Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] пред'явила позов до [PERSON] та просить стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментам в розмірі 27 598,83 грн., пеню за прострочку сплати аліментів в розмірі 8432,45 грн., додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 40700,00 грн. та судовий збір - 767, 31 грн. Позивач аргументує заявлені вимоги невиконанням з боку відповідача судового рішення, за яким з нього було стягнуто аліменти на дитину. Ухвалою суду від 10 грудня 2013 року справу було призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні. Представник позивача та третя особа [PERSON] при розгляді справи позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач та представник третьої особи ПЕРШОГО КИЇВСЬКОГО ВІДДІЛУ ДЕРЖАВНОЇ ВИКОНАВЧОЇ СЛУЖБИ ОДЕСЬКОГО МІСЬКОГО УПРАВЛІННЯ ЮСТИЦІЇ в судове засідання не з'явились, про час, дату та місце слухання справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не сповістили. Відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України за згодою позивача судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, з урахуванням пояснень представника позивача та третьої особи [PERSON], оглянувши матеріали цивільної справи № 2-1944/05, дослідивши подані докази, вважає, що заявлені позивачем вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що 06 червня 2005 року Київським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по цивільній справі № 2-194405 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на [PERSON], [INFO], в розмірі не менше ? частини від прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 21 січня 2005 року та до її повноліття, тобто до [INFO]. Рішення суду по цивільній справі № 2-194405 сторонами не оскаржувалося, набрало законної сили. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. 27 червня 2013 року державний виконавець Першого Київського ВДВС ОМУЮ Руцька О.В. виніс постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 15009602 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1944 від 12.09.2005 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на дитину з підстав набрання [PERSON] повноліття. Розмір заборгованості, затверджений державним виконавчем на час закриття виконавчого провадження складав 27 598, 83 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 22 постанови від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Оскільки, заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, останній зобов'язаний сплатити неустойку у вигляді пені в сумі 8432,45 грн. за борговий розрахунковий період з 01 липня 2008 року по 07 червня 2013 року. На час розгляду справи суду не надано підтверджень виконання рішення суду та погашення виниклої у відповідача заборгованості по аліментам. Статтею 258 ЦК України передбачено, що позовна давність про стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється в один рік. Але, згідно статті 20 СК України позовна давність не застосовується, крім випадків передбачених сімейним законодавством (серед яких стягнення аліментів та неустойки по сплаті аліментів немає). Стаття 185 СК України, встановлює, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. До додаткових витрат потрібно віднести витрати, які були понесені позивачем на навчання дитини, що підтверджується наступними доказами наявними в матеріалах справи: - довідка ПЗ «Одеська приватна загальноосвітня школа 1-3 ступенів - ліцей «Чорноморський» № 168 від 04.06.2013 року на суму 38200 грн.; - довідка ПНВК «Вільна школа «Астер» № 36/13-06 від 13.06.2013 року на суму 29000,00 грн.; - індивідуальний договір № 001-1-013-к2 від 06.08.2012 року та квитанція № 1013 від 26.07.2013 року на суму 7100,00грн.; - квитанція № 196 від 06.08.2012 року на суму 7100,00 грн. Таким чином на навчання доньки, [PERSON] були витрачені грошові кошти в розмірі 81400,00 грн. Обов'язком [PERSON] є відшкодування половини від вищезазначеної суми, а саме 40700,00 грн. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька. Держава Україна визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та здійснення установами, в тому числі і судами, всіх дій з першочерговим приділенням уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що визначено статтею 2 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 р. та частиною 2 статті 3, якої встановлено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. У зв'язку з тим, що право позивача є порушеним, воно підлягає судовому захисту шляхом примусового стягнення з відповідача повної суми заборгованості за аліментами, стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину. Суд вважає за необхідне зазначити, що інститут заочного провадження призначений впливати на відповідачів, які не вчиняють дій щодо участі у розгляді справи, про що вказано в Узагальненнях судової практики у справах цивільної юрисдикції щодо практики ухвалення та перегляду судами заочних рішень у цивільних справах, станом на 05 липня 2012 року. Верховний Суд також вказав, що інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно. Дотримуючись ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін.

Outcome: approved