Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, які належать [PERSON] та на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,12 га, що належить відповідачу та знаходиться за адресою: вул. Молодіжна, буд. 1, смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона та відповідач [PERSON], [INFO] зареєстровані за адресою: [INFO]. Позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 лютого 1981 року по 18 жовтня 2004 року. 14 серпня 2000 року [PERSON] був звільнений з Великобурлуцької районної лікарні, де працював лікарем і одразу переїхав жити до своїх батьків, проживаючих в Харківському районі Харківської області. З зазначеного часу [PERSON] в будинку № 1 по вул. Молодіжна смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області не проживає, ніякі витрати по його утриманні не несе. Оскільки відповідач з 2000 року у вищевказаному будинку не проживає, позивач самостійно утримує в належному стані будинок та присадибну земельну ділянку в цілому: обробляє присадибну земельну ділянку та прилеглу територію до будинку; сплачує всі комунальні платежі, сплачує податки за користування земельною ділянкою, заборгованості по сплаті комунальних послуг немає. Позивач періодично здійснює необхідні поточні ремонти будинку зовні та всередині, поновила цоколь будинку та відлив навколо нього, поставила лічильник води, замінила газовий котел та газовий лічильник, побудувала каналізаційну яму та частково замінила систему водовідведення будинку, звела паркан навколо домоволодіння з воротами та хвірткою. Рішення Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 серпня 2014 року за позивачем визнано право власності на 1/2 частину спільного з [PERSON] майна подружжя, а саме: будинку № 1 по вул. Молодіжна смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області з господарськими будівлями і спорудами та на 1/2 частини присадибної земельної ділянки, загальною площею 0,12 га за тією ж адресою. Позивач вказує, що вона фактично з 2000 року по теперішній час, тобто вже 15 років, самостійно, добросовісно, безперервно володіє будинком в цілому та обслуговує його з надвірними будівлями та спорудами, присадибною земельною ділянкою, площею 0,12 га, в тому числі 1/2 частиною вказаного будинку, яка належить [PERSON] З цих підстав [PERSON] звернулась до суду і просить визнати за нею право власності на дану частину за набувальною давністю. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала і надала пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві. Просить суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся за адресою місця проживання (а.с.83). Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України (зі змінами і доповненнями), судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому порядку. \~\~\~\~ Згідно повідомлення Великобурлуцького РС ГУДМС України в Харківській області, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.83). Судом за даною адресою було направлено судову повістку про виклик до суду, проте конверт з документами повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання» (а.с.91). Відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України, відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування)якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. Відповідно до переліку друкованих засобів масової інформації місцевої сфери розповсюдження, в яких у 2016 році розміщуються оголошення про виклик до суду відповідача, третіх осіб, свідків, місце фактичного проживання (перебування) яких невідоме затвердженого розпорядженням Кабінету Міністрів України від 18 грудня 2013 р. № 1022-р оголошення розміщується в газеті «Слобідський край». В газеті «Слобідський край» № 100 від 20 серпня 2016 року було розміщено оголошення про виклик до суду відповідача [PERSON] на 29 серпня 2016 року (а.с.97), тому він вважається повідомленим про час і місце розгляду справи належним чином. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач не зявився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав\~та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. \~\~ \~Заслухавши позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. \~ Статтею 15 ЦК України\~визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. \~\~\~\~ Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються нормами цивільного законодавства ст.47 Конституції України; ст.ст.328,344,392 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло. Предметом спору є визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Враховуючи положення статей\~335\~та\~344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачу [PERSON] належить на праві спільної сумісної власності 1/2 частина житлового будинку та земельна ділянка, загальної площею 0,12 га із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: вул. Молодіжна, буд.1, смт. Великий Бурлук, Великобурлуцького району, Харківської області, що підтверджується рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області від 08 серпня 2014 року, яке набрала законної сили 29 серпня 2014 року (а.с.26-27). Інша 1/2 частина житлового будинку належить відповідачу [PERSON] на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності, виданого на підставі рішення засідання виконкому Великобурлуцької селищної ради (а.с.13). \~\~\~ Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 18 жовтня 2004 року, що підтверджено рішенням Великобурлуцького районного суду Харківської області (а.с.12). Після розірвання шлюбу позивач продовжила проживати в вказаному житловому будинку в якому зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою виконкомом Великобурлуцької селищної ради Харківської області (а.с.10). [PERSON] з 2000 року в будинку № 1 по вул. Молодіжна в смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області не проживає, що підтверджено актами обстеження від 25 серпня 2009 року та від 18.11.2014 року (а.с.29-30), що свідчать про безперервність користування 1/2 частиною даного будинку та земельною ділянкою по даний час. \~\~\~ \~Також, даний факт підтверджено наданими договорами укладеними з комунальними службами смт. Великий Бурлук на надання послуг з газопостачання, користування електричною енергією побутовим споживачем, з водопостачання та водовідведення (а.с.32-80). Крім того, допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON] та [PERSON] також підтвердили вищевказані обставини, суду пояснили, що у спірному будинку відповідач не проживає тривалий час, більше десяти років, постійно в даному житловому будинку проживає позивач, яка і утримує саме житлове приміщення та прибудинкову територію. \~\~\~\~Відповідно до\~ст.344 ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Втрата не з своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності у разі повернення майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно п.8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК України: «Правила\~статті 344 Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом». \~\~\~\~Відповідно до п.п. 9, 11, 13, 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»: «Відповідно до частини першої\~статті 344 ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. \~\~\~\~При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: \~\~\~\~- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; \~\~\~\~- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; \~\~\~\~- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). \~\~\~\~Враховуючи положення пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~про те, що правила\~статті 344 ЦК\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що\~ЦК\~набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення\~статті 344 ЦК\~поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. \~\~\~\~Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,\~16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. \~\~\~\~Виходячи зі змісту частини першої\~статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. \~\~\~\~Таким чином, починаючи з 2000 року і по даний час позивач добросовісно, відкрито та безперервно володіє 1/2 частиною житлового будинку № 1 та 1/2 частиною земельної ділянки, загальною площею 0,12 га для обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд по вул. Молодіжна, смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, що належать на праві приватної власності [PERSON] і відповідно, в розумінні\~ст.344 ЦК України\~набула право власності на це майно в порядку набувальної давності. \~\~\~ Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п.14 Постанови). Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволоділа чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно володіти житловим будинком з господарчими будівлями та спорудами, а також земельною ділянкою для обслуговування вказаного житлового будинку, розташованими за адресою: вул. Молодіжна, буд. 1, смт. Великий Бурлук Великобурлуцького району Харківської області, суд вважає за можливе визнати право власності за [PERSON] за набувальною давністю.

Outcome: approved