Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

В червні 2015 року [PERSON] звернулася до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення з нього пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач не сплатив стягнуті з нього в червні 2014 року аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 700 грн щомісячно в серпні 2014 року, листопаді 2014 року, лютому квітні 2015 року та не повністю сплатив в грудні 2014 року, тому просила стягнути з нього пеню за прострочення сплати аліментів в загальній сумі 1081 грн. В ході розгляду справи позивач зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути пеню за невчасну сплату аліментів в сумі 668 грн, за серпень, листопад, недоплату в грудні 2014 року та за квітень 2015 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала, просила їх задоволити, зазначивши, що відповідач умисно не сплатив аліменти в зазначені в позові місяці, дитина в 2013 році перенесла операцію по видаленню нейробластоми, потребує реабілітації, тому, з метою дотримання відповідачем своїх зобовязань по сплаті аліментів, просила стягнути з нього пеню. При цьому зазначила, що відповідач неофіційно працює, тому не позбавлений доходу та здатен вчасно виконувати аліментні зобовязання. Відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечив, посилаючись на те, що він не ухилявся від сплати аліментів. В попередньому судовому засіданні пояснив, що в серпні 2014 року аліменти сплатив, однак загубив квитанцію, під час судового розгляду змінив покази та зазначив, що просив іншу особу заплатити, та не проконтролював сплату. Щодо інших дат вказав, що, оскільки являвся безробітним та перебував на обліку в центрі зайнятості, соціальні виплати по безробіттю приходити на його карту [PERSON]. З огляду на початок ліквідаційної процедури, він зміг отримати гроші лише в кінці червня 2015 року, відразу розрахувався з заборгованість по аліментам. При цьому просив взяти до уваги той факт, що після прострочення сплати аліментів він по мірі можливостей сплачував суми, більші за розмір стягнутих з нього аліментів, щоб покрити виниклу заборгованість. Заперечив посилання позивача щодо роботи в туристичній фірмі, пояснивши,що фірма належить його батьку, він іноді допомагає, однак не працює там та доходу не має. Суд, сприяючи всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України, роз'яснивши особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, в тому числі право заявляти клопотання про виклик свідків, витребування документів, зокрема даних про банківські перекази за серпень 2014 року, попередивши сторони про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази, встановив наступні обставини. З червня 2011 року по квітень 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 10 квітня 2014 року, було розірвано (а.с.5). Від шлюбу у сторін є дитина [PERSON], [INFO] (а.с. 4). На підставі рішення Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 13 червня 2014 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] у розмірі 700 грн. щомісячно, починаючи з 04 червня 2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 6). Вказане рішення суду звернуто до примусового виконання. З розрахунку заборгованості про виплаті аліментів [PERSON], станом на 19 червня 2015 року, проти якого сторони не заперечували, та вірність якого визнав відповідач в судовому засіданні вбачається, що заборгованість [PERSON] становила 1\~422 грн. (а. с. 19, 25). Розрахунок від 02 червня 2015 року судом до уваги не береться, оскільки є помилковим, що не заперечувалось сторонами в засіданні. Відповідач повідомлявся відділом ДВС Хмільницького МРУЮ про наявність заборгованості листами від 02 червня 2015 року (а. с. 7), 18 червня 2015 року (а. с. 18, 24). При цьому аліменти відповідачем не сплачувались в серпні та листопаді 2014 року, та в квітні 2015 року, а в грудні 2014 року було недоплачено 100 грн. Одночасно в вересні-жовтні 2014 року відповідачем було перераховано по 900 грн., в січні 2015 800 грн., лютому, травні та червні 2015 року 1002 грн, 1008 грн та 1000 грн відповідно. Обставини щодо дат та розмірів сплачених аліментів підтверджуються також чеками (а. с. 35, 36, 37, 38) та виписками з картки [PERSON] І.(а. с. 39-40, 53-55). Згідно довідки Хмільницького міськрайонного центру зайнятості від 30 червня 2015 року № 04-18/1663, [PERSON] з 18 березня 2014 року по 08 травня 2015 року перебував на обліку як безробітний (а. с.34). З відомостей фонду Державного реєстру ДФС України, від 08 липня 2015 року вбачається, що [PERSON] в період з 01 січня 2014 року по 31 березня 2015 року було нараховано соціальні виплати в загальній сумі 28\~512 грн.27 коп., заробітна плата за роботу на виборчій комісії 894 грн. 35 коп. та додаткове благо в сумі 34.82. При цьому вказані кошти нараховувались на рахунок в АТ «Дельта Банк» (а. с.51). З заяв на виплату переказу від 23 червня 2015 року, вбачається, що [PERSON] було перераховано Фондом гарантування вкладів 996 грн. 53 коп. та 14\~354 грн. 72 коп. (а. с.56, 57). Згідно довідки Відділу ДВС Хмільницького МРУЮ від 29 липня 2015 року № 03-5231, станом на дату надання довідки заборгованість по аліментам у [PERSON] відсутня (а. с. 58). Згідно виписки із медичної карти амбулаторного хворого [PERSON], з 22 серпня 2013 року по 24 квітня 2014 року він перебував на лікуванні з діагнозом нейробластома зліва ст. ІІ, стан після комплексного лікування кл. гр. ІІІ (а. с. 26-27). Суд не приймає як докази отримання відповідачем доходів від роботи в туристичній фірмі роздруківки з оголошеннями з мережі Інтернет (а. с. 28-33), з огляду на те, що вони не доводять отримання відповідачем доходу, крім того перевірити дані щодо особи, яка розмістила вказані оголошення та зазначила в них імя, прізвище та телефон відповідача неможливо. Оцінивши надані докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, виходячи з такого. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно роз'яснення, що містяться в п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи, на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З огляду на те, що підставою стягнення неустойки є винна поведінка платника аліментів, при цьому форма вини значення не має, відповідачем доведено, що заборгованість за листопад, грудень 2014 року та квітень 2015 року виникла з незалежних від нього причин через неможливість отримати кошти в звязку з ліквідацією банку, на рахунок в якому вони перераховувались. При цьому суд бере до уваги, що відповідач намагався погасити заборгованість, що виникла, перераховуючи більші суми в наступні місяці. Разом з тим, оскільки відповідач не пояснював заборгованість за серпень 2014 року неможливістю отримати кошти в банку, а наполягав на тому, що такі кошти було перераховано, що спростовується дослідженими матеріалами справи, суд вбачає вину [PERSON] у формі необережності в несплаті аліментів за серпень 2014 року, та приходить до висновку, що заборгованість за вказаний місяць утворилась без поважних причин. Сімейним законодавством України передбачено призначення і виплату аліментів проводити щомісячно, тому за правилами ст.196 СК України нарахування пені проводиться не на всю суму заборгованості, а лише на суму несплачених аліментів за той місяць, в якому стягнення аліментів не відбулося. Оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму (правова позиція згідно з постановою Верховного Суду України № 6-81цс13 від 11 вересня 2013 року). Таким чином, за серпень 2014 року сума неустойки становить 217 грн, із розрахунку 1% від несплачених аліментів в розмірі 700 грн за 31 день прострочення, що становить 7грн*31=217 грн. Клопотань щодо зменшення розміру неустойку суду не надходило. Судові витрати підлягають стягненню в порядку ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved