Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів, які стягуються за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 30.03.2016 року з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що на даний час вона не працює, бо перебуває у відпустці по догляду за сином [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим змінилися її доходи і вона не може у повній мірі матеріальнно забезпечити свого сина [PERSON]. На день звернення до суду відповідач офіційно працевлаштований і отримує стабільну заробітну плату. Крім того, стягнутих аліментів взагалі не вистачає на забезпечення дитині належних умов розвитку та проживання, так як сума, яка була стягнута за рішенням суду, менше 50% прожиткового мінімуму. З цих підстав вона просить змінити спосіб стягнення аліментів з [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з 450 гривень до ј частини його заробітку ( доходу) , але не менші 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно . Позивач позовні вимоги підтримала, про що направила до суду письмову заяву. Цивільну справу просила розглянути без її участі і задовольнити позов. Відповідач до суду не прибув, в письмовій заяві позовні вимоги визнав і не заперечував проти розгляду позову [PERSON] без його участі в судовому засіданні. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню в підготовчому судовому засіданні з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач є батьком дитини [PERSON], [INFO]. На теперішній час за рішенням Красноградського районного суду від 30.03.2016 року з позивача стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 450 гривень щомісячно. У відповідача змінився матеріальний стан, він офіційно працевлаштований та отримує стабільний прибуток. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Згідно положень ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В ч.1 ст.82 ЦПК України зазначено, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Стаття 181 СК передбачає, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Погіршення матеріального становища батька, зміна його сімейного стану може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як передбачено ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Враховуючи, що з 1 січня 2019 року прожитковий мінімум на дитину віком від 6 років складає 2027 грн., та те, що батьки зобов'язані утримувати дітей, а стягнута сума аліментів в 450 грн. не дозволяє забезпечувати потреби дитини і не складає 50% прожиткового мінімуму, змінилися мінімальні життєві стандарти, у позивача зросли витрати на утримання дитини, у зв'язку з чим позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та необхідно стягувати аліменти в розмірі ј частини всіх видів заробітку [PERSON] Аналізуючи викладені норми права вбачається, що кожна сторонами сама обирає стратегію захисту своїх прав, а суд розглядає справи тільки в межах заявлених сторонами вимог. За таких обставин, приймаючи до уваги , що відповідач [PERSON]. в письмовій заяві позов визнав та не заперечував проти стягнення аліментів в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що не суперечить вимогам закону зміна розміру аліментів визначених за рішеням Красноградського районного суду Харківської області від 30.03.2016 року у розмірі 450 гривень [PERSON] до ј частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У відповідності до ч.6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку встновленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved