Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-20 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач [PERSON] опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради звернувся до суду з позовом до відповідачки [PERSON] про позбавлення її батьківських прав відносно її малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач зазначив, що відповідачка [PERSON], хвора на туберкульоз легень, була направлена до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру; після проходження лікування зобов'язалася забрати свою дитину з КУ «Вознесенська ЦРЛ», однак 15.02.2016 року [PERSON] самовільно залишила відділення диспансеру, не пройшовши повний курс лікування. З питань повернення дитини [PERSON] жодного разу не зверталася до Служби у справах дітей, дитину в педіатричному відділенні не відвідувала, станом її здоров'я та долею не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. На підставі того, що мати ухиляється від виховання та утримання дитини, позивач просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини. В судовому засіданні представник [PERSON] опіки та піклування виконавчого комітету Вознесенської міської ради повністю підтримала позовні вимоги та просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причину невяки суду не повідомила. Представники Служби у справах дітей Вознесенської міської ради та Вознесенської райдержадміністрації в судовому засіданні повністю підтримали позовні вимоги, зазначивши, що позбавлення відповідачки батьківських прав буде відповідати інтересам малолітньої дитини. Суд вважає за необхідне ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вислухавши пояснення сторін, відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Відповідач [PERSON] є матір'ю малолітньої дитини: доньки [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження І-ФП №246443, видане 04 грудня 2015 року). Відомості про батька дітей записані за вказівкою матері згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.6). Відповідачка [PERSON], хвора на відкриту форму туберкульозу легень, після народження дитини, була направлена до Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру із зазначенням терміну лікування хвороби до 4-х місяців (довідка Миколаївського обласного протитуберкульозного диспансеру а.с.10). Дитину [PERSON], 18.10.2015 року було поміщено до педіатричного відділення КУ «Вознесенська ЦРЛ», що підтверджується актом закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я (а.с.7). Відповідно до заяви [PERSON] від 03.12.2015 року, вона зобов'язалася забрати свою дитину з КУ «Вознесенська ЦРЛ» після проходження курсу лікування в Миколаївському протитуберкульозному диспансері. Однак, 15.02.2016 року хвора [PERSON] самовільно залишила відділення Миколаївського протитуберкульозного диспансеру, не пройшовши курс повного лікування та являє собою загрозу для здоров'я оточуючих, оскільки хвора на відкриту форму туберкульозу; дитину в дитячому відділенні не відвідувала, станом здоров'я не цікавилася (подання КУ «Вознесенської ЦРЛ» а.с.15). Згідно до п.7 «Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності із захистом прав дитини», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №866 від 24.09.2008 року, було складено акт про покинуту дитину від 01.03.2016 року. Відповідно до п.п.22, 23, 24 вищевказаного Порядку, малолітня [PERSON] набула статус дитини, позбавленої батьківського піклування та була влаштована до сімейних форм виховання, що підтверджується рішенням виконавчого комітету Вознесенської міської ради №60 від 11.03.2016 року. Так, в судовому засіданні було з'ясовано, що відповідачка [PERSON] після залишення протитуберкульозного диспансеру свою малолітню дитину не відвідувала, станом її здоров'я та долею не цікавилася, матеріальної допомоги на харчування та засоби особистої гігієни для доньки не надавала; жодного разу не зверталася з приводу повернення їй дитини на виховання. Місце знаходження її на сьогоднішній день не відомо. Крім того, рішеннями Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 20.12.2004 року та 19.03.2009 року громадянка [PERSON] вже була позбавлена батьківських прав по відношенню своїх трьох малолітніх дітей (а.с.18-20). Відповідно до довідки виконавчого комітету Білоусівської сільради №746 від 22.01.2016 року, [PERSON] зареєстрована в [INFO], власне житло відсутнє, умов для проживання не має. В письмовому висновку виконавчого комітету Вознесенської міської ради Миколаївської області від 12.08.2016 року зазначається про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітньої дитини. Відповідно до вимог ст.ст.150,180 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток останньої, що є найважливішими обовязками матері та батька, а також повинні утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.12 Закону України „Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 р. передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.4 ст.155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обовязків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. В разі ухилення останніх від виконання обовязків по вихованню дитини, мати та батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав. Діючим сімейним законодавством передбачений вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав (ч.1 ст.164 СК України). Так, згідно ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавленні судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Враховуючи вищенаведене та оцінюючи зібрані докази у справі, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача без поважних причин від виконання своїх обовязків по вихованню та утриманню дітини знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та позбавлення відповідачки [PERSON] батьківських прав відносно її малолітньої дитини буде відповідати інтересам дітини. Будь - яких доказів протилежного суду не надано. Доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачці у виконанні нею своїх обов'язків по відношенню до дитини судом не добуто. Більш того, відповідачка байдуже ставиться до питання позбавлення її батьківських прав, про що свідчить її неявка в судове засідання без поважних причин. Згідно ст.12 Закону України „Про охорону дитинства від 26 квітня 2001 р., ч.2 ст.166 СК України, позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обовязку утримувати дітей. За даних обставин суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України та Закону України "Про судовий збір" з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved