Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 13.12.2005 року помер їх батько [PERSON], який на час смерті проживав у будинку по вул. Лісова, 10 в с. Ворона Ковельського району Волинської області. Вона звернулася у нотаріальну контору для оформлення спадщини, однак їй відмовили через відсутність правовстановлюючих документів. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок, господарські та побутові споруди, які розташовані по вул. Лісова, 10 в с. Ворона Ковельського району в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], який помер 13.12.2005 року. У судове засідання позивач та її представник не зявилися, позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позов підтримала повністю та просить його задовольнити з викладених підстав. Судові витрати просить залишити за нею. Відповідач чи її представник по справі у судове засідання не зявилися, представник відповідача подав суду заяву з якої слідує, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову, просить справу розглядати у його відсутності. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зважаючи на позицію сторони позивача, відповідача та дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] до часу смерті належав житловий будинок з господарськими спорудами по вул. Лісова, 10 в с. Ворона Ковельського району, який був зареєстрований у порядку, який існував на той час. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] є рідними дочками померлого 13.12.2005 року [PERSON]. Після смерті останнього відкрилась спадщина на житловий будинок, господарські та побутові споруди в с. Ворона Ковельського району Волинської області. Відповідач фактично відмовляється від своєї частки у спадковому майні в користь позивача. До та після смерті батька позивач фактично прийняла спадкове майно та вступила у його управління. Позивач по даній справі є спадкоємцем за законом, тому вона має право заявити свої права на спадкове майно, однак через відсутність належним чином оформлених правовстановлюючих документів та реєстрації прав власності за померлим, не може успадкувати майно у нотаріальному порядку. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними в разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведення відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. У відповідності до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Суд вважає, що існують реальні перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, єдиним виходом із даної ситуації є визнання за позивачем права власності на будинок в порядку спадкування у судовому порядку. Через відсутність реєстрації прав власності позивач не може реалізувати своє право на оформлення свідоцтва про право на спадщину, тому її право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. За таких обставин, враховуючи також відсутність заперечень у відповідача, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Визнання права власності за позивачем не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Судові витрати понесені позивачкою при поданні позовної заяви, слід залишити за нею, згідно її клопотання. На підставі викладеного,

Outcome: approved