Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до Одеської міської ради про встановлення факту проживання з [PERSON], який помер [INFO] однією сім'єю без укладення шлюбу з 1992 року по день його смерті, визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права власності на 1/2 частини вказаної квартири. В обгрунтування позовних вимог [PERSON] вказувала на те, що [INFO] помер [PERSON] і після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивач звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори з приводу оформлення спадкового майна, однак отримала відмову у видачі свідоцтва у зв'язку з тим, що вона не надала підтвердження, що була дружиною спадкодавця. Звертаючись до суду з вимогою про встановлення факту проживання з [PERSON] [PERSON] зазначила, що з 1992 року по день смерті [PERSON] вони проживали спільно, з 2003 року були зареєстровані в одній квартирі, вели спільне господарство, турбувалися один про одного, мали спільний бюджет, були сім'єю, відвідували друзів, приймали гостей, сумісно планували подальше життя, займалися вихованням дітей її доньки, разом здійснювали усі покупки. У значні та важливі події життя завжди були поруч, підтримуючи один одного. Більше того, донька позивача [PERSON] з сім'єю також деякий час проживала з ними в одній квартирі, сприймаючи [PERSON] як члена своєї сім'ї . Після смерті [PERSON] всі заходи з його поховання були проведені позивачем за її рахунок. Вона є спадкоємцем четвертої черги. Вказана вище квартира хоч і значиться за [PERSON], однак була придбана у період перебування позивача та [PERSON] в фактичних шлюбних відносинах, квартира є їхньою спільною сумісною власністю, як набута в період шлюбу, частки є рівними. В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали позовні вимоги та викладенні в ньому обставини. Представник відповідача в засідання не з'явився, про причини неявки не повідомляв. Направив клопотання про витребування доказів, яке було вирішено судом з урахуванням отриманих відповідей на раніше прийняту ухвалу. Заслухавши позивача та його представника, а також свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON]. За його життя він був власником трикімнатної квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі- продажу від 26.01.2000 року. Починаючи з 1992 року позивач [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом як чоловік та дружина в двокімнатній квартирі, належній позивачу. Згодом вони її продали та купили трикімнатну квартиру [ADDRESS] Згідно з довідкою №839 від 31.03.2015 року в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON]- відповідальний, 15.06.2001 року, [PERSON] - дружина та її донька- [PERSON] з 06.08.2003 року, онуки [PERSON] та [PERSON] з 02.02.2011 року. Із договорів -замовлення видно, що похованням [PERSON] займалася [PERSON]. Встановлені судом обставини щодо проживання позивача з [PERSON] як чоловіка та дружини з 1992 року знайшли своє підтвердження показаннями свідків [PERSON] та [PERSON]. Так, в свої показаннях свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] є другом та однокласником її чоловіка [PERSON]. Вперше прийшли до них в гості в 1991 році, коли [PERSON] та [PERSON], а також донька позивача [PERSON], жили в двокімнатній квартирі, належній [PERSON], в будинку на тій же вулиці Ген Бочарова. Зустрічалися дуже часто, і на свята і на Днях народження, [PERSON] була дуже гостинною господаркою. [PERSON] звернувся до них з проханням дати у борг гроші, оскільки їм запропонували по низькій ціні трикімнатну квартиру, але через відсутність коштів не змогли йому допомогти, вони продали квартиру [PERSON] . В наступному з 2002 року свідок зі своїм чоловіком приходили до сім'ї [PERSON] вже в трикімнатну квартиру, в якій також деякий час проживала і донька [PERSON] [PERSON] разом зі своєю сім'єю, у них були дуже добрі стосунки. Вони дуже тісно спілкувалися, а в 2004 році, коли свідку необхідно було робити складну операцію, нею було вирішено похреститися і її хрещеним батьком був саме [PERSON]. До часу смерті [PERSON] свідок навіть не знала, що [PERSON] мала інше прізвище та шлюбні відносини не були оформлені, тоді як вона завжди вважала їх чоловіком та дружиною. Свідок [PERSON] є подругою позивача та зазначала, що з позивачем знайома з 1981 року, разом працювали, [PERSON] - економістом, а вона - майстром в плавильному цеху. Приблизно в 1984 -1985 році [PERSON] познайомилася з [PERSON], який на той час працював майстром, потім [PERSON] та [PERSON] на початку 90-х років стали проживати як чоловік та дружина разом в двокімнатній квартирі, розташованій на 4 поверсі в будинку на вул.Генерала Бочарова. Згодом квартиру [PERSON] продала, купили трикімнатну квартиру разом з [PERSON], в якій також проживали разом з донькою [PERSON] та онуками, свідок також приходила в гості до них, вони продовжували спілкуватися. З 02.07.1978 року позивач знаходилася у шлюбі з [PERSON], який 27.09.1989 року рішенням Суворовського районного суду в м.Одесі було розірвано. Крім того, суд звертає увагу на те, що факт спільного проживання [PERSON] та [PERSON] підтверджується і представленими фотографіями, які виготовлені в різний період часу та при різних обставинах, та на яких зображені позивач та [PERSON]. Частиною 2 статті 256 ЦПК визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення. Згідно з вимогами ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - відеозаписів , висновків експертів . Дослідивши усі надані докази в сукупності, суд пришов до висновку, що факт спільного проживання однією сім'єю з 1992 року по день смерті [PERSON] знайшов своє підтвердження належними доказами. Згідно з матеріалами спадкової справи №936/2016 року, яка була направлена до суду 22.02.2017 року Третьою одеською державною нотаріальною конторою, вих. №872/02-14, 04.10.2016 року з заявою про прийняття спадщини після [PERSON] звернулася [PERSON] Відповідно до довідки дільниці №5 КП «ЖКС «Північний» в квартирі [ADDRESS] були зареєстровані станом на 04.10.2016 року [PERSON] та [PERSON] . Державний нотаріус [PERSON] своєю постановою відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що вона не надала документів, що вона є дружиною [PERSON] . Відповідно до ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Приймаючи до уваги встановлені судом факти, позивач є спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON]. Як було судом зясовано квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі- продажу від 26.01.2000 року, та право власності зареєстровано 18.02.2000 року.Таким чином, майнові правовідносини регулюються законодавством, яке діяло на час їх виникнення. Відповідно до статей 128, частини третьої статті 240 ЦК УРСР 1963 року, який був чинним до 1 січня 2004 року, визначалось, що право власності в набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно із частиною першою Прикінцеві положення Сімейного кодексу України цей Кодекс набрав чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Відповідно до статей 16, 17 Закону України "Про власність", статті 22 КпШС України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). Згідно з вимогами ч.1 ст.28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, приймаючи до уваги те, що факт спільного проживання однією сім'єю знайшов своє підтвердження, квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], тому виходячи із наявних в справі доказів, суд прийшов до висновку, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на 1/2 частину квартири.

Outcome: approved