Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом про визнання права власності на нерухому майно в порядку набувальної давності до Української сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позову вказала, що Садиба № 28 по вулиці Дніпровська в селі Новохорошівське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області належала радгоспу «Дніпропетровський», який в свою чергу в послідуючому було реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив «Дніпропетровський», який на цей час ліквідовано. Правовстановлюючі документи на таку садибу власником належним чином не було оформлено. Доказом належності вище наведеного домоволодіння саме радгоспу служать довідки та акт обстеження матеріально-побутових умов органу місцевого самоврядування на території якого розміщено таку садибу, а також технічний паспорт домоволодіння. Позивачка [PERSON], [INFO], починаючи з 2004 року вселилась до житлового будинку за адресою: вул. Дніпровська, буд. 28 с. Українське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, та в подальшому постійно, безперервно використовую його, господарчі споруди та земельну ділянку при ньому, на власний розсуд, при цьому користуючись, розпоряджаючись та володіючи таким нерухомим майном одноосібно. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 19.10.2015 року складеного депутатом органу місцевого самоврядування підтверджується той факт, що вона з 2004 року добросовісно заволоділа садибою № 28 по вулиці Дніпровська в селі Новохорошівське Петропавлівського району Дніпропетровської області, яка належала па праві колективної власності сільськогосподарському виробничому кооперативу «Дніпропетровський», та розпочала у ньому відкрито проживати, користуватись, володіти та розпоряджатись такою садибою. Претензій щодо її права на вказаний будинок ніхто не пред'являв. Оформити право власності на вказаний будинок без судового рішення неможливо і тому позивачка змушена звернутися до суду за захистом її права з даним позовом. На підставі ст.ст. 392,344 ЦК України позивачка прохає задовольнити її позов. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, пояснила, що з 2004 року вона безперервно, відкрито проживає та володіє житловим будинком № 28 по вулиці Дніпровська в селі Новохорошівське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Обробляє земельні ділянки передані їй відповідачем для обслуговування вказаного будинку. Ніяких претензій щодо проживання в даному будинку їй пред'явлено не було. Будинок належав радгоспу «Дніпропетровський», який в свою чергу в послідуючому було реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив «Дніпропетровський», який на цей час ліквідовано. Правовстановлюючі документи на таку садибу власником належним чином не було оформлено. Доказом належності вище наведеного домоволодіння саме радгоспу служать довідки та акт обстеження матеріально-побутових умов органу місцевого самоврядування на території якого розміщено таку садибу, а також технічний паспорт домоволодіння. Відповідач в судове засідання надав письмову заяву в якій позов визнав та прохає справу слухати в їх відсутність. Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, знаходить позов обґрунтованим і підлягаючим задоволенню на підставі ст.ст. 344,346 ЦК України, п. 8 Перехідних положень ЦК України. За вимогами останніх, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності припиняється у разі смерті власника. Правила ст.344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Як убачається з матеріалів справи, позивачка з 2004 року безперервно, відкрито проживає та володіє житловим будинком № 28 по вулиці Дніпровська в селі Новохорошівське, Петропавлівського району, Дніпропетровської області. Обробляє земельні ділянки площе. 0,09 га та 0,23 га, передані їй відповідачем для обслуговування вказаного будинку, що підтверджується актом обстеження депутата сільської ради [PERSON] від 19.02.2016 року № 218/8 та довідкою відповідача від 23.02.2016 року № 227/8. Вказаний житловий будинок, згідно технічного паспорту належав с /з "Дніпропетровський" який в свою чергу в послідуючому було реорганізовано в сільськогосподарський виробничий кооператив «Дніпропетровський», який на цей час ліквідовано. За викладених обставин суд виходить з того, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини справи на які вона посилається, як на підставу своїх вимог. Позивач у суді достовірно довів факт набуття ним права власності за набувальною давністю, оскільки він добросовісно і відкрито користується нерухомим майном на протязі більше 10 років. Інших осіб, які б заявляли вимоги щодо повернення вказаного нерухомого майна не має, отже визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі і є підстави для визнання права власності за набувальною давністю на вказаний житловий будинок та господарські споруди за позивачкою. При зверненні до суду позивачкою був сплачений судовий збір в сумі 551,20 гривень, постільки позов суд задовольняє, то в порядку ст. 88 ЦПК України, вказані витрати необхідно стягнути з відповідача, але враховуючи, що відповідачем є сільська рада, а позивачка не наполягає на поверненні їй судового збору, суд вважає за можливе вказані витрати віднести за рахунок позивачки. На підставі викладеного,

Outcome: approved