Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] предявив позов до [PERSON], [PERSON], Ворошиловської районної у м. Донецьку ради про визнання права власності на спадкове майно. У обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 09.06.2014 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина за заповітом у вигляді 1/6 частини квартири [ADDRESS] та за законом на грошові вклади в ПАТ «Платинум Банк». Іншими спадкоємцями спадщини за законом є його мати [PERSON] та його брат [PERSON], які відмовилися від спадщини на його користь. У встановлений законом строк він звернувся до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої було відкрито спадкову справу, але через проведення АТО на території Донецької області, йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з тим, що документи нотаріуса залишилися на тимчасово окупованій території України. На підставі цього просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 1/6 частини квартири [ADDRESS] та спадщину за законом на грошові вклади в ПАТ «Платинум Банк», що були відкриті на імя [PERSON], померлого 09.06.2014 року. Позивач та його представник у судове засідання не зявилися, надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги визнають в повному обсязі та не заперечують проти їх задоволення. Представник відповідача - Ворошиловської районної у м. Донецьку ради в судове засідання не зявився, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив. Зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1223 ЦК України). Факт смерті [PERSON], а відповідно і факт відкриття 9 червня 2014 року після його смерті спадщини, підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-НО № 768037, виданого 11.06.2014 року Донецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Донецькій. Згідно свідоцтва про смерть [PERSON] помер 9 червня 2014 року, актовий запис № 530 від 11.06.2014 (арк. справи 7). Із свідоцтва про право власності на квартиру (будинок) № 3797 від 11.06.2003 року, виданого представництвом Фонду Державного майна України, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] із частками 1/6 кожному (арк. справи 14-15). Згідно свідоцтва про народження ЯЛ № 294072, виданого Калінінським б/ЗАГС м. Сталіне, [PERSON] народився 18 вересня 1957 року та його батьками є [PERSON] й [PERSON] (арк. справи 9). Відповідно ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Із заповіту від 12 травня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Першої донецької державної нотаріальної контори, вбачається, що [PERSON] на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження належну йому 1/6 частину квартири [ADDRESS], заповідає [PERSON] (арк. справи 8). Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується на загальних підставах спадкоємцями за законом, до їх числа входять і ті спадкоємці відповідної черги за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом. За ухвалою суду від 13.04.2017 року у ПАТ «Платинум Банк» витребувано інформацію про наявність рахунків на імя [PERSON], який проживав за адресою: [INFO], згідно якої на його імя відкрито рахунки поточний картковий рахунок № 26254570811801; вкладний (депозитний) рахунок № 26356570811806; вкладний (депозитний) рахунок № 2635757081185 та вкладний (депозитний) рахунок № 26350570811802. Заповідальні розпорядження на випадок смерті відсутні (арк. справи 52). Відповідно до ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі). Право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним. З отриманої на запит суду копії спадкової справи після смерті [PERSON], який проживав за адресою: [INFO], та помер 09 червня 2014 року, вбачається, що [PERSON] звернувся 13.06.2014 року до приватного нотаріуса Донецького міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини, а [PERSON] та [PERSON] подали приватному нотаріусу заяви про відмову від спадщини за законом на користь [PERSON] (арк. справи 55, 58-59, 61). З копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37626733 від 13.06.2014 року вбачається, що приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу [PERSON] після смерті [PERSON], померлого 09.06.2014 року, заведено спадкову справу (арк. справи 71). Право на спадкування відповідно ст. 1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті.\~У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу. Таким чином, після смерті [PERSON] до складу спадкового майна входять грошові вклади, право на які в порядку спадкування має позивач відповідно до ч.5ст.1268 ЦК України. Згідно п. 3.14 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину. У пунктах 2.1., 2.2, 2.4 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 зазначено, що спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів. При заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. У разі підтвердження факту заведення спадкової справи іншим нотаріусом нотаріус відмовляє заявнику у прийнятті заяви (іншого документа) та розяснює право її подачі за місцезнаходженням цієї справи, а у разі потреби (неправильно визначено місце відкриття спадщини) витребовує цю справу для подальшого провадження. Тобто повторне заведення в теперішній час спадкової справи органами нотаріату, які здійснюють свої повноваження на території, яка контролюється органами державної влади України, є неможливим. У п. 23 ППВСУ № 7 від 30.05.2008 року Про судову практику у справах про спадкування свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Постановою приватного нотаріуса Волноваського районного нотаріального округу [PERSON] від 09 березня 2017 року відмовлено у видачі [PERSON] свідоцтв про право на спадщину за заповітом та законом після смерті [PERSON], померлого 09.06.2014 року, у звязку з тим, що з лютого 2017 року приватний нотаріус [PERSON] перереєстрована приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу, а архів по Донецькому міському нотаріального округу знаходиться у м. Донецьку, тобто на тимчасово окупованій територій України (арк.. справи 10). Відповідно до\~Постанови Верховної Ради від 17.03.2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями»\~визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей"\~запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. До таких населених пунктів належать, зокрема м. Донецьк Донецької області. Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що на даний час існують перешкоди для оформлення позивачем спадкових справ у нотаріальному порядку і за таких обставин право позивача підлягає захисту в судовому порядку. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього ж Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Договором дарування квартири від 20 березня 2004 року, посвідченого приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу (зареєстровано в реєстрі за №858), [PERSON] та [PERSON] подарували, а [PERSON] прийняв у дар 1/3 частину квартири [ADDRESS] (арк. справи 86-87). Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 травня 2017 року, виданого приватним нотаріусом Волноваського районного нотаріального округу [PERSON] (зареєстровано в реєстрі за № 2898), вбачається, що [PERSON] отримав у спадщину 1/6 частину квартири [ADDRESS], що залишилася після смерті [PERSON], померлої 28 жовтня 2016 року (арк. справи 88). У ч. 3 ст. 212 ЦПК України зазначено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов про визнання права власності в порядку спадкування є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки позивач своєчасно звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, нотаріусом було заведено спадкову справу, але отримати свідоцтво про право на спадщину позивач позбавлений можливості через проведення АТО на території м. Донецька та відсутності доступу до заведеної спадкової справи, оскільки способом захисту цивільних прав і інтересів може бути визнання права.

Outcome: approved