Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

До суду надійшла заява головного лікаря Хмельницької обласної психіатричної лікарні № 1 про продовження госпіталізації [PERSON] в психіатричному закладі в примусовому порядку. В судовому засіданні представник лікарні, підтримавши заяву, пояснив, що [PERSON] страждає на амнестичний розлад внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ступеня з періодичними станами сплутаності. Під час обстеження [PERSON] усвідомленої згоди на продовження госпіталізації в психіатричному стаціонарі не дав у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. Згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 25.09.2015 року [PERSON] був госпіталізований в ХОПЛ № 1 в примусовому порядку. Згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 18.12.2015 року [PERSON] було продовжено лікування в психіатричному закладі. 14.03.2016 року [PERSON] був повторно оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність продовження лікування хворого в умовах стаціонару. [PERSON] в судовому засіданні не зміг висловити своєї позиції щодо продовження госпіталізації в ХОПЛ № 1. Прокурор підтримав заяву, просить її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, та подані докази, оцінивши їх належність, допустимість, як окремо так і взаємний їх зв"язок, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 14 Закону України Про психіатричну допомогу особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] страждає на амнестичний розлад внаслідок дисциркуляторної енцефалопатії ІІ ступеня з періодичними станами сплутаності. Після проведеного лікування стан хворого суттєво не покращився, хворий малодоступний мовному контакту, вербальний контакт неінформативний, наявна соматична патологія, тривожність, неадекватності в поведінці, розлади сну, зниження пам"яті та інтелекту. Під час обстеження хворий усвідомленої згоди на продовження госпіталізації в психіатричному стаціонарі не дав у зв'язку з неможливістю дати таку згоду. Згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 25.09.2015 року [PERSON] був госпіталізований в ХОПЛ № 1 в примусовому порядку. Згідно рішення Ярмолинецького районного суду від 18.12.2015 року [PERSON] було продовжено лікування в психіатричному закладі. 14.03.2016 року [PERSON] був повторно оглянутий комісією лікарів-психіатрів ХОПЛ № 1, яка підтвердила обґрунтованість рішення про необхідність продовження лікування хворого в умовах стаціонару. Зазначене захворювання є тяжким, що обумовлює безпорадність та неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує життєдіяльність. Наведене підтверджується поясненнями представника лікарні, відтак існують підстави визначені ст.14 Закону України „Про психіатричну допомогу. Тому хворий потребує продовження лікування в психіатричному стаціонарі в примусовому порядку. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 17 Закону України Про психіатричну допомогу, перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації.

Outcome: approved