Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-28 00:00:00

Генічеська районна державна адміністрація, яка діє в інтересах малолітнього [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю зацікавленої особи - служби у справах дітей Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, в якому просила позбавити відповідача батьківських прав стосовно її малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути аліменти на його утримання не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення ним повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Проте, остання належним чином не виконує батьківські обов'язки щодо дитини. Так, відповідач відмовилась забирати свого новонародженого сина із пологового відділення Генічеської ЦРЛ, долею дитини не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. У зв'язку з чим виникла необхідність у позбавленні останньої батьківських прав та стягненні з неї аліментів на утримання дитини, що й стало підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Зазначив, що з [PERSON] неодноразово проводились бесіди, проте вона ніяких висновків не зробила, на шлях виправлення не стала, забирати дитину з пологового будинку не захотіла, у добровільному порядку матеріальної допомоги дитині не надає. Відповідач у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Причини неявки та свою правову позицію стосовно заявленого позову не повідомила. Тому, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, відповідно до статті 224 ЦПК України. Представник третьої особи у судовому засіданні позицію представника позивача підтримав, просив її задовольнити. Позовні вимоги вважав обґрунтованими, оскільки відповідач самоусунулась від виховання дитини, жодної участі у його житті не приймає. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є матір'ю [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 22 березня 2016р. серії [NUMBER]. Згідно акту закладу охорони здоров'я та органу внутрішніх справ України про дитину, яку батьки (матір або батько), інші родичі або законний представник відмовились забрати з пологового будинку, іншого закладу охорони здоров'я від 18 березня 2016 року, [PERSON] відмовилась забрати свого сина із пологового відділення КЗ «Генічеська ЦРЛ», про що надана відповідна заява. Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Генічеського районного управління юстиції у Херсонській області від 22 березня 2016 року № 00016456110, батько дитини записаний за вказівкою матері, згідно з частиною першою статті 135 Сімейного кодексу України. З 22 березня 2016 року дитина взята на первинний облік дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування служби у справах дітей Генічеської РДА. Згідно розпорядження голови Генічеської РДА Воробйова О.С. від 31 березня 2016 року № 144, малолітньому [PERSON], [INFO], встановлено юридичний статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Таким чином, судом встановлено, що відповідач з часу народження дитини по час розгляду справи, дитину з пологового будинку не забрала, материнської опіки не проявляла, що свідчить про небажання останньої виконувати свій батьківський обов'язок. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 150 Сімейного кодексу України та ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх здібностей, поважати честь та гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. У відповідності до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 6 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України» при вирішенні спорів про позбавлення батьківських прав, суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалась з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовими рішеннями, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не забрала дитину з пологового будинку без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування. Згідно висновку Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області від 29 серпня 2016 року вбачається, що [PERSON] доцільно позбавити батьківських прав відносно її малолітнього сина, оскільки вона до тепер не забрала дитину з пологового будинку, жодної участі у його житті не приймає, повністю самоусунулась від його виховання. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України мати може бути позбавлена судом батьківських прав, якщо вона не забрала дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляла щодо неї батьківського піклування. Враховуючи наведене, та в інтересах майбутнього дитини, суд вважає, за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно її сина - [PERSON], [INFO]. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", передбачено, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативи вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ч.2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У силу ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів, суд, бере до уваги, що мати у добровільному порядку малолітній дитині допомоги не надає, є працездатною особою,інших утриманців не має, жодних доказів, які б унеможливлювали сплату нею аліментів суду не надано, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, і до досягнення ним повноліття.

Outcome: approved