Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

В жовтні 2014 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про виселення. Позовні вимоги мотивовані тим що ПАТ КБ «Приватбанк» та [PERSON] 06.11.2007 року уклали кредитний договір № VIW3G10000001355.Відповідно до кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 212000, 00 грн. строком до 06.11.2025 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, в строк та в порядок, встановлений кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 06.11.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно договору іпотеки [PERSON] надав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43.60 кв.м., житловою площею 29.20 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Майно належало [PERSON] на праві власності на підставі договору купівлі - продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 30.01.2013 року Вінницький міський суд Вінницької області виніс рішення звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею 43,60 кв. , житловою площею 29.20 кв. м. , яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Таким чином усі мешканці даної квартири підлягають виселенню із неї. Відповідач в добровільному порядку не бажає виселятись та виконувати рішення суду. Тому позивач змушений звернутися із даним позовом до суду. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, та просив їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав, пояснивши, що він проживає на підставі договору оренди та жодних правовідносин між ним та банком не виникло. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. ПАТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] 06.11.2007 року уклали кредитний договір № VIW3G10000001355. Відповідно до кредитного договору позивач зобов'язався надати відповідачу кредит у вигляді кредитної лінії у розмірі 212000,00 грн. строком до 06.11.2025 року, а [PERSON] зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами, в строк та в порядок, встановлений кредитним договором. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором сторони 06.11.2007 року уклали договір іпотеки. Згідно договору іпотеки [PERSON] надав під іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 43.60 кв. м. житловою площею 29.20 кв. м., яка розташована за адресою : [ADDRESS]. Майно належало [PERSON] на праві власності, на підставі договору купівлі - продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредит в розмірі, передбаченому умовами кредитного договору. Згідно зі статями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідач не надав своєчасно позивачу грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення зазначених норм закону та умов договору. Відповідач зобов'язання за кредитним договором не виконав. ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області Від 30 січня 2013 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру, загальною площею 43,60 кв., житловою площею 29.20 кв. м., яка розташована за адресою: [ADDRESS], шляхом продажу вказаного предмета іпотеки. Рішення суду набрало законної сили (а. с. 8-9). Так, згідно довідки МКП «ЖЕК№ 7» від 18.11.2014 власником квартири є [PERSON] Згідно договору оренди квартири від 01.06.2014 [PERSON] є квартиронаймачем квартири [ADDRESS].( а. с. 70). 08.09.2014 року за № 30.1.0/2 та 10.09.2014 року за № 30.1.0/2 позивач надіслав відповідачу вимоги про добровільне виселення з квартири. За умовами вимоги та на підставі ст. 40 Закону України «Про іпотеку» відповідач мав добровільно звільнити квартиру та передати її позивачу протягом 30 днів. Проте вимогу позивача відповідач не виконав (а.с. 10 ). Відповідно до ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Ст. 40 Закону України "Про іпотеку" передбачає, що соби, які проживають у зазначених приміщеннях на умовах договору найму (оренди), не підлягають виселенню, якщо: договір найму (оренди) був укладений до моменту укладення іпотечного договору і про наявність такого договору було доведено до відома іпотекодержателя або такий договір був зареєстрований у встановленому законом порядку; договір найму (оренди) був укладений після укладення іпотечного договору за згодою іпотекодержателя. Договір оренди квартири [ADDRESS] відповідач уклав із власником квартири 01 червня 2014 року, без згоди іпотекодержателя. В зв'язку з цим позов підлягає задоволенню. Згідно вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Таким чином, законодавець прописуючи норму, якою врегульовує правовідносини щодо виселення осіб із житла при наявності звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, чітко та вичерпно прописав, що підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей, є звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення, зазначаючи, що виселення проводиться у порядку, встановленому законом, останнім в даних правовідносинах є Житловий Кодекс Української РСР, при цьому передбачаючи в ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» як позасудовий спосіб вирішення такого питання - добровільне звільнення житла протягом одного місяця з дня отримання відповідної вимоги виключно в порядку виконання відповідного договору шляхом позасудового врегулювання таких правовідносин, так і шляхом судового вирішення питання про виселення, що прямо передбачено в ст. 109 ЖК Української РСР. За даних обставин, враховуючи, що позивач не приймав рішення про звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру шляхом позасудового врегулювання на підставі договору, а таке рішення було ухвалено судом, при цьому позивач, маючи рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, з метою виселення відповідача, все ж таки, намагаючись врегулювати дані правовідносини в позасудовий спосіб, надсилав відповідачу відповідне повідомлення (вимогу) про добровільне звільнення даного житла, що не було виконано відповідачем, а тому, враховуючи, що позивач має достатньо правових підстав для реалізації свого права на звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру [ADDRESS], що є беззаперечною підставою, визначеною на рівні закону, для виселення всіх мешканців. В зв'язку з задоволенням позову з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved