Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту перебування заявника на утриманні померлого годувальника - [PERSON] , який помер [INFO] , для подальшого призначення пенсії у разі втрати годувальника. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначила, що вона є особою, переміщеною з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Весь час перебування у шлюбі до смерті чоловіка подружжя проживало разом однією сім`єю, [PERSON] перебувала на утриманні чоловіка, оскільки він одержував значно більшу пенсію. Однак, подружжя були взяті на облік як особи, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, за різними адресами. Заявник звернулася до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення [PERSON] з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника. Проте, рішенням відділу з питань перерахунку пенсій № 20 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ України в Харківській області від 06.11.2019 № 99 заявнику було відмовлено у зв`язку з тим, що [PERSON] на момент смерті годувальника не проживала разом з ним. Встановлення факту перебування на утриманні померлого необхідне заявнику для одержання пенсії у разі втрати годувальника, у зв`язку з чим [PERSON] і звернулася до суду. У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній, просили задовольнити. Заінтересованою особою подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області. Вислухавши пояснення заявника, її представника, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Виходячи з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 24.12.1993 року, про що 24.12.1993 в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис за № 888, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] .Після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « [PERSON] » (а.с. 6). Заявник перебуває на обліку в Пенсійному фонді України та отримує пенсію за віком, що підтверджується довідками Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (а.с.13,55). Згідно довідки від 20.01.2015 № 6331004188 про взяття на облік особи, переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Адміністрації Жовтневого району ХМР, зареєстрованим місцем проживання [PERSON] зазначено: [ADDRESS] , її фактичним місцем проживання вказано: [ADDRESS] (а.с. 3). З довідки від 27.11.2014 № 924001104 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, виданої Управлінням праці та соціального захисту населення Лисичанськоїміської ради вбачається, що зареєстроване місце проживання [PERSON] - [ADDRESS] ; фактичне місце проживання/перебування: [ADDRESS] ). [PERSON] помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.22). Заявник звернулася до Головного Управління Пенсійного фонду України в Харківській області із заявою про переведення [PERSON] з пенсії за віком на пенсію у разі втрати годувальника. Проте, рішенням відділу з питань перерахунку пенсій № 20 управління застосування пенсійного законодавства ГУПФ України в Харківській області від 06.11.2019 № 99 заявнику було відмовлено у зв`язку з тим, що [PERSON] на момент смерті годувальника не проживала разом з ним(а.с.32-33). Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Відповідно до положень Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Якщо встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право, заява розглядається в порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті пенсіонера - незалежно від тривалості страхового стажу. Пунктом 1 частини 2 ст. 36 цього Закону передбачено, що непрацездатними членами сім`ї вважаються: чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є особами з інвалідністю або досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 цього Закону. Згідно ч. 3 ст. 36 цього Закону до членів сім`ї, які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, зазначені в частині другій цієї статті, якщо вони: 1) були на повному утриманні померлого годувальника; 2) одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, мають право, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника. Відповідно до п. 2.3 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 26.04.2017 № 9-1), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника подаються документи померлого годувальника, перелічені в підпунктах 2, 3 пункту 2.1 цього розділу, а саме документи померлого годувальника, а також документ про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Згідно п. 2.11 розділу ІІ Порядку, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки житлово-експлуатаційних або інших організацій з місця проживання (реєстрації), або довідки органів місцевого самоврядування, або довідки про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), видані згідно із вимогами статті 3 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні". У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Як вбачається з довідки про пенсію [PERSON] виданої Управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, останній отримував пенсію за віком, яка значно більша за розмір доходу (пенсії) заявника. Зокрема, розмір пенсіїї [PERSON] в грудні 2018 року - складає 9284,41 грн. , в той час, як [PERSON] з січня 2018 по вересень 2018 отримувала пенсію у розмірі 1373.00 грн., з жовтня по грудень 2018 року отримувала пенсію у розмірі 1497.00 грн. щомісяця. Також факт того, що [PERSON] ,починаючи з дня призначення їй пенсії за віком та до дня смерті чоловіка [PERSON] до [INFO] , була на повному утриманні померлого годувальника і одержувала від нього допомогу, що була для неї постійним і основним джерелом засобів до існування, а також те, що у зв`язку з втратою годувальника, заявник втратила джерело засобів до існування, підтверджено у судовому засіданні показаннями свідка [PERSON] . Крім того, допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , пояснили суду, що заявник та її чоловік [PERSON] були зареєстровані з 2014 року як особи, переміщені з тимчасово окупованої території, за різними адресами місця проживання, однак проживали разом до смерті [PERSON] в м. Харкові. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п. 2 ст. 273 ЦПК (1502-06)), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. За таких обставин, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що заявником доведено належними та допустимими доказами перебування її на утриманні чоловіка - [PERSON] , у зв`язку з чим суд вважає, що заява підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved