Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду з заявою та просять встановити факт народження у них дитини, вказуючи, що у них під час їхнього спільного сумісного проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу в м. Єнакієве, Донецької області, 28.07.2016 року народилася донька. У місті Єнакієве вони проживали тимчасово, у зв'язку з тим, що [PERSON] працював там на металургійному комбінаті. Однак м. Єнакієве Донецької області відповідно до п.1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015 року, вважається тимчасово окупованою територією, на яку відповідно розповсюджується дія Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Тобто вказане медичне свідоцтво про народження їхньої доньки не може вважатися легітимним оскільки згідно ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Тому медичне свідоцтво про народження їхньої доньки в м. Єнакієве, Донецької області є недійсним, оскільки видане вже після окупації м. Єнакієве - незаконною установою. У свою чергу вони, в тому числі і їхня донька, постійно мешкають у м. Вільногірську, Дніпропетровської області, а тому їм потрібний документ про народження дочки, виданий компетентним органом державної влади України. Просять встановити факт народження у них: [PERSON] (матері) та [PERSON] (батька) дитини жіночої статі, 28.07.2016 року у м.Єнакієве, Донецької області. В судовому засіданні заявниця [PERSON] заяву підтримала, посилаючись на вищевказані обставини, додатково пояснила, що з [PERSON] перебувають у фактичних шлюбних відносинах з січня 2015 року. Восени 2015 року вона приїхала до чоловіка в м. Єнакієве, а в грудні 2015 року дізналася, що вагітна. Вагітність проходила важко, лікарі не дозволяли переїзди, тому до народження дитини в липні 2016 року знаходилася у м. Єнакієве, де 28.07.2016 р. , внаслідок кесаревого розтину, народила доньку, яку назвали [PERSON]. Батьком дитини є [PERSON] Після пологів також погано себе почувала, тому до м. Вільногірськ повернулися 01.03.2017 р., звернулися до органів РАЦСу для реєстрації народження дитини, однак у цьому їм було відмовлено, оскільки лікарське свідоцтво видано органом, який знаходиться на окупованій території України. Просить заяву задовольнити. Заявник [PERSON] заяву підтримав, посилаючись на вищевказані обставини, додатково пояснив, що з січня 2015 р. перебуває з [PERSON] у фактичних шлюбних відносинах. З 2011 р. до 22.02.2017 р. працював на Єнакієвському металургійному комбінаті на підприємстві підрядчика ТОВ «Вікторігруп» заступником головного інженера. Восени 2015 р. до нього приїхала дружина [PERSON], а в грудні 2015 р. дізналися, що вона вагітна. Вагітність у дружини протікала важко, лікарі забороняли їй будь-які переїзди, пологи відбулися внаслідок кесаревого розтину, після пологів дружина також погано себе почувала, тому знаходилися у м. Єнакієве. До м. Вільногірськ повернулися 01.03.2017 р., звернулися до органів РАЦСу для реєстрації народження дитини, однак у цьому їм було відмовлено, оскільки лікарське свідоцтво видано медичною установою на території самопроголошеної ДНР. Доньку назвали [PERSON], просить вказати її імя як «Ангєліна», а його вказати батьком дитини. Заяву просить задовольнити. Заінтересована особа - Вільногірський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, в судове засідання не зявились, надали заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти заяви не заперечують (а.с. 18). Вислухавши заявників, свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню по наступним підставам. Так, свідок [PERSON] показав, що [PERSON] це його рідна сестра. В звязку з тим, що її чоловік [PERSON] працював на металургійному комбінаті у м. Єнакієве восени 2015 р. сестра поїхала до нього. З послідуючого спілкування з сестрою дізнався, що вона вагітна, а в липні 2016 р. вона народила дівчинку, яку назвали [PERSON]. Наприкінці лютого 2017 р. сестра з чоловіком та дитиною повернулися до м. Вільногірськ. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] на протязі 4-5 років, підтримують дружні стосунки. Восени 2015 року вона поїхала до чоловіка в м. Єнакієве, де він працював. Постійно спілкувалися по телефону, в соціальних мережах, дізналася, що [PERSON] вагітна, однак приїхати до м. Вільногірськ не може в звязку із станом здоровя. В липні 2016 року у них народилася дівчинка, яку назвали [PERSON], а наприкінці лютого 2017 року [PERSON] разом з чоловіком та дитиною повернулися до м. Вільногірськ. Відповідно до ч.1 ст.144 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ст. 125 Сімейного Кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ст. 126 Сімейного Кодексу України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ч. 4 ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади у сфері охорони здоров'я документи, що підтверджують факт народження дитини, а в разі їх відсутності рішення суду. Згідно з п. 2 гл. 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18 жовтня 2000р. № 52/5, підставами для проведення державної реєстрації народження дитини є медичне свідоцтво про народження (форма № ЮЗ/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08 серпня 2006 р. № 545, що видається закладами охорони здоров'я незалежно від підпорядкування та форми власності, де приймаються пологи. Указом Президента України від 14 листопада 2014 року № 875/2014 введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04 листопада 2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», яким зобов'язано КМУ вжити заходів щодо припинення на окремих територіях у районі проведення антитерористичної операції в Донецькій і Луганській областях діяльності державних підприємств, установ та організацій, їх філій (відділень), представництв. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 р. № 254 - VIII визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в тому числі і м. Донецьк Донецької області, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до ч.ч. 2,3,4 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Згідно із ч.1 ст.17 вказаного Закону, у разі порушення положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Також, судом приймається до уваги практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у своїх рішеннях наголошує, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі "Cyprus v. Turkey", ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, що видані органами та установами (зокрема, закладами охорони здоров'я), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку, зокрема, під час розгляду справ у порядку статті 257-1 ЦПК України. Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Факт неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини, яка народилася 28.07.2016 року у [PERSON] підтверджується відмовою у проведенні державної реєстрації народження начальника Вільногірського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, [PERSON], на імя [PERSON] та [PERSON] від 01.03.2017 року № 14.19-11/229 (а.с. 10) На підтвердження факту народження [PERSON] (яка проживає в [INFO], кім. 3) 28.07.2016 року об 11.00 годин дитини дівчинки в Комунальному закладі «Міська лікарня №2» м.Енакієве, надано дублікат медичного свідоцтва про народження № 79 від 27.02.2017 року (а.с. 9), який суд, як виняток, з врахуванням інших наведених вище доказів, приймає до уваги на підтвердження факту народження дитини заявників. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з січня 2015 р. перебувають у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, [PERSON], будучи громадянкою України, зареєстрованою на постійне місце проживання в Україні, 28.07.2016 року народила доньку на тимчасово окупованій території України в м. Єнакієве Донецької області, про що їй було видано медичне свідоцтво, яким засвідчено факт народження дитини, а [PERSON] визнав себе батьком вказаної дитини, тому суд вважає доведеним і встановленим факт народження [PERSON] дитини жіночої статі у певному місці у вказаний час у м. Єнакієве Донецької області 28 липня 2016 р., батьком якої є заявник [PERSON], а оскільки медичне свідоцтво заявниці видано медичним закладом, який діє на тимчасово окупованій території України не у визначений чинним законодавством України спосіб, і встановлення факту народження дитини має для заявників юридичне значення, оскільки є підставою для реєстрації народження дитини державним органом держави України та видачі свідоцтва про народження дитини, встановленого законодавством України зразка, тому заява підлягає задоволенню. Згідно із ч. 3 ст. 257-1 ЦПК України у рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Згідно з копією паспорта громадянина України серії АО № 030763, [PERSON], є громадянкою України, народилась 10.04.1989 року в с.Саївка Пятихатського району Дніпропетровської області. (а.с. 4-6) Згідно з копією паспорта громадянина України серії АМ № 903240, [PERSON] є громадянином України, народився 31.01.1985 року в м.Запоріжжя. (а.с.7) Імя дитини, з врахуванням правил українського правопису, слід зазначити як «Ангеліна», прізвище «Кузнєцова», по-батькові «Юріївна», матірю дитини вказати [PERSON], батьком дитини [PERSON] Відповідно до ч. 4\~ст. 257-1 ЦПК України, рішення суду слід допустити до негайного виконання. На підставі 125, 126, 144 Сімейного Кодексу України, ст.ст.9,17 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»,

Outcome: approved