Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Вінницької міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом. Позов мотивований тим, що [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входять житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,0854 га, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] інших спадкоємців першої черги за законом чи спадкоємців за заповітом, які б мали право на спадщину після смерті [PERSON] , немає. Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла шляхом подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини. Однак, постановою приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу від 23.01.2019 року №11 позивачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , оскільки нею до нотаріальної контори подано правовстановлюючий документ на житловий будинок - біржовий контракт про купівлю-продаж нерухомості зареєстрований лише у Вінницькому філіалі «Української біржі нерухомості», а відповідно до ст. 227 ЦК України 1963 року, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , договір купівлі-продажу житлового будинку підлягав нотаріальному посвідченню в разі, якщо хоча б одна сторона договору є громадянином. Позивач вважає, що її чоловік [PERSON] набув право власності на житловий будинок на законних підставах, оскільки правочин (біржовий контракт) обома сторонами був виконаний, тобто продавець [PERSON] звільнив будинок, а покупець [PERSON] вселився в набутий будинок, сплативши продавцю його вартість в сумі 3 200 000 000 крб., істотні умови договору виконані сторонами в повному обсязі. 16.01.1996 року [PERSON] зареєстрував право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , здійснити нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу неможливо, оскільки [PERSON] помер. Зазначені обставини унеможливлюють реалізацію спадкових прав позивача в позасудовому порядку, що і стало підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою суду від 02.03.2020 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито у справі загальне позовне провадження, витребувано в приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. копію спадкової справи до майна померлого [INFO] року [PERSON] 16.04.2020 року приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. надіслала до суду копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] . Ухвалою суду від 01.07.2020 року підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті на 11.30 год. 22.07.2020 року. В судове засідання позивач та її представник [PERSON] не з`явилися, в матеріалах справи наявні їх заяви, в яких вони позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, судовий розгляд проводити за їх відсутності. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явилася, на електронну адресу суду надіслала заяву, в якій просила розгляд справи проводити за відсутності представника Вінницької міської ради, при прийнятті рішення у справі поклалася на розсуд суду. Суд вважає можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу. Дослідивши матеріали цивільної справи та спадкової справи, суд дійшов до наступного. Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути у тому числі, визнання права. 30.12.1995 року між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавець) у Вінницькому філіалі «Української біржі нерухомості» укладено біржовий контракт №262 про купівлю-продаж цілого цегляного житлового будинку з надвірними прибудовами, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі якого за [PERSON] 16.01.1996 року зареєстровано право власності на вказаний будинок в Вінницькому міжміському бюро технічної інвентаризації та вчинено запис у реєстровій книзі за №9725 (а.с.16-20). В п.8 біржового контракту зазначено, що відповідно до Закону України «Про товарну біржу», контракт реєструється на біржі і подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. 12.01.2008 року [PERSON] та [PERSON] у виконавчому комітеті Пултівецької сільської ради Вінницького району Вінницької області зареєстрували шлюб, про що в Книзі реєстрації шлюбів 12.01.2008 року зроблено відповідний актовий запис за №1 (а.с.13). [INFO] [PERSON] помер, про що [INFO] року складено відповідний актовий запис №3268 (а.с.12). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. [INFO] позивач, як спадкоємець померлого [PERSON] першої черги за законом, звернулася до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу Кметюк С.А. з заявою про прийняття спадщини (а.с.76). В заяві вказала, що інших спадкоємців померлого, передбачених законом, немає. В цей самий день нотаріус [PERSON] в Спадковому реєстрі зареєструвала спадкову справу (номер у Спадковому реєстрі [NUMBER] ) до майна померлого [PERSON] (а.с.81). 23.01.2019 року [PERSON] подала до нотаріуса [PERSON] заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані в [ADDRESS] (а.с.89). 23.01.2019 року нотаріусом [PERSON] видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку під номером 3, загальною площею 0,0854 га, що розташована за адресою : [ADDRESS] ), переданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0510100000:02:007:0226 (а.с.103). Зазначене також підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №54849266 від 23.01.2019 року та інформаційною довідкою №195733852 від 09.01.2020 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.25-26, 104-105). У видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок під номером [ADDRESS] нотаріус [PERSON] відмовила, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яку мотивувала тим, що наданий нею правовстановлюючий документ - біржовий контракт про купівлю - продаж нерухомості, зареєстрований лише в «Українська біржа нерухомості» Вінницька філія, тоді як, відповідно до ст.227 ЦК України 1963 року, який діяв на момент укладення договору купівлі-продажу будинку, підлягав нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією зі сторін договору є громадянин (а.с.45). Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про практику розгляду судами України справ про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно зст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Статтею 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 49 Закону України «Про власність», чинного на час виникнення спірних правовідносин, володіння майном вважається правомірним, якщо інше не буде встановлено судом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про власність», в редакції чинній на момент укладення договору купівлі-продажу, громадянин набуває права власності на доходи від участі в суспільному виробництві, індивідуальної праці, підприємницької діяльності, вкладення коштів у кредитні установи, акціонерні товариства, а також на майно, одержане внаслідок успадкування або укладення інших угод, не заборонених законом. За змістом статей 128, 153 ЦК УРСР 1963 року право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до статті 224 ЦК УРСР 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Статтею 227 ЦК УРСР 1963 року передбачалася обов`язкова нотаріальна форма договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) і його реєстрація органами місцевого самоврядування. Згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» не підлягали нотаріальному посвідченню угоди, які зареєстровані на біржі, якщо вони являють собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі. У період укладання спірного договору купівлі-продажу існувала колізія у чинному законодавстві, оскільки згідно зі статями 224, 227 ЦК УРСР 1963 року договір купівлі-продажу будинку (квартири) повинен бути нотаріально засвідчений, якщо хоча б одна зі сторін є громадянином, а недотримання даної вимоги тягне недійсність договору. Проте, згідно зі ст.15 Закону України «Про товарну біржу» біржі мають право вчиняти угоди з будь-якими видами нерухомості і такі угоди не підлягають наступному нотаріальному посвідченню. За загальним правилом право власності у набувача за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом чи договором (ч.1 ст.128 ЦК УРСР 1963 року), а, відповідно до ст. 153 ЦК УРСР, договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах договору. Отже, положення ст.227 ЦК УРСР 1963 року спрямовані безпосередньо на встановлення форми договору купівлі-продажу житлового будинку. Тобто, правові норми, закріпленні цією статтею, мають спеціальний характер по відношенню до відповідних договорів, тоді як ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» закріплює умови, за наявності яких угоду можна вважати біржовою. З викладеного слідує, що положення ст.15 Закону України «Про товарну біржу» по відношенню до угод про відчуження нерухомого майна житлового призначення мають загальний характер, тобто закон спеціальний переважає закон загальний. З цього вбачається, що договір купівлі-продажу (міни) житлового будинку (квартири), укладений на біржі в простій письмовій формі, може бути визнаний недійним. Згідно зі ст.47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених в законі. Недодержання і цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч.2 ст.48 цього Кодексу. Якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі, за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Суд при розгляді цієї справи встановив, що при вчиненні договору купівлі-продажу житлового будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Оскільки, покупець [PERSON] повністю виконав умови договору купівлі-продажу, сплативши за придбане майно грошові кошти, у результаті чого набув право власності на нього, фактично володів даним майном, угода купівлі-продажу недійсною не визнавалась, продавець звільнив житловий будинок, прийняв від покупця кошти (ціну за договором), суд вважає, що сторони договору за життя [PERSON] домовилися про усі істотні умови договору купівлі - продажу та виконали їх. На даний час нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу будинку неможливо, оскільки покупець помер. Як вбачається з копії спадкової справи, крім позивача [PERSON] , із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори звернулася [PERSON] (до зміни імені [PERSON] , [PERSON] ), в якій вона вказала, що приймає спадщину після смерті дідуся [PERSON] (а.с.82, 84-85). З доданих нею до заяви документів вбачається, що вона була донькою [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.84-86). Разом з тим, з представлених [PERSON] документів встановлено, що згідно рішення суду м. Неаполя Італійської Республіки №11/2013 від 18.04.2013 року [PERSON] в віці 19 років було усиновлено громадянами [PERSON] та [PERSON] . Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку, що [PERSON] не може претендували на право спадкування після смерті [PERSON] , зокрема, за правом представлення, оскільки, відповідно до ч.1 ст.232 Сімейного кодексу України, з моменту здійснення усиновлення припиняються особисті та майнові права і обов`язки між батьками та особою, яка усиновлена, а також між нею на іншими її родичами за походженням. В розумінні закону спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] [PERSON] не являється. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що єдиним спадкоємцем [PERSON] є його дружина - позивач [PERSON] . Враховуючи те, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, спадщину після смерті [PERSON] вона фактично прийняла, інші спадкоємці померлого, в розумінні закону, відсутні, суд прийшов до висновку про задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Судові витрати позивач просила залишити за нею.

Outcome: approved