Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду з позовною заявою до Адамівської сільської ради, Білгород-Дністровської районної державної адміністрації та уточнивши позовні вимоги просить суд: - визнати сертифікат за № 104 від 27.05.1996 року, серії ОД № 023685 та сертифікату за № 535 від 27.05.1996 року серії ОД № 023965, - втраченими; - визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на: земельну частку (пай), площею 7,01 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до сертифікату № 535 серії ОД № 023965, зареєстрований на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 260/96 від 27.05.1996 року; земельну частку (пай), площею 7,01 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі, яка знаходиться на території Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, відповідно до сертифікату № 104 серії ОД № 023685, зареєстрований на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 260/96 від 27.05.1996 року. При цьому, [PERSON] обґрунтовує позовну заяву тим, що земельні паї, які вона бажає успадкувати, надавались за життя її батькам - [PERSON] та [PERSON], відповідними сертифікатами. На момент смерті батьків позивачка проживала з ними, була неповнолітньою, тому виховувалась в КЗ «Котовська загальноосвітня школа інтернат І-ІІ ст.. для дітей-сиріт і дітей позбавлених батьківського піклування». В подальшому, сертифікати батьків були втрачені, тому державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтв про прийняття спадщини. Факт отримання спадкодавцями земельних паїв відповідно до сертифікатів, підтверджується відомостями держгеокадастру Білгород-Дністровського району. Позивачка у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі та задовольнити позовні вимоги. Представник Адамівської сільської ради у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради. Представник Білгород-Дністровської райдержадміністрації у судове засідання не зявився. В матеріалах справи наявне клопотання Голови райдержадміністрації з проханням розгляд справи проводити за відсутності їх представника, за наявними в матеріалах справи документами. У відповідності з ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участі у справі,чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд вважає за можливе задовольнити позовну заяву [PERSON] з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 14 квітня 2005 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 010191, актовий запис № 09, складений 15.04.2005 року Адамівською сільською радою. 01 грудня 2005 року помер батько позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД № 041666 видане Адамівською сільською радою, актовий запис № 19. Факт родинних відносин позивачки з померлим підтверджується матеріалами справи, зокрема свідоцтвом про народження серії V-ЖД № 267048 видане 03.01.1997 року, актовий запис № 1. Відповідно до ст..1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. ч.1 ст.1222 спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Ст.1261 ЦК України, у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 3 ст.1268, ч.1 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.. 1218 ЦК України: до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відділ Держгеокадастру у Білгород-Дністровському районі Одеської області 07.12.2016 року надав відповідь представнику позивачки, що за даними Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) КСГП ім.. Шевченка на території Адамівської сільської ради, наявної у Відділі, зареєстровані наступні сертифікати на земельну частку (пай): -на імя [PERSON] за № 535 від 27.05.1996 року на земельну частку (пай) площею 7,01 умовних кадастрових гектарів, серії ОД № 023965, сертифікат зареєстрований на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 260/96 від 27.05.1996; -на імя [PERSON] за № 104 від 27.05.1996 року на земельну частку (пай) площею 7,01 умовних кадастрових гектарів, серії ОД № 023965, сертифікат зареєстрований на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації № 260/96 від 27.05.1996. Такі обставини також підтверджуються витягом з протоколу загальних зборів членів КСГП ім.. Шевченко від 27.05.1995 року про затвердження Списку членів КСГП, в якому під номером 102 зазначена [PERSON], під номером 539 [PERSON]. Відповідно до п.17 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України (2001 року) сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Судом враховується те, що факт належності спадкового майна спадкодавцю ніким не заперечується. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно з ст..1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст..1218 ЦК). На запит суду Білгород-Дністровська районна державна нотаріальна контора повідомила, що спадкова справа до майна померлої 14.04.2005 року [PERSON] не заводилась. Єдиним спадкоємцем вищезазначеного майна є саме позивачка, як донька спадкодавців. 27.10.2017 року Білгород-Дністровська районна державна нотаріальна контора письмово відмовила позивачці в оформленні спадщини [PERSON] та [PERSON] через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майна сертифікатів. Вказаний сертифікат спадкодавцем втрачений, що є перешкодою для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину на право на земельну частку (пай). За роз'ясненням Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» (п.п.23, 24) свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої ст.1272 ЦК. Згідно з п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24- 753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) видача нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачена. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Таким чином, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Оскільки позивачці відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, суд доходить висновку, що позивачка може реалізувати своє право на оформлення спадщини лише в судовому порядку. У відповідності до ст. 1 протоколу № 1 до Конвенції з прав людини кожна фізична або юридична особа має право на повагу своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства та на умовах передбачених законом та загальними принципами міжнародного права. Таким чином, враховуючи відсутність заперечень від відповідачів, з метою захисту спадкових прав позивачки, суд вважає за необхідне задовольнити її уточнені позовні вимоги.

Outcome: approved