Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вищевказаним позовом в якому просить визнати [PERSON] втратившою права користування житловим будинком, розташованим по [ADDRESS] та зобов"язати Бершадську міську раду Вінницької області зняти її з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідно до договору купівлі -продажу від 24.10.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І. позивачка [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS]. Попередні власники даного будинку [PERSON], [PERSON] знялись з реєстрації за місцем проживання: [ADDRESS], а відповідачка [PERSON], так як була відсутня і фактично уже не проживала за даною адресою кілька років до цього, з місця проживання за вище вказаною адресою не знялась. Відповідач [PERSON] понад п'ять років за реєстрованим місцем проживання не проживає, не є членом сім"ї позивача [PERSON] та будь - якого договору між ними щодо збереження за відповідачем житлової площі, за період її не проживання, укладено не було. Позивач [PERSON] надала до суду письмову заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилася, про день та час розгляду справи була повідомлений через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади, проте відзиву на позов, заяви про відкладення розгляду справи не подала. Представник Бершадської міської ради - міський голова Кольченко М.І. надав до суду письмову заяву про розгляд справи у відсутність представника міської ради. Згідно ст. 223 ч.4 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 280 ч.1 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги, що відповідач [PERSON] належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, не з'явилася в судове засідання без поважних причин, без повідомлення причин, не подала відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів, постановивши заочне рішення. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу від 24.10.2013 року, посвідченим приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Вінницької області Гонтарук Т.І. та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Відповідно до будинкової книги та ксерокопії паспорта громадянина України [PERSON] встановлено, що [PERSON] як колишній власник житлового будинку по [ADDRESS] зареєстрована за даною адресою. Судом встановлено, що відповідач, будучи зареєстрованою за вище вказаною адресою, понад п'ять років в зазначеному будинку не проживає та там відсутні її речі. Згідно зі ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час (Правова позиція ВСУ у справі №6-709цс1616 від листопада 2016 року). Об'єктом власності особи може бути, зокрема,- житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Відповідно до п. 34 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК) із зняттям останнього з реєстрації. Таким чином, чиним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на неї, а отже, припинення права власності на квартиру припиняє право членів його сім'ї на користування цією квартирою. Оскільки між сторонами по справі укладено договір купівлі - продажу спірного будинку, тому колишній власник житла та член його сім'ї втратили право користування даним будинком, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. На підставі викладеного,

Outcome: approved