Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

В лютому 2018 р. Орган опіки та піклування Кам'янсько-Дніпровської районної державної адміністраціїзвернувся до суду з позовом, в якому вказує, що відповідачі є батьками [PERSON], [INFO]. З 07.12.2016р. по теперішній час [PERSON] перебуває на повному державному забезпеченні у Запорізькому обласному спеціалізованому будинку дитини «Сонечко». Неодноразово Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» порушував питання щодо захисту прав малолітньої дитини. 26.01.2018 р. надійшов лист Запорізького обласного спеціалізованого будинку дитини «Сонечко», в якому зазначено, що за час перебування малолітньої [PERSON] в будинку дитини з 07.12.2016 р. по теперішній час мати, [PERSON], дзвонила 11.01.2017р., 01.02.2017р., 10.05.2017р., 22.05.2017р., 10.09.2017р. та одного разу відвідала свою доньку 10.10.2017р. Батько, [PERSON], свою доньку не відвідав жодного разу та не дзвонив. З 10.10.2017 р. дитину ніхто з батьків, родичів не відвідував, станом здоров'я, умовами виховання не цікавився. За період перебування [PERSON] в будинку дитини фахівцем із соціальної роботи неодноразово проводилися бесіди з батьками дитини щодо необхідності відвідати свою дитину. Невідвідування доньки в державному закладі мати пояснює відсутністю коштів, батько взагалі не вважає себе батьком [PERSON], тому не має наміру відвідувати і забирати дитину в свою родину. Просив позбавити батьківських прав [PERSON], [PERSON] у відношенні [PERSON], [INFO], передати дитину органу опіки та піклування для подальшого влаштування. 13.03.2018 р. ухвалою суду провадження по справі відкрито та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 10.04.2018 р. закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON]судове засідання повторно не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та в належній формі, документів на підтвердження поважності причин неявки суду не надано, від них не надійшло повідомлення про розгляд справи у їх відсутність, відзиву на позов не подано, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів. Представники третіх осіб без самостійних вимог: КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко», КУ «Кам'янсько-Дніпровський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді» надали суду заяви заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини, на які посилався позивач, як на підставу вимог, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON] є батьками малолітньої дитини [PERSON], яка народилась [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 19.10.2016 р. (а.с. 20). З інформації КУ «Кам'янсько-Дніпровський міський центр соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді» від 09.02.2018 № 01-06/43 вбачається, що за час роботи з родиною матері надавався комплекс соціальних послуг з метою підвищення батьківського потенціалу та формування навичок відповідального батьківства, сприяння до створення належних умов проживання для того, щоб забрати [PERSON] з державного закладу, але [PERSON] не завжди прислухалась до порад та рекомендацій фахівця центру та часто уникала зустрічі. 07.02.2018 фахівцем центру відвідано родину [PERSON] за місцем проживання, вкотре проводилась бесіда щодо важливості відвідування дитини в державному закладі (а.с. 11). КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» Запорізької обласної ради повідомив 18.01.2018 р. службу у справах дітей про міру участі батьків у вихованні та утриманні [PERSON]: з 10.10.2017 р. дитину ніхто з батьків, родичів не відвідує, станом здоров'я, умовами виховання не цікавляться, з питанням щодо повернення дитини в сім'ю ніхто з батьків до адміністрації будинку не звертався (а.с. 12 зв.). 05.10.2017 р. службою у справах дітей Кам'янсько-Дніпровської РДА з матір'ю [PERSON] проводилась бесіда щодо необхідності відвідування своєї дитини у державному закладі, створення належних умов проживання та розвитку дитини (а.с. 14). Того ж дня, складено акт обстеження умов проживання родини, згідно якого [PERSON] не створені належні умови для проживання та розвитку дитини (а.с. 13). Розпорядженням голови Кам'янсько-Дніпровської РДА Запорізької області від 01.11.2016 р. № 343 малолітню [PERSON] влаштовано до КУ «Запорізький обласний спеціалізований будинок дитини «Сонечко» (а.с. 23). Згідно громадських характеристик від 19.02.2018 р. [PERSON], [PERSON] характеризуються посередньо, бували випадки зловживання спиртними напоями (а.с. 8, 9). Постановами Кам'янсько-Дніпровського районного суду Запорізької області від 16.02.2018 р. [PERSON], [PERSON] притягувались до адміністративної відповідальності за ухилення від виконання своїх батьківських обов'язків щодо малолітньої дитини [PERSON] Кам'янсько-Дніпровською районною державною адміністрацією Запорізької області 23.02.2018 р. складено висновок органу опіки та піклування № 01-01-23/0157 про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], [PERSON] у відношенні доньки [PERSON], [INFO] (а.с. 5-6). Таким чином, встановлені обставини ухилення відповідачів від виконання батьківських обов'язків та досліджені докази в сукупності свідчать про їх винну поведінку до виконання батьківських обов'язків щодо неповнолітньої дитини. Згідно з ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 1 ст. 152 СК право дитини на належне батьківське виховання, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом. Частиною 4 ст. 155 СК передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2011 року, батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У статті 11 зазначеного Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. З урахуванням встановлених судом обставин справи, суд дійшов висновку, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], забезпеченню її всебічного розвитку. Зокрема, про це свідчать ті обставини, що тривалий час вони не відвідують дитину і взагалі не цікавляться її станом здоров'я, не надають матеріальної допомоги на її утримання, не бажають спілкуватися та підтримувати родинні стосунки, що свідчить про абсолютну байдужість відповідачів до долі малолітньої дитини. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1989 і ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 6 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. За змістом принципів 2, 4, 6, 7 Декларації прав дитини від 20.11.1959 дитині законом та іншими засобами має бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, що дадуть їй змогу розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та соціально, здоровим і нормальним шляхом. Дитина повинна мати право на належні харчування, житло, відпочинок і медичне обслуговування. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі - в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості; малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за її освіту і навчання; насамперед таку відповідальність несуть її батьки. Суспільство та органи публічної влади повинні докладати зусиль для сприяння реалізації зазначеного права. Відповідно до ч.7, 8 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до принципу ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради України № 789-ХII(789-12) від 27.02.1991 року та яка набула чинності 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 9 Конвенції передбачено, що забезпечується те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з п.п. 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON], [PERSON] свідомо ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки жодним чином не піклуються про фізичний і духовний розвиток малолітньої доньки, не спілкуються з нею та не виявляють будь-якого інтересу до її внутрішнього світу, не дбають про стан її здоров'я та навіть не цікавляться ним, суд вважає за необхідне позбавити відповідачів батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, оскільки рішення по справі ухвалено на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, то судовий збір по справі підлягає стягненню з відповідачів. На підставі ст.ст. 7, 150, 152, 155, 164 СК України,

Outcome: approved