 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. Згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року заборгованість становить 24798 грн 96 коп. з урахуванням: - заборгованість за тілом кредиту - 5286 грн 15 коп.; - заборгованість за відсотками в розмірі - 8431 грн 32 коп.; - заборгованість з пені у розмірі 7974 грн 40 коп.; - заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1450 грн 00 коп.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн 00 коп.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1157 грн 09 коп. При цьому, згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року виконавчий напис вчинено про стягнення заборгованості відповідно до умов кредитного договору від 07 грудня 2011 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 11 квітня 2017 року. Також у виконавчому написі вказано, що стягнення здійснюється за період з 07 грудня 2011 року по 11 квітня 2017 року. Разом з тим, [PERSON] вказує, що 07 грудня 2011 року кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладав, жодних анкет заяв - приєднання до умов та правил надання банківських послуг в 2011 році не підписував, що отримав у користування кредитну картку на підставі заяви - приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у серпні 2013 року. Вказані обставини безпосередньо підтверджуються тим, що згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 07 грудня 2011 року, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, дата першої банківської операції по рахунку - 03 жовтня 2013 року. Вважає вказаний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню оскільки на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, заборгованість банком була розрахована не вірно та стягнута за виконавчим написом в більшому розмірі; виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства України, а саме Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року, переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172. Відповідно до статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Виконавчий напис було вчинено за відсутності документів, перелік яких передбачений постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса». Необхідні: оригінал нотаріально посвідченого договору та документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Разом з тим, згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року виконачий напис вчинено на підставі постанови КМУ №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», в редакції Закону України від 26 листопада 2014 року №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Тобто, нотаріусом було вчинено виконавчий напис на підставі Постанови КМУ, в редакції, яка втратила чинність. В порушення вимог п.1 Постанови КМУ від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» банком не було надано оригінал нотаріально посвідченого договору, оскільки [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» не було укладено нотаріально посвідченого кредитного договору. [PERSON] було підписано заяву - приєднання до Умов та Правил надання послуг ПАТ КБ «Приватбанк», яка нотаріально не посвідчувалася, та така заява-приєднання була підписана в 2013 році, а не в 2011 році. Вважає, що станом на 20 лютого 2017 року - дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу договору чи його дублікату, що має силу оригіналу. Вчинення виконавчого напису на підставі копій договорів чинним законодавством не передбачалось. Вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Крім того, згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року виконавчий напис вчинено про стягнення заборгованості відповідно до умов кредитного договору від 07 грудня 2011 року та розрахунку заборгованості за договором станом на 11 квітня 2017 року. Таким чином, нотаріусом було вчинено виконавчий напис за кредитним договором від 12 жовтня 2007 року за відсутності документів, перелік яких передбачений постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса», а саме: оригіналу нотаріально посвідченого договору, укладеного між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк», та виписки з рахунка боржника. Так, згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року стягнення здійснюється за період з 07 грудня 2011 року по 11 квітня 2017 року. Виконавчий напис було вчинено в тому числі щодо стягнення сум пені за кредитним договором. Так, згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року заборгованість становить 24798 грн. 96 коп. з урахуванням: - заборгованість з пені у розмірі 7974 грн 40 коп.; - заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1450 грн 00 коп. Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором пеню було розраховано не за один рік, а накопичувальним підсумком за період з 23 жовтня 2015 року по 11 квітня 2017 року, тобто за межами визначеного законом 1 річного строку давності. Крім того, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами - відсотків за договором, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу з відсотків. Разом з тим, згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором заборгованість за відсотками в розмірі - 8431 грн 32 коп. також була розрахована накопичувальним підсумком за період з 26 листопада 2013 року по 11 квітня 2017 року, тобто за межами трьох річного строку давності. Таким чином, банком було пропущено строки позовної давності, виконавчий напис вчинено на документах, за якими у кредитора з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років та більше 1 року щодо стягнення пені. По-третє, на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, заборгованість банком була розрахована не вірно та стягнута за виконавчим написом в більшому розмірі. Так, на момент учинення нотаріусом виконавчого напису боржник не мав безспірну заборгованість перед стягувачем, заборгованість боржника не була такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та була стягнута за виконавчим написом у більшому розмірі. Розмір заборгованості за пенею є завищеним. Згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року заборгованість: - заборгованість з пені у розмірі 7974 грн 40 коп.; - заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1450 грн 00 коп. Разом з тим, вказані вище нараховані банком 2 види пені є подвійним притягненням особи до цивільно-правової відповідальності одного виду - пені за одне й те саме правопорушення. Згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року стягнення здійснюється за період з 07 грудня 2011 року по 11 квітня 2017 року Згідно з розрахунком заборгованості за кредитним договором пеню було розраховано не за один рік, а накопичувальним підсумком за період з 23 жовтня 2015 року по 11 квітня 2017 року, тобто за межами визначеного законом 1 річного строку давності. Заборгованість зі штрафів є подвійною цивільно-правовою відповідальністю за одне і те саме порушення. Згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року заборгованість становить: - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1157 грн 09 коп. Заборгованість із відсотків стягнута за виконавчим написом у більшому розмірі: Згідно з виконавчим написом №4196 від 13 червня 2017 року заборгованість за відсотками в розмірі - 8431 грн 32 коп. Розмір заборгованості за відсотками користування кредитом, наведений у розрахунку заборгованості за договором завищений. При нарахуванні відсотків за кредитом банком застосовувалась формула розрахунку відсотків за кредитом у подвійному розмірі, у зв`язку з тим, що з квітня 2014 року на підставі наказу банку від 02 квітня 2014 року, відсотки за користування простроченим кредитом нараховуються банком у подвійному розмірі на всю суму заборгованості, включаючи тіло кредиту, раніше нараховані відсотки та санкції. [PERSON] вказує, що про зміну порядку (формули) обрахування відсотків за договором відповідач не повідомлявся. А отже, у банку були відсутні підстави обраховувати відсотки за іншим порядком (формулою) з 02 квітня 2014 року та відсотки мають бути обраховані за порядком (формулою), яка діяла раніше. Попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку з розглядом справи становить суми судового збору у розмірі 840 грн. 80 коп. та 420 грн. 40 коп. та витрати на правничу допомогу адвоката у розмірі 6000 грн. Відповідь на відзив містить доводи викладені у позові, а саме, щодо відсутності підстав для одержання виконавчого напису нотаріуса, не надання відповідних документів, передбачених Постановою №1172, не проведення правильного розрахунку за договором, порушення строків позовної давності, завищення заборгованості за пенею, крім того за двома видами пені, за одне і те саме правопорушення, відсотків та щодо штрафів, що є подвійною цивільно-правовою відповідальністю та інше. Крім того, зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг, тарифи банку, що розміщені в інтернет на сайті https//privatbank.ua, разом із заявою №б/н від 16 вересня 2009 року не є складовими частинами укладеного між відповідачем та позивачем договору та матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з тарифів та витяг з умов розумів [PERSON] та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування. Щодо доводів відповідача про укладення договору в 2011 році: [PERSON] вказує, що 07 грудня 2011 року кредитного договору з ПАТ КБ «Приватбанк» не укладав, жодних анкет заяв - приєднання до умов та правил надання банківських послуг в 2011 році на отримання кредитної картки не підписував, що отримав у користування кредитну картку на підставі заяви-приєднання до умов та правил надання банківських послуг у серпні 2013 року. [PERSON] вказує, що в 2011 році міг звертатись до банку щодо отримання картки для виплат, а не кредитної картки. Вказані обставини безпосередньо підтверджуються тим, що згідно з розрахунком заборгованості за договором №б/н від 07 грудня 2011 року, на підставі якого було вчинено виконавчий напис, дата першої банківської операції по рахунку - 03 жовтня 2013 року. При цьому, до відзиву на позовну заяву відповідачем додано довідку про зміну умов кредитування, згідно з якою старт карткового рахунку - 19 серпня 2013 року та довідку про відкриття кредитних карток, згідно з якою за договором між АТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] було видано 2 картки 19 серпня 2013 року та 24 січня 2015 року. Виклад позиція відповідача: АТ КБ «Приватбанк» вважає, що позов не підлягає задоволенню у зв`язку з його необгрунтованістю, позовні вимоги відповідачем не визнаються з огляду на наступне. 07 грудня 2011 року [PERSON] звернувся до ПАТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим була підписана анкета позичальника №б/н від 07 грудня 2011 року про приєднання умов та правил банківських послуг, згідно якої [PERSON] виявив бажання отримувати послуги банка, в тому числі, щодо кредитування карткового рахунку згідно умов та правил надання банківських послуг, тарифів банку, й в подальшому отримав кредит у вигляді встановленого ліміту на картковий рахунок. З підписами відповідної анкети-заяви клієнт підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з наданими йому для ознайомлення умовами та правилами надання банківських послуг, тарифами банку, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що було засвідчено особистим підписом клієнта. Отже, підписавши анкету-заяву від 07 грудня 2011 року [PERSON] був обізнаний та погодився з умовами та правилами надання банківських послуг, умовами кредитування з використанням кредитної карти, а отже прийняв на себе зобов`язання позичальника виконувати умови договору щодо повернення кредиту, сплати відсотків та неустойки у разі порушення грошового зобов`язання. А тому, посилання позивача в позовній заяві на ті підстави, що ним не було підписано жодної анкети-заяви від 07 грудня 2011 року не відповідає дійсності. Таким чином, між ПАТ КБ Приватбанк та [PERSON] було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості. Відсутність підпису позичальника на умовах та правилах та тарифах не свідчить про те, що він був ознайомлений з ними, не означає відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості. Підпис відповідач поставив саме в заяві позичальника, яким засвідчив те, що він ознайомлений з відповідними документами, а отже повністю згодний з умовами кредитування та отриманням кредиту саме на таких умовах. Крім того, вищезазначені умови та правила надання банківських послуг, а також тарифи банку є загальнодоступною інформацією, яка розміщена у відділеннях банку та на офіційному сайті банку. Після укладення договору від 07 грудня 2011 року [PERSON] на картковий рахунок (карта [NUMBER] строк дії 08/16) було встановлено кредитний ліміт у розмірі 1400 грн., який в подальшому було збільшено до 10000 грн. Тривалий час користуючись кредитними коштами (покупка товару, зняття готівки в банкоматі) [PERSON] здійснював погашення заборгованості за наданим кредитом шляхом поповнення карткового рахунку особистими коштами в терміналах самообслуговування, що підтверджується випискою з карткового рахунку клієнта, проте в повному обсязі заборгованості погашена не була. 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського МНО Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис №4196, яким запропоновано стягнути з боржника [PERSON] на користь банка заборгованість за договором від 07 грудня 2011 року, що є договором про надання банківських послуг від 07 грудня 2011 року в розмірі 24798 грн 96 коп. Жодних розрахунків або доказів невідповідності чи відсутності боргу перед банком, виконання зобов`язань за вказаним договором станом на день вчинення виконавчого напису, позивачем не надано, тобто, позивач фактично не спростував, а ні факту заборгованості перед банком, а ні розміру боргу зазначеного у виконавчому написі, й відповідно вже є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Договір про надання банківських послуг від 07 грудня 2011 року, укладений між позивачем та банком, передбачає зобов`язання боржника повернути кредитні кошти в повному обсязі. За своєю правовою природою такий договір є договором приєднання, який укладається шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому без можливості запропонувати свої умови договору. Укладений між [PERSON] та банком договір про надання банківських послуг від 07 грудня 2011 року не визнаний недійсним і його правомірність презюмується. З огляду на те, що договір не був виконаний достроково, розірваний чи змінений, а також на те, що договір не виконувався належним чином, він продовжує діяти і до сьогодні, оскільки не був виконаний належним чином. Договір укладено 07 грудня 2011 року, виконавчий напис вчинений 13 червня 2017 року й стягнуто заборгованість станом на 11 квітня 2017 року. Станом до 01 жовтня 2015 року позивач користуючись кредитними коштами частково сплачував заборгованість в розмірі обов`язкового щомісячного платежу, що має своє відображення у виписці по картковому рахунку, а отже, заборгованість не обраховувалася як прострочена. Між тим, починаючи з жовтня 2015 року [PERSON] допустив прострочення погашення щомісячних платежів, а тому почала накопичуватися прострочена заборгованість та нараховуватися неустойка, відповідно також має своє відображення у виписці по картковому рахунку. Отже, виникнення права вимоги внаслідок прострочення позичальником строків виконання зобов`язання мало місце з жовтня 2015 року, а тому нотаріус правомірно вчинив напис в межах строків (3 роки) з дня виникнення вимоги у банка на стягнення простроченої заборгованості, встановлених ст.88 Закону України «Про нотаріат». Також звернуто увагу на чинність Постанови КМУ від 29 червня 1999 року на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису - 13 червня 2017 року. Представник відповідача просить суд відмовити в задоволенні позову. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою суду від 27 квітня 2020 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного з викликом сторін на 26 травня 2020 року об 10 год. 00 хв. Ухвалою суду від 23 квітня 2020 року у задоволенні заяви [PERSON] в особі представника [PERSON] про забезпечення позову відмовлено. Вказану ухвалу суду 18 червня 2020 року колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Харківського апеляційного суду скасовано, заяву про забезпечення позову задоволено, стягнення за виконавчим написом № 4196 від 13 червня 2017 року, вчиненого приватним нотаріусом Чергінівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. про стягнення з [PERSON] на користь АК КБ «ПриватБанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 24798,96 грн - зупинено на час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до акціонерного товариства комерційного банку "Приват банк", треті особи: приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Завалієв Артем Анатолійович, Міжрайонний відділ державної виконавчої служби по Кегичівському та Сахновщинському районах Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У судове засідання учасники судового розгляду не з`явились, про місце дату та час повідомлені у встановленому законом порядку, натомість надали заяви про розгляд справи у їх відсутність: - представник позивача про задоволення позову; - представник відповідача про відмову у задоволенні позовних вимог; - представник третьої особи Міжрайонного ВДВС по Кегичівському та Сахновщинському районах СМУМЮ (м.Харків), про прийняття рішення на розсуд суду, - третя особа Завалієв А.А. , надавши витребувані докази, своєї позиції не висловив. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксація судового розгляду справи технічними засобами не проводилась, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. В судовому засіданні встановлено, що згідно виконавчого напису (а.с.119), дослідженого в судовому засіданні вбачається, 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4196, про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 07 грудня 2011 року та Розрахунку заборгованості за договором, станом на 11 квітня 2017 року, грошових коштів у сумі 24798,96 грн., з урахуванням: - заборгованість за тілом кредиту - 5286 грн. 15 коп.; - заборгованість за відсотками в розмірі - 8431 грн. 32 коп.; - заборгованість з пені у розмірі 7974 грн. 40 коп.; - заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1450 грн. 00 коп.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1157 грн. 09 коп. Стягнення здійснюється за період з 07 грудня 2011 року по 11 квітня 2017 року. З постанови про звернення стягнення на заробітну плату, пенсії, стипендії та інші доходи боржника (а.с.121), вбачається, що за виконавчим написом приватного нотаріуса Завалієва А.А. від 13 червня 2017 року Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Кегичівському та Сахновщинському районах ГТУЮ у Харківській області звернуто стягнення на доходи [PERSON] у виконавчому провадженні ВП №54450244. З заяви (а.с.173), встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису про стягнення коштів з позивача 13 червня 2017 року. З заяви (а.с.180), вбачається, що 07 грудня 2011 року позивач оформив заявку на отримання кредиту в ПАТ КБ «Приватбанк» на умовах, запропонованих відповідачем. З розрахунку (а.с.175-178), встановлено, що відповідачеві по кредитному договору за період часу з 03 жовтня 2013 року по 11 квітня 2017 року нараховано заборгованість в сумі 24798,96 коп. в тому числі: - заборгованість за тілом кредиту - 5286 грн. 15 коп.; - заборгованість за відсотками в розмірі - 8431 грн. 32 коп.; - заборгованість з пені у розмірі 7974 грн. 40 коп.; - заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1450 грн. 00 коп.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1157 грн. 09 коп. З іншого розрахунку наданого відповідачем (а.с.201-205), вбачається здійснення дій по картці з 03 жовтня 2013 року по 10 січня 2017 року. Відповідно до довідки (а.с.200), теж наданої відповідачем між сторонами був підписаний кредитний договір, за яким надано кредитні картки: 19 серпня 2013 року та 21 січня 2015 року. Вивчивши доводи та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов обґрунтований та таким, що підлягає задоволенню. Між сторонами дійсно склалися цивільні правовідносини, так як 13 червня 2017 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Завалієвим А.А. було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №4196, про стягнення з [PERSON] невиплачених в строк відповідно до умов Кредитного договору від 07 грудня 2011 та Розрахунку заборгованості за договором, станом на 11 квітня 2017 року, грошових коштів у сумі 24798,96 грн., з урахуванням: - заборгованість за тілом кредиту - 5286 грн. 15 коп.; - заборгованість за відсотками в розмірі - 8431 грн. 32 коп.; - заборгованість з пені у розмірі 7974 грн. 40 коп.; - заборгованість з пені за несвоєчасність сплати боргу у розмірі 1450 грн. 00 коп.; - заборгованість по штрафам (фіксована частина) у розмірі 500 грн. 00 коп.; - заборгованість по штрафам (відсоток від суми заборгованості) у розмірі 1157 грн. 09 коп. Стягнення здійснюється за період з 07 грудня 2011 року по 11 квітня 2017 року. Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Кегичівському та Сахновщинському районах ГТУЮ у Харківській області звернуто стягнення на доходи [PERSON] у виконавчому провадженні ВП №54450244. Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій. Згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Частиною першою статті 50 Закону України «Про нотаріат» визначено, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт - оскаржуються до суду. Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.1 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі Порядок) нотаріус вчиняє виконавчі написи: - якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; - за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (п. 3.2 Порядку), відповідно до п.1 якого такими документами є: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Згідно до п.3.5. Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 №1172 (далі - Перелік № 1172). Відповідно до п.2 Переліку № 1172, для одержання виконавчого напису заявник повинен надати нотаріусу в разі стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчену стягувачем виписку з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача, з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. У постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року викладена правова позиція, відповідно до якої суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком № 1172. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. У цій постанові також зазначено, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлює суд відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Позивач заперечує, як суму заборгованості за кредитним договором та і взагалі день укладення договору, вказуючи на серпень 2013 року, а не на 7 грудня 2017 року. Також, з матеріалів справи встановлено, що позивач отримав дві картки: 19 серпня 2013 року та 24 січня 2015 року, проте з розрахунків заборгованості вбачається період з 03 жовтня 2013 року, анкета - заява до банку підписана позивачем 07 грудня 2011 року, з цієї ж дати здійснене стягнення. Відповідачем не надано доказів того, [PERSON] якими саме, при укладенні кредитного договору був обізнаний, підписавши їх, Умовами та Правилами надання банківських послуг, Умовами кредитування з використання кредитної картки, а отже ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання [PERSON] кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати неустойки (пені, штрафів) та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, розмірах і порядках їх нарахування. Крім того, позивачем надана довідка (а.с.28), про те, що у нього відсутня заборгованість перед відповідачем, станом на 10 жовтня 2014 року, із зазначенням «кредит погашен». На спростування, доказів іншого не надано. Виходячи з таких обставин ненадання нотаріусу кредитного договору, документів, які є складовими кредитного договору, та відсутність жодних відомостей щодо умов кредитування (розмір кредиту, відсоткова ставка, умови нарахування пені, штрафів, комісії) свідчать про порушення нотаріусом вимог пункту 2 Переліку документів щодо необхідності надання оригіналу кредитного договору, та підпункту 3.5 глави 16 розділу ІІ Порядку. Таким чином, суд вважає, що безспірність заборгованості [PERSON] перед ПАТ КБ «Приват Банк» для вчинення нотаріального напису належним чином не доведена. Зі змісту виконавчого напису вбачається, що заборгованість, яка стягнута за виконавчим написом виникла в період з 07 грудня 2011 року по 11 квітня 2017 рік, значно перевищує трирічний термін визначений законодавством (ст. 88 Закону України «Про нотаріат») та підтверджує, що розмір заборгованості є спірним. При цьому суд зазначає, що будь-яких документів, які б свідчили про те, що між сторонами кредитного договору, на підставі ст.259 ЦК України, була збільшена позовна давність, суду не надано. Крім того, відповідно до статті 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Отже, відповідно до підпунктів 3.1, 3.3 пункту 3 глави 16 розділу ІІ Порядку виконавчий напис щодо вимог про стягнення пені та штрафу видається лише в межах річного строку. Проте, розмір стягнення неустойки, за розрахунком заборгованості нарахований за значно більший період. Таким чином, суд вважає встановленим, що при вчиненні виконавчого напису нотаріуса від 13 червня 2017 року, зареєстрованого в реєстрі за №4196, були порушені вимоги статей 87,88 Закону «Про нотаріат» та пункту 3 Порядку. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки доводи по якому знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. Згідно ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Статтею 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розподіл судових витрат суд здійснює на підставі ст. 141 ЦПК України. Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). При зверненні з позовною заявою та із заявою про забезпечення позову до суду позивачем сплачений судовий збір (а.с.77,81), в сумі 840,80 грн. та 420,40 грн. З розрахунку суми витрат, пов`язаних з правовою допомогою адвоката, станом на 13 січня 2020 року, вбачається надання послуг на суму 6000 грн. (а.с.75, із зворотною сторінкою). Щодо витрат на правову допомогу, позивачем надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат (а.с.65-68,69,73,75-76), то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Такої ж думки дотримується Верховний суд у постановах від 13 червня 2018 року по справі № 757/47925/15-ц та від 19 вересня 2018 року по справі № 361/6253/16-ц. Відповідно до ст. 259 ЦПК України суди ухвалюють рішення іменем України негайно після закінчення судового розгляду. Рішення суду приймаються, складаються і підписуються в нарадчій кімнаті складом суду, який розглянув справу. Як встановлено ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Outcome: approved