Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви позивач вказала, що 20.10.2012 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб, про що Виконавчим комітетом Паладь-Комарівецької сільської ради було зроблено відповідний актовий запис № 04 від 20.10.2012 року, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] . Від вказаного шлюбу у сторін народилася дитина [PERSON] , [INFO] . Позивач також зазначила, що причиною звернення до суду з позовом про розірвання шлюбу стали обставини, при яких відсутнє взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, у неї з відповідачем протилежні погляди на шлюб, сім`ю, виховання дітей, між ними втрачені всі фізичні та духовні зв`язки, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Доглядом та вихованням дитини повністю займається позивачка, спорів про участь у вихованні дитини та визначення місця проживання дитини немає. На підставі викладеного, позивач просилаь суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. У судове засідання позивачка та її представник не з`явилися, однак, подали заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними в справі матеріалами. Відповідач у\~судове засідання\~повторно не\~з`явився,\~про час\~і місце\~слухання справи,\~був повідомлений\~належним чином,шляхом\~надіслання судових\~повісток та\~розміщення оголошень\~на офіційному\~веб-порталі\~судової влади\~України,\~про причини\~своєї неявки\~суд не\~повідомив, відзив на позов не подав. Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечила, а тому відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України суд розглянув справу заочно. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у ній докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд прийшов до наступних висновків. Згідно свідоцтва\~прошлюб серії [NUMBER] , виданого 20.10.2012 року виконавчим комітетом Паладь-Комарівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, про що зроблено відповідний реєстраційний запис за № 04 від 20.10.2012 року. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові\~- [PERSON] , дружині - [PERSON] . У шлюбі у сторін народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії\~ [NUMBER] , виданим 01.09.2015 року Паладь-Комарівецькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області. Як вбачається з матеріалів справи, подружнє життя між сторонами не склалося через відсутність між ними взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства та виховання дитини, шлюбних стосунків сторони між собою не підтримують. Згідно зі ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин, і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя. За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно якої позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Підстав для надання сторонам строку для примирення суд не знайшов. Враховуючи наведене, з`ясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сім`я розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб слід розірвати. Що стосується позовної вимоги про бажання позивача залишити прізвище « [PERSON] », суд прийшов до наступних висновків. Згідно з ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, на підставі чого, враховуючи волевиявлення позивачки іменуватися прізвищем " [PERSON] " після розірвання шлюбу, суд прийшов до переконання, що така вимога підлягає задоволенню Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачений позивачкою судовий збір у сумі 840,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved