Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до ЗАТ «АТЕК», в якій просила стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду завдано здоров'ю в результаті ДТП в розмірі 56724 грн. 00 коп., та судові витрати на правову допомогу в розмірі 2000 грн. 00 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 25.11.1994 року [PERSON], керуючи автомобілем Урал-4320, власником якого був ЗАТ «АТЕК», порушив ПДР, внаслідок чого [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження, стала інвалідом ІІ групи, по теперішній час постійно хворіє, а тому потребує лікування. Відповідач відмовляється в добровільному порядку відшкодувати витрати позивача на лікування. А тому [PERSON] просила стягнути з відповідача на її користь витрати на лікування та санаторно-курортне оздоровлення, за період з січня 2012 року по березень 2014 року, із врахуванням індексу інфляції та 3% річних, в розмірі 56724 грн. 00 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Просила позов задовольнити не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Представник відповідача ЗАТ «АТЕК» в судове засідання не з'явився. Про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений відповідно до ст.74 ЦПК України. Про причини неявки суд не повідомив. Не подав письмових заперечень на позов. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін, на підставі наявних у справі доказів та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, вислухавши думку позивача, дослідивши докази, які містяться в матеріалах справи, встановив наступне. Відповідно до висновку авто технічної експертизи №8047/9252 від 27.07.2000 року Дії водія УРАЛ 4320 [PERSON] не відповідали вимогамп.п.10.1, 13.3 ПДР України і знаходились у причинному зв'язку з виникненням ДТП. Внаслідок ДТП [PERSON] отримала тяжкі тілесні ушкодження. Цей факт підтверджено висновком експерта №131 від 10.10.1995 року. 10.07.1995 року по даному факту ДТП, було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.215 КК України в редакції 1960 року). 31.03.2005 року провадження по вищевказаній справі закрито. Згідно свідоцтва про реєстрацію технічного засобу власником автомобіля УРАЛ4320 є ЗАТ "АТЕК", з яким водій [PERSON] перебував у трудових відносинах. Наведені факти підтверджені ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 23.01.2008 року. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи. [PERSON] присвоєно 2 групу інвалідності. Цей факт підтверджено випискою з акту МСЄК про результати встановлення ступеню втрати професійної працездатності в відсотках. Серія 7-6613л №0154311. В наслідок отриманих травм [PERSON] рекомендовано лікування в таборах фізкультурно-спортивної реабілітації інвалідів та рекомендоване санаторно курортне оздоровлення. Цей факт підтверджено додатком до направлення на МСЕК. [PERSON] проходила стаціонарне лікуавння внаслідок травм, отриманих в ДТП в період з 22.12.2011 року по 05.01.2012 року, з 26.09.2012 року по 03.10.2012 року, з 02.10.2012 року по 12.10.2012 року, з 08.02.2012 року по 23.02.2012 року, з 18.02.2014 року по 04.03.2014 року. Цей факт підтверджено випискою №8029/709, випискою з медичної карти №6179/465, випискою №272 від 23.02.2012 року, випискою із медичної картки від 05.03.2014 року. Також [PERSON] за призначенням лікаря отримувала курс масажа та пройшла санаторно курортне лікування в клініці Ізраїля. Під час лікування та санаторно-курортного оздоровлення [PERSON] понесла матеріальні витрати, які з врахуванням інфляції та 3% річних складають 56724 грн. Цей факт підтверджено поданими позивачем квитанціями. При вирішенні спору суд керувався наступними вимогами закону. Згідно ст.441 ЦК України (в редакції 1963 року), передбачено, що організація повинна відшкодувати шкоду, заподіяну з вини її працівника під час виконання ним своїх трудових обов'язків. Статтею 455 ЦК України, передбачено, що (в редакції 1963 року) передбачено, що в разі заподіяння каліцтва або іншого ушкодження здоров'я організація чи громадянин, відповідальні за шкоду, зобов'язані відшкодувати потерпілому заробіток, втрачений ним внаслідок втрати або зменшення працездатності. А також відшкодувати витрати, викликані ушкодженням здоров'я. Відповідно до ст. 450 ЦК України (в редакції 1963 року) та абз. 2 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 року №6 « Про практику розгляду судами цивільних справ за позами про відшкодування шкоди» громадяни діяльність яких пов'язана з підвищеною небезпекою для оточення, зобов'язані відшкодувати шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, якщо не доведуть, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Доводи позивача, викладені в позовній заяві не спростовані відповідачем. Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. З огляду на наведене позовні вимоги [PERSON] підлягають повному задоволенню. На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір, відповідно до розміру задоволених позовних вимог. Суд не вбачає підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, оскільки такі витрати не підтверджені належними та допустимими доказами.

Outcome: approved