Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

До суду надійшла заява [PERSON], в якій просив: 1. Встановити факт належності [PERSON] Свідоцтва про право на житло від 19 травня 1993 року, видане Управлінням житлово-комунального господарства виконкомом Одеської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження №2748 від 19.05.1993р. на частку квартири [ADDRESS], загальною площею 62,7 кв.м., про що записано та зареєстровано у реєстрову книгу за №9-248. 2. Встановити факт належності [PERSON] Державного Акту на право приватної власності на землю [NUMBER], виданого 30 грудня 1997 року на підставі рішення виконкому Одеської міської ради від 12.07.1997 року №347, площею 0,0579 га призначену для садівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS]; 3. Встановити факт належності [PERSON] Свідоцтва про право власності на садовий будинок [NUMBER] від 28.02.1997 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської Ради народних депутатів на підставі розпорядження Управління житлово-комунального господарства Одеського міськвиконкому №43 від 28.02.1997 року, розташований за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги обґрунтував тим, що 19 травня 1993 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON], Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло в порядку приватизації в рівних частках на квартиру [ADDRESS] Право власності на цю квартиру зареєстровано в рівних частках за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 15.07.1993 року. 28 лютого 1997 року заявник отримав Свідоцтво про право власності [NUMBER] на садовий будинок з надвірними спорудами, видане Виконкомом Одеської міської Ради народних депутатів, який розташований в [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту від 16.01.1997 року загальна площа садового будинку 76,7 кв.м. з надвірними спорудами літ. «Б» - сарай, сауна, вбиральня; літ. «В» - душ. Свідоцтво [NUMBER] видано на підставі розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому №43 від 28.02.1997р.. Право особистої власності на [PERSON] зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.03.1997 року. 30 грудня 1997 року заявник отримав Державний акт на право приватної власності на землю розташовану за адресою: [ADDRESS]. 17.08.2018 року за №2387/112-18 землевпорядна організація ТОВ «СПЕКТР НОВА» отримала лист від Відділу у м.Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про виявлені розбіжності в правовстановлюючому документі Державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] та паспорті заявника. Так у паспорті заявника ім'я по батькові вказано [PERSON]. У картці фізичної особи-платника податків також вказано ім'я по батькові [PERSON], а у вище перелічених правовстановлюючих документах ім'я по батькові вказано [PERSON], замість [PERSON]. Помилка при переведенні імені по батькові з російської мови на українську не дає заявнику можливості оформити кадастровий номер земельної ділянки, а також у подальшому розпоряджатися його майном. Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи заявника, суд вважає, що заяву слід задовольнити з наступних підстав. Процесуальні питання розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення регламентуються главою 6розділу IV ЦПК України. Статтею 293 ЦПК України, визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до вимог п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що 19 травня 1993 року [PERSON], [PERSON] та [PERSON], Управлінням житлово- комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів було видано Свідоцтво про право власності на житло в порядку приватизації в рівних частках на квартиру [ADDRESS] загальною площею 62,7 кв.м. Свідоцтво про право власності видано, згідно з розпорядженням УЖКГ Одеського міськвиконкому №2748 від 19.05.1993 року та зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №9-248. Право власності на вищевказану квартиру зареєстровано в рівних частках за [PERSON], [PERSON], [PERSON] Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації від 15.07.1993 року під р.№9, книга 4пр, стор.160, що підтверджується довідкою №9115-10/2032-Р від 02.10.2018р., яка видана Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради (а.с.9). 28 лютого 1997 року [PERSON] отримав Свідоцтво про право власності [NUMBER] на садовий будинок з надвірними спорудами, видане Виконкомом Одеської міської Ради народних депутатів, який розташований в [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту від 16.01.1997 року загальна площа садового будинку 76,7 кв.м. з надвірними спорудами літ. «Б» - сарай, сауна, вбиральня; літ. «В» - душ. Свідоцтво [NUMBER] видано на підставі розпорядження УЖКГ Одеського міськвиконкому №43 від 28.02.1997р.. Право особистої власності на [PERSON] зареєстровано Одеським міжміським бюро технічної інвентаризації 11.03.1997 року під №361 стор. 127, книга 8с. (а.с.5). Що підтверджується довідкою №9114-10/2031-Р від 02.10.2018р., яка видана Комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради. 30 грудня 1997 року заявник отримав Державний акт на право приватної власності на землю розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). 17.08.2018 року за №2387/112-18 землевпорядна організація ТОВ «СПЕКТР НОВА» отримала лист від Відділу у м.Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області про виявлені розбіжності в правовстановлюючому документі Державному акті на право приватної власності на землю [NUMBER] та паспорті заявника (а.с.18). Так у паспорті заявника [NUMBER], який було видано 23 липня 1997 року Ленінським РВ УМВС України в Одеській області ім'я по батькові вказано [PERSON]. У картці фізичної особи-платника податків також вказано ім'я по батькові [PERSON]. У вище перелічених правовстановлюючих документах моє ім'я по батькові вказано [PERSON], замість [PERSON]. Для з'ясування правильності написання імені заявника по батькові 14.09.2018р. [PERSON] звернувся до Українського бюро лінгвістичних експертів Національної академії наук України та 17.09.2018р. отримав експертний висновок №056/400-п щодо ідентичності записів у правовстановлюючих документах імені по батькові [PERSON] і [PERSON]. У експертному висновку вказано, що офіційно-документальним варіантом вихідного чоловічого особового імені є [PERSON], похідна чоловіча форма імен по-батькові [PERSON] Субнормативний запис імені по-батькові [PERSON] зумовлений графічним посередництвом відповідного російського запису [PERSON]. Таке орфографічне розподібнення записів цього імені в документах однієї особи як наслідок міжмовних перетворень є типовою девіацією в практиці документування в умовах українсько-російської міжмовної взаємодії (а.с.17). Помилка при переведенні імені по батькові з російської мови на українську не дає можливості оформити кадастровий номер земельної ділянки, а також у подальшому розпоряджатися заявнику майном. Згідно роз'яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 256 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами. У відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом. Згідно зі статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Outcome: approved