Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-13 00:00:00

В серпні 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Роздільнянської міської ради, в якій просить визнати, що квартира [ADDRESS] була спільною сумісною власністю подружжя, а саме її та [PERSON], померлого [INFO] року та їх частки складають по ? частині, також просить визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом за зазначену частину квартири, яка належала померлому [PERSON] Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення, також просив справу розглядати у його відсутність.(а.с.38) В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала суду заяву в якій просила слухати справу у її відсутність. В позові зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 2004 року. 14.12.2007 року вона за згодою свого чоловіка придбала квартиру [ADDRESS]. [INFO] року її чоловік помер. Єдиним спадкоємцем першої черги після його смерті є вона - дружина померлого, інших спадкоємців не має. Вона у встановленому законом порядку звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Однак в видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено в зв'язку з не визначенням частки померлого у спільній сумісній власності подружжя. Тому просила суд її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Суд, дослідивши представлені докази, давши оцінку заявленим позовним вимогам, прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Судом встановлено, що [PERSON] з 2004 по 2009 рік перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 30.12.2004 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №1899. (а.с.13) В період перебування в шлюбі сторони придбали квартиру [ADDRESS], на підставі нотаріально посвідченого 14.12.2007 року договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] (а.с.12), зареєстрованого в реєстрі за №2175. Право власності на нерухоме майно зареєстроване за [PERSON], у реєстровій книзі №24 під №34 (реєстраційний номер - 21158718), що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №17284404, виданим КП "Одеське міське БТІ та РОН" 05.01.2008 року (а.с.11). Згідно технічного паспорту квартира [ADDRESS], загальною площею 56,90 кв.м, в тому числі житлова 30,50 кв.м. та складається з: двох жилих кімнат - 18,00 кв.м. та 12,50 кв.м, кухні - 9,60 кв.м, ванної кімнати - 2,60 кв.м., туалету - 1,00 кв.м., коридору - 9,50 кв.м., балкону (лоджія) - 3,70 кв.м. (а.с.8-9) Відповідно до звіту по встановленню ринкової вартості двокімнатної квартири загальною площею 56,90 кв.м, розташованої по [ADDRESS] вартість квартири складає 161272 грн. У відповідності до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому суд вважає, що дійсно квартира [ADDRESS], придбана подружжям [PERSON] в період шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і частка [PERSON], померлого [INFO] року, в праві спільної сумісної власності подружжя на квартиру становила ? частину. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим [INFO] року Відділом реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, актовий запис № 165. (а.с.14) Після його смерті відкрилась спадщина на ? частину квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкоємцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Ст.1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за законом або за заповітом. У зв'язку з тим, що [PERSON] за життя заповіту не залишив, то має місце спадкування за законом. В порядку ст.1261 ЦК України, до першої черги спадкоємців за законом входять діти померлого, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є дружина померлого - [PERSON].(а.с.5,13) Інших спадкоємців у померлого немає. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно вимог ч.1,2 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має особисто подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач [PERSON] прийняла спадщину, своєчасно звернулась до приватного нотаріуса Роздільнянського районного нотаріального округу з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої була заведена спадкова справа №27/2017, однак нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, в зв'язку з невизначеністю частки померлого у спільній сумісній власності подружжя на квартиру [ADDRESS] та рекомендовано звернутися до суду. (а.с.33). У п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» надані роз'яснення «у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження». Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі». Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свої власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства. Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК). Зі змісту п.3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності та того, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Відтак, судом досліджено достатньо доказів для задоволення позовних вимог позивача про визнання за нею права власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартиру [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON], який помер [INFO] року. Судові витрати позивачем сплачено при зверненні з позовом до суду у повному обсязі. На підставі ч.1 ст.60 , ст.70 СК України, ст.ст. 355, 357, 368, 370, 1218, 1223, 1268-1270 ЦК України,

Outcome: approved