Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між ними 02.11.1990 року відділом запису актів громадянського стану Кузнецовської міської [PERSON] народних депутатів, актовий запис №154, та стягнення аліментів з [PERSON] у її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позов обґрунтовується тим, що 02.11.1990 року сторони уклали шлюб. У шлюбі в сторін народилось четверо дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], та неповнолітній син [PERSON], [INFO] Протягом останніх років сімейне життя поступово погіршувалось, погляди на життя та виховання дітей стали протилежними, а тому спільне проживання виявилось неможливим і сторони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Неповнолітній син проживає з позивачем. Примирення та подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливим. Позивач вважає, що відповідач має можливість щомісячно надавати кошти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4, оскільки працює машиністом насоса Кузнецовського міського комунального підприємства КНС-2 і не має інших осіб на утриманні. Позивач\~ в судовому засіданні позовні вимоги підримала у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовоме засіданні не зявився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, та подав до суду заяву, в якій зазначив, що просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення позивача,\~ дослідивши докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до наступних висновків. З свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ №463379 від 02.11.1990 року встановлено, що 02.11.1990 року сторони уклали шлюб. Копією свідоцтва про народження серії 1-ГЮ №126744 підтверджується, що батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], є сторони. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1\~статті 110 Сімейного кодексу України\~визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2\~статті 112 Сімейного кодексу України). В судовому засіданні встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі обох сторін та інтересам їх неповнолітньої дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сімя фактично розпалася і шлюб існує формально. Що стосується позовної вимоги про стягнення аліментів, то згідно\~ з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної [PERSON] України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~). Частиною 2\~статті 150 СК України визначено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та\~СК України батьки мають рівні права та обовязки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобовязані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. \~\~\~\~\~\~\~\~ \~Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 182 СК України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: \~ \~ \~ \~ 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; \~ \~ \~ \~ 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; \~ \~ \~ \~ 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; \~ \~ \~ \~ 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; \~ \~ \~ \~ 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; \~ \~ \~ \~ 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до абз.2 ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. \~ \~ \~ \~ На ті ж самі обставини посилається Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому п. 17 своєї\~постанови від 15.05.2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів". Визначальним в даному спорі про стягнення аліментів є наявність підстав для задоволення таких вимог та обґрунтування розміру аліментів достатнього для забезпечення гідного духовного та фізичного розвитку дитини. Спір про місце проживання дитини відсутній. Відповідач у своїй заяві зазначив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі. Необхідність стягнення з [PERSON]\~ аліментів у розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) є повністю доведеною та відповідає потребам щодо належного утримання дитини в сьогоднішніх життєвих обставинах. Аліменти на утримання дитини слід присудити в користь позивача у частці від заробітку (доходу), так як позивач має постійне місце роботи та стабільний дохід. За наведених вище обставин, суд вважає за необхідне задовольнити позов. Згідно ч.1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню із відповідача до Державного бюджету України.

Outcome: approved