Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

В серпні 2020 року позивач звернувся до суду з позовом з наданям в подальшому уточненого позову до відповідачів про зняття арешту з майна, а саме квартири за адресою [ADDRESS] , що належала померлому [PERSON] . Свої вимоги мотивував тим, що [INFO] помер його батько [PERSON] , після смерті якого він як спадкоємець звернувся до нотаріуса з заявою про прийнятя спадщини Проте, при заведенні спадкової справи з`ясувался , що на майно спадкодавця постановою державного виконавця в накладено арешт в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа про стягнення аліментів з його батька на користь його матері [PERSON] на його утримання. На теперішній час виконавче провадження закінчено в звязку з закінченням передбаченого законом строку даного виду стягнення. Позивач звернувся до відділу державної виконавчої служби, проте арешт з майна відповідачем знято не було, в зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом, оскільки арешт майна порушує його права, як власника- спадкоємця , який прийняв спадщину. В жовтні 2021 року надійшли пояснення від [PERSON] ,, в яких вона проситиь про задоволення позову , оскільки позивач є його сином та спадкоємцем померлого боржника, а аліменти за виконавчим провадженням за життя спадкодавця сплачувалися саме на утримання [PERSON] . Ухвалою суду від 24.09.2020 відкрито загальне позовне провадження у справі. Протокольною ухвалою суду від 04.12.2020 року прийнято позовну заяву в новій редакції. Протокольною ухвалою суду від 15.01.2021 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач надав суду заяву про розгляд справи у його відстуність, просив про задоволення позову з викладених підстав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання надала суду заяву про розгляд справи у її відстуність, позовні вимоги підтримує, проти задоволення позову не заперечує. Представник Центрального відділу державної виконавчої служби у м.Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відстуність на підставі наявних матеріалів справи. Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у позовній заяві, суд встановив такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Позивач є сином [PERSON] , який помер [INFO] . Згідно витягу про реєтрацію в Спадковому реєстрі після смерті [PERSON] , який на день смерті мешкав та був зареєстрований за адресою [ADDRESS] , заведена спадкрва справа № 23/2020 приватним нотаріусом миколаївського МНО Юрловою Т.Г. Згідно довідки Територіального сервісного центру №8046 від 05.09.2019 за №375, вбачається, що на вказаний транспортний засіб постановою державного виконавця від 24.07.2008 накладено арешт /а.с.8/. Згідно відповіді Центрального ВДВС у м. Миколаєві від 08.07.2020 вбачається, що відкритих виконавчих проваджень щодо [PERSON] не зареєстровано , на викононні у відділі ДВС перебувало виконавче провадження № 5539806 з примусового викогання виконавчого листа за №13-4-328 від 03.01.1995 року про стягнення аліментів з [PERSON] , на користь [PERSON] 17.12.2013 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення вионавчого провадження згідно п.6 ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження" (закінчення передбаченого законом строку для даного ивду стягненя). Виконавче провадження знищено в зв`язку з закінченням строку його зберігання. Підстави для зняття арешту, накладеного в межах виконавчогоп ровадження, відсутні. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.08.1976 року № 6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» роз`яснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідно до ст. 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно з ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15 травня 2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. На сьогодні позивач повинен оформити право власності на спадкове майно як спадкоємець після смерті боржника у виконавчому провадженні [PERSON] , проте через наявність арешту позбавлений можливості це зробити. Таким чином, арешт накладений на майно порушує право власності позивача. Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. ч . 1, 2, 3 ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяжень) накладених на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого останній позбавлений змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому позовні вимоги є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК Укураїни, судові витрати сплачені при подачі позову.

Outcome: approved