Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із зазначеним позовом, у якому просить визначити їй додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , терміном шість місяців з дня набрання рішенням суду законної сили. \~ \~ \~ \~Свої вимоги обґрунтовує тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] . \~ \~ \~ \~Після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина на земельну площею 3,7995 гектара, кадастровий номер земельної ділянки 5125284500:01:001:0208, розташованої на території Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області. \~ \~ \~ \~Померлою [PERSON] на ім`я позивача було складено заповіт від 18 листопада 2000 року в с. Росіянівка Фрунзівського району Одеської області, відповідно до якого, вищевказану земельну частку спадкодавець заповіла позивачці. \~ \~ \~ \~Для отримання спадщини позивач не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки не знала про існування заповіту. Позивач постійно не проживала разом з матір`ю на час відкриття спадщини і протягом шести місяців не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини матері, що пояснює наявністю у неї поважних причин та підстав для визначення їй за судовим рішенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини матері. Позивач у судове засідання не з`явилася, але попередньо надала до суду клопотання, в якому вказала, що вимоги позовної заяви підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити та розглядати справу без її участі. Зазначивши, що проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечує, у разі неявки відповідача. Представник відповідача Павлівської сільської ради Захарівського району Одеської області у судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав, що повністю визнає позовні вимоги і не заперечує проти їх задоволення, просить суд розглядати справу за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши письмові докази по справі, вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивача [PERSON] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 12 жовтня 2004 року, виданим Росіянівською сільською радою Фрунзівського району Одеської області (а.с. 6). Факт родинних відносин підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06 лютого 2004 року, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Фрунзівського районного управління юстиції Одеської області, на дівоче прізвище позивача [PERSON] , а також свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 2 жовтня 1979 року, виданим Соше-Острівською сільською радою Великомихайлівського району Одеської області, на ім`я позивача [PERSON] (а.с. 6-7). Після її смерті смерті відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,7995 гектара, кадастровий номер земельної ділянки 5125284500:01:001:0208, що належала їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ОД № 047088 виданого головою Фрунзівської районної державної адміністрації від 10.09.2003 року на підставі розпорядження Фрунзівської районної адміністрації Одеської області від 06 травня 2003 року № 160/2003 та яка розташована на території Росіянівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області масив [NUMBER] , ділянка 14 (а.с. 13-16). Згідно довідки Росіянівської сільської ради Захарівського району Одеської області № 686 від 11.07.2019 року, [PERSON] , яка померла [INFO] , дійсно постійно проживала та була зареєстрована до дня своєї смерті, в будинку б/н. в селі Росіянівка Фрунзівського району Одеської області. У житловому будинку, який розташований за вищевказаною адресою, крім покійної [PERSON] на день її смерті та до цього часу зареєстрованих і постійно проживаючих громадян немає (а.с. 9). Померлою, [PERSON] 1930 року народження, на ім`я [PERSON] 1960 року народження, було складено заповіт від [INFO] листопада 2000 року в с. Росіянівка Фрунзівського району Одеської області, відповідно до якого, земельну частку (пай), що посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] 0196670, [PERSON] , заповіла доньці [PERSON] 1960 року народження (а.с. 17). [PERSON] не змогла у встановлений строк звернутись із заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини, оскільки не знала про існування заповіту, відповідно до якого відкрилась спадщина в вигляді права власності на земельну ділянку, дізналася випадково, від знайомих в липні місяці 2019 року, перебуваючи в с. Росіянівка Фрунзівського району Одеської області, так як постійно проживає в смт. Велика Михайлівка Одеської області. Позивач постійно не проживала разом з матір`ю на час відкриття спадщини і протягом шести місяців не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини матері, що пояснює наявністю у неї поважних причин та підстав для визначення їй за судовим рішенням додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини матері. [PERSON] звернулася із відповідною заявою до Захарівської районної державної нотаріальної контори з метою оформлення права на спадщину. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 08 листопада 2019 року державний нотаріус Романова Ірина Сергіївна відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, у вигляді земельної ділянки площею 3,7995 гектара, кадастровий номер земельної ділянки 5125284500:01:001:0208, що належала [PERSON] , на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ОД № 0196670, виданого головою Фрунзівської районної державної адміністрації від 10.09.2003 року на підставі розпорядження Фрунзівської районної адміністрації Одеської області від 06 травня 2003 року № 160/2003 та яка розташована на території Росіянівської сільської ради Фрунзівського району Одеської області масив [NUMBER] ділянка 14, в зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с. 10). З витребуваної судом інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 59189984 від 28.01.2020 року вбачається, що відсутня будь-яка інформація стосовно спадщини [PERSON] (а.с. 27-28). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 59189993 від 28.01.2020 року вбачається, що наявний заповіт, номер в реєстрі 42, посвідчений 16.11.2000 року Росіянівською сільською радою Захарівського району Одеської області, заповідач [PERSON] (а.с. 29-30). Оцінюючи встановлені обставини та правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 1233 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування, право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. За положеннями ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1254 ЦК України, заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. У постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 року у справі № 6-496цс17 (яка в силу ч. 4 ст. 263 ЦПК України, має враховуватися судом при застосуванні норм права) висловлено правову позицію стосовно того, що необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Згідно з правовою позицію ЄСПЛ у справі "Ілхан проти Туреччини" від 27.06.2000 р., при вирішення питання пропуску строку на вчинення дій має застосовуватись правило встановлення всіх обставин з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Виходячи із сформованої практики цього ж Суду, ст.1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, по своїй суті, є гарантом права власності, оскільки визнає право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном. Виходячи із положень книги 6 Цивільного кодексу України, спадкове право захищає власність фізичних осіб, позивач є спадкоємцем за заповітом, усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини в розумінні ст.1 Першого протоколу до Конвенції, становитиме майно позивача виходячи із законодавчого визначення спадкових правовідносин, суб`єктом яких він є. У позовній заяві позивачка зазначає, що на день посвідчення заповіту і відкриття спадщини, які мали місце у Фрунзівському районі Одеської області, вона на відміну від спадкодавця проживала в Великомихайлівському районі, тому не знала, що спадкодавець заповідала їй вказану земельну частку (пай), вважає, що шестимісячний строк був пропущений нею з поважних причин. Про існування заповіту їй стало відомо лише в липня 2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку, який встановлено для подання заяви про прийняття спадщини та який закінчився 10 квітня 2005 року. Таким чином, судом встановлено, що позивачка у встановлений строк до нотаріуса з питанням прийняття спадщини не звернулася, оскільки вона не проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, про існування заповіту ніхто їй не повідомляв та не знала про наявність даного заповіту. Враховуючи викладене та з огляду на те, що відповідач визнав позов, судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved