Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-14 00:00:00

в обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що вона перебувала з відповідачем в шлюбі, який згодом розірвано. За час шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який після припинення спільного проживання сторін проживає з позивачкою. Сторони спільно не проживають з грудня 2013 року. З 2014 року по час розгляду даної справи відповідач із вказаним сином не зустрічався, не спілкувався та не виявляв до нього жодного інтересу чи турботи, не цікавиться його вихованням, станом здоров'я та розвитком, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток цієї дитини. Зазначені факти свідчать про ухилення відповідача від виконання обов'язків по вихованню свого сина та є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. В судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала з вищезазначених підстав та дала згоду на заочний розгляд справи, а також просить у разі задоволення позову не присуджувати з відповідача на її користь судові витрати. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився та не звернувся із заявою про розгляд справи в його відсутності. Про час та місце розгляду справи він був щоразу повідомлений належним чином - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання за адресою: [ADDRESS], про що свідчать поштові конверти з відмітками про те, що відповідач за вказаною адресою не проживає (а.с.22, 33), та дані довідки Коломийського РВ УДМС в Івано-Франківській області від 06.08.2015 року, якою підтверджується реєстрація місця проживання відповідача за вказаною адресою (а.с.32). За таких обставин відповідно до правил ч.5 ст.74 ЦПК України вважається, що судові виклики вручені відповідачу належним чином. Тому згідно з положеннями ч.1 ст.224 ЦПК України суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачка не заперечує проти такого вирішення справи. Представник третьої особи Романюк О.М. вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з підстав, зазначених позивачкою. Крім того, службою у справах дітей Коломийської РДА надано висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав щодо його сина [PERSON], оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню цієї дитини. Прокурор вважає, що позов слід задовольнити, оскільки в судовому засіданні встановлено підстави для цього. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, думку прокурора, з'ясувавши обставини справи, підтверджені тими доказами, які досліджені в судовому засіданні, приходить до наступних висновків. Відповідно до положень частин 1-3 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України батько може бути позбавлений батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до положень п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення та позбавлення і поновлення батьківських прав" ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про його народження (а.с.5). Судом також встановлено, що сторони розірвали шлюб 10.07.2014 року, що стверджується рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області, яке набрало законної сили 21.07.2014 року. Згідно з цим рішенням неповнолітнього сина сторін [PERSON] залишено проживати з його матір'ю (а.с.6). Факт проживання вказаної дитини з позивачкою стверджується також даними довідки №726, виданої Турківською сільською радою Коломийського району 15.07.2015 року, згідно з якою до складу сім'ї позивачки входить вказана дитина (а.с.8). В матеріалах даної справи міститься висновок служби у справах дітей Коломийської районної державної адміністрації Івано-Франківської області, в якому вказано про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.49-51). На підставі досліджених в судовому засіданні доказів суд приходить до висновку, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по вихованню свого сина [PERSON], не цікавиться його духовним та фізичним розвитком, ні усно, ні письмово не спілкується з дитиною, не проявляє до неї щонайменшої батьківської турботи. Тому позовні вимоги суд вважає обґрунтованими. На підставі наведеного, ст.ст. 150, 164 СК України та,

Outcome: approved