Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

В серпні 2021 року позивач звернулася до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. В заяві посилалася на те, що 05.08.2005 року між сторонами укладено шлюб, від якого [INFO] народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося, оскільки сторони мають різні моральні цінності і принципи, різноспрямовані характери і погляди на шлюб та сім`ю, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Спільне господарство сторони не ведуть з серпня 2021 року та проживають окремо, а тому вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Крім того позивач вказала, що син [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, а відповідач має можливість сплачувати аліменти, оскільки працює, інших осіб на його утриманні не перебуває, а тому просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повнолітня. 13 вересня 2021 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позов задовольнити, судові витрати покласти на відповідача. Відповідач в судове засідання не з`явився подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечив щодо його задоволення. Крім того подав до суду відзив в якому вказав, що з розірванням шлюбу згоден. Щодо стягнення аліментів зазначив, що по можливості надає кошти на утримання сина в добровільному порядку, останній раз купував дитині речі та шкільне приладдя в кінці серпня 2021 року, згоден сплачувати аліменти щомісячно в розмірі 1500 грн. на утримання дитини. Враховуючи, що сторони не прибули в судове засідання, перешкод для розгляду справи судом не встановлено, суд вважає за можливе здійснювати розгляд у судовому засіданні без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, відповідно до вимог частини другої статті247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та наявні в ній докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 05.08.2005 року між позивачем та відповідачем укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб № [NUMBER] , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Обухівського районного управління юстиції Київської області. Від шлюбу подружжя має дитину, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Із позову та заяв сторін, поданих на адресу суду, встановлено, що подальше спільне проживання позивача та відповідача є неможливим. Відповідно до статті 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Статтею п`ятою Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Згідно із частиною першою статті 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Аналіз наведених положень свідчить про те, що як при укладенні шлюбу так і при його розірванні передбачається реалізація волі жінки та чоловіка без будь-якої дискримінації та примушування та/або утримання у шлюбних відносинах. Згідно з частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на зміст наведених норм матеріального права та враховуючи надані докази, суд доходить висновку, що відносини, які склалися між подружжям вказують на те, що їх подальше спільне проживання є неможливе, а тому шлюб доцільно розірвати. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину, до досягнення нею повноліття, а відповідно до п.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина у частці від доходу її матері, батька. Статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що малолітній син сторін [PERSON] проживає з матір"ю та знаходяться на її утриманні. Так, як батько дитини, відповідач у даній справі проживає окремо від сина і дитина потребує матеріальної допомоги від батька, тому суд враховує позицію відповідача викладену у відзиві, а також розмір прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, матеріальне становище платника алаіментів, сстан здоров"я, відсутність на його утриманні інших осіб та інші обставини які мають значення для вирішення справи і вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на користь позивача. Доводи відповідача, що він має нерегулярний, мінливий дохід в наслідок чого аліменти належить стягувати у твердій грошовій сумі, грунтуються на нормах права, які втратили чинність на час розгляду справи, а відповідно до ч.3 ст.185 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача також слід стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 908 грн. за розгляд справи про стягнення аліментів та на користь позивача понесені нею витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви про розірвання шлюбу в сумі 908 грн.

Outcome: approved