Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

В лютому 2020 р. позивач [PERSON] , через свого представника звернувся до Подільського районного суду м. Києва із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 160 000,00 грн.; штраф в розмірі 4 800,00 грн.; витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що 23 жовтня 2019 року між [PERSON] (далі - Позивач) та [PERSON] було укладено договір позики (надалі - Договір позики). Відповідно до п.1 Договору позики, Позивач передав у власність Відповідача, а Відповідач прийняв у власність від Позивача грошові кошти в сумі 160 000,00 (сто шістдесят тисяч гривень 00 копійок), та Відповідач зобов`язався повернути Позивачу таку ж суму грошових коштів, а саме 160 000.00 (сто шістдесят тисяч гривень 00 копійок) не пізніше 30.01.2020 року. Однак відповідач борг не повернув, що зумовило звернення позивача до суду. Ухвалою суду від 13.04.2020 р., провадження у справі відкрито та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, наведених у позові, додавши, що 3% штрафу від суми позики становить 4 800,00 грн., а основний борг 160 000 грн. Проти винесення заочного рішення не заперечував. Відповідач, будучи повідомленим про день, час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, не подав відзив (заперечення) на позовну заяву. В зв`язку з чим, на підставі ст.ст.223 ч.4, 280-281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, з ухваленням заочного рішення. Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, яким надана оцінка в їх сукупності, дійшов таких висновків. Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Згідно із ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти в такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, в такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк га в порядку, що встановлені договором. З матеріалів справи вбачається, що 23 жовтня 2019 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чмируком О.В., за реєстровим номером 3435. Відповідно до п.1 Договору позики, Позивач передав у власність Відповідача, а Відповідач прийняв у власність від Позивача грошові кошти в сумі 160 000,00 (сто шістдесят тисяч гривень 00 копійок), та Відповідач зобов`язався повернути Позивачу таку ж суму грошових коштів, а саме 160 000,00 (сто шістдесят тисяч гривень 00 копійок) не пізніше 30.01.2020 року. Відповідно до п.2 вищевказаного договору - сума позики отримана позичальником від Позикодавця до моменту підписання даного договору в повному обсязі. На підтвердження укладення договору позики позивачем наданий суду оригінал договору позики від 23.10.2019 р., який міститься в матеріалах справи. У суду відсутні підстави ставити під сумнів оригінал боргового документу. Відповідно до ст. 1047 ч.2 ЦК України на підтвердження укладання договору позивачем наданий оригінал боргового документу. На підтвердження погашення боргу відповідачем не надано доказів. У судовому засіданні встановлено, що відповідач у встановлений договором позики строк (до 30 січня 2020 року) не повернув грошові кошти. Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов`язання повинно виконуватися належним чином, згідно з умовами договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - згідно звичаїв ділового обороту або інших вимог, які завжди висуваються. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій борг, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом або не слідує із суті зобов`язання або звичаїв ділового обороту. Статтею 530 ЦК України встановлено, що, якщо в зобов`язанні встановлений строк (дата) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (дату). Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до п. 8 Договору позики у разі прострочення виконання зобов`язання Відповідачем за даним договором. Відповідач зобов`язаний сплатити Позивачу суму боргу, та сплатити штраф в розмірі 3% від суми позики, що залишилась не виплаченою. Відповідно до ч.2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання Суд погоджується з розрахунком штрафу сторони позивача, який становить 4 800 грн. Враховуючи те, що відповідач не надав доказів на спростування доводів та доказів позивача, позивачем наданий суду оригінал боргового документу відповідача - договір позики від 23.10.2019 р., то, таким чином, в судовому засіданні достовірно встановлено, що заборгованість відповідача перед позивачем на час розгляду справи складає у розмірі 164 800 грн., з яких: 160 000,00грн. - сума основного боргу, 4 800 грн. -3% штрафу. Щодо вимог позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, які згідно розрахунку наведеного представником позивача у даній цивільній справі, складають 5000 грн. суд зазначає наступне. Частиною 1 статті 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Ст. 137 ЦПК України регламентує витрати на професійну правничу допомогу. З аналізу статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката має стягуватись лише на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості. Так, судом встановлено, що інтереси позивача на підставі договору про надання правових послуг від 31.01.2020 року у суді представляє фізична особа - підприємець Лазорко Р.Й. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛГ № 000214, видане 01.03.2019 року на підставі рішення Ради адвокатів Луганської області від 01.03.2019 року № 01/03-9), а також на підставі Ордеру на надання правової допомоги серії ЛГ № 020574 від 11.02.2020 року. Детальний опис робіт містить ціну робіт (послуг) виконаних (наданих) клієнту (а.с. 8). Відповідно до ч.ч. 1-3ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат; 3) для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до квитанції № 0.0.1606086480 1 від 05.02.2020 року [PERSON] оплачено витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн. (а.с. 9). Таким чином, суд вважає доведеним та правомірним відшкодування відповідачем на користь позивача суми витрат, понесених позивачем на правничу допомогу, у розмірі 5 000,00 грн. Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позов є обґрунтованим, його вимоги засновані на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду, в зв`язку з чим підлягає задоволенню у повному обсязі. У відповідності до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при поданні позову до суду сплачено судовий збір у сумі 1648,00 грн., що підтверджено квитанцією, яка міститься у матеріалах справи, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі вищевикладеного, ст.ст.11, 526, 527, 530, 625, 1046, 1047, 1048, ЦК України,

Outcome: approved