Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] , в якому просить усунути перешкоди в користуванні будинком шляхом виселення відповідача [PERSON] з житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовує тим, що 21 жовтня 1995 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. У шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням суду від 04.07.2018 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач залишився проживати разом з нею та грубо порушує умови співжиття. Щодня в стані алкогольного сп`яніння ображає її нецензурними словами у присутності синів, що негативно впливає на її стан здоров`я. Будинок, в якому вона з відповідачем проживає, знаходиться по [ADDRESS] та належить їй на праві власності в цілому. Вона, як власник будинку, має право вимагати від відповідача, який не є членом її сім`ї, а також не відноситься до кола осіб, які постійно проживають разом з нею і ведуть з нею спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, посилаючись на наведені у позові мотиви та наявні у матеріалах справи докази, просили суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, вважають позов безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає. У своїх запереченнях посилалися на поданий відзив на позовну заяву. За клопотанням представника позивачки у судовому засіданні судом допитано свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки. Останній раз бачила відповідача в стані алкогольного сп`яніння декілька днів тому, сплячого у дворі. Особисто вона не була присутня на скандалах позивачки та відповідача, але чула по телефону їх сварку при розмові з позивачкою. Вона часто бачить відповідача у стані алкогольного сп`яніння. Скандали позивачки з відповідачем чує періодично, частіше по телефону, коли розмовляє з позивачкою. Свідок [PERSON] суду пояснив, що батько кожного дня п`яний, ображає матір нецензурними словами. Кожного дня після роботи він випиває і у стані алкогольного сп`яніння приходить додому. Може заснути будь де, у дворі, або прямо в коридорі на підлозі, а коли прокидається починає ображати матір поганими словами, затівати сварку з нею, ображає також меншого брата. Виправити свою поведінку він не бажає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що відповідач є його батьком. Він кожен день п`яний, кричить та ображає маму та його нецензурними словами. Тато втручається в особисте життя мами. Поведінка батька є нестерпною. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] . Дана обставина стверджується наявними у матеріалах справи копіями: свідоцтва про право власності № [NUMBER] від 26.11.2002 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.07.2001 року, зареєстрованого в реєстрі за № 4639, договору дарування житлового будинку від 29.10.2002 року, зареєстрованого в реєстрі за № 6089 та витягом з рішення № 620 виконавчого комітету Хустської міської ради «Про оформлення права власності» від 20.11.2002 року. Також судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюб з 21.10.1995 року. Шлюб розірвали на підставі рішення Хустського районного суду від 04 липня 2018 року. Рішення суду набрало законної сили 20.08.2018 року. У шлюбі в сторін народилося двоє дітей: син [PERSON] , [INFO] , який вже досяг повноліття та син [PERSON] , [INFO] , який на сьогоднішній день є неповнолітнім. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.09.2020 року за № 8145 до складу сім`ї уповноваженого власника будинку [PERSON] за адресою: [ADDRESS] входять: чоловік [PERSON] та сини [PERSON] , [PERSON] . Дана обставина підтверджується також актом обстеження житлово-побутових і матеріальних умов громадянки [PERSON] , складеним депутатом Хустської міської ради Аннишинець М.В. від 16.08.2020 року. Відповідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.109 ЖК УРСР, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Частинами першою та другою статті 116 ЖК УРСР визначено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови N2 від 12.04.85 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України", при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або приживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до правил ст. 79 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися відповідними письмовими доказами. В ході судового розгляду справи доводиться той факт, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для позивачки [PERSON] проживання з ним в одному будинку. Дана обставина стверджується показами свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаних в судовому засіданні. З їх пояснень слідує, що відповідач кожного дня зловживає спиртними напоями, ображає позивачку та їх спільних дітей, постійно влаштовує вдома сварки та скандали. Одночасно судом з`ясовано, що відповідача [PERSON] постановою Хустського районного суду Закарпатської області від 17 липня 2020 року (справа № 309/1697/20) було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП тобто за вчинення домашнього насильства, а саме: за умисне вчинення будь-яких діянь психологічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, образи), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода психічному здоров`ю потерпілого та застосовано до [PERSON] адміністративне стягнення у виді штрафу. За наведених обставин, вбачається, що судом вживалися заходи щодо попередження відповідача не порушувати правила співжиття, і дані попередження виявилися безрезультатними, так як відповідач продовжив систематично порушувати такі правила, що призвело до звернення позивачки з даним позов до суду. Систематичність судом у даному випадку визначається, виходячи з показів свідків про поведінку відповідача, спрямовану на порушення правил співжиття протягом необмеженого проміжку часу. При цьому суттєвим є факт повторного вчинення одного й того самого правопорушення, хоч і не зафіксованого правоохоронними органами, що свідчить про те, що застосовані судом заходи впливу (штраф, згідно постанови суду від 17.07.2020 року) є безрезультатними. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. За наведених вище обставин, суд вважає, що позивачем в судовому засіданні доведено факт систематичного порушення правил співжиття відповідачем, а також те, що вжиття заходів попередження не дали позитивних результатів, а тому позовні вимоги в повному обсязі підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп.

Outcome: approved