Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

В обґрунтування позову [PERSON] (далі-позивач) зазначає, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (далі - відповідач) з 02 жовтня 2004 року. Від шлюбу вони мають малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом з нею та знаходяться на її повному матеріальному утриманні. У період шлюбу, нею з відповідачем, за рахунок спільних коштів, було придбано 38/100 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу, оформленого на ім`я відповідача, ними було куплено 38/100 частин житлового будинку. Право власності на вищевказану нерухомість зареєстровано у Державному комунальному підприємстві Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації. Позивач зазначає, що вона неодноразово зверталася до відповідача з проханням провести в добровільному порядку поділ нерухомості, проте, відповідач відмовляється провести поділ спільно нажитого майна, а тому, вона вимушена звернутися до суду. Шлюбний договір між ними не укладався, будь-яка угода про поділ спільного майна не складалася. Враховуючи вищевикладене, позивач просить, виділити їй, [PERSON] , [INFO] , у приватну власність: коридор, загальною площею 5.0 кв. м., позначений плані будинку під цифрою 1; кухню, загальною площею 7.5 кв. м., позначена на плані цифрою 2; ванну, загальною площею 5.6 кв. м., позначена на плані цифрою 3; коридор, загальною площею 8.4 кв. м., позначений на плані - 4; кімнату, загальною площею 10.6 кв. м., позначену на плані -5, а всього загальною площею: 37.1 кв. м., що становлять 71/100 ідеальних частин квартири номер [ADDRESS] ; - Виділити [PERSON] , [INFO] , у приватну власність кімнату, загальною площею 15.0 кв. м., позначену на плані цифрою 6 та господарську будівлю: сарай площею 8.2 кв. м., позначений на плані літерою «Г», що становлять 29/100 ідеальних частин квартири номер [ADDRESS] . Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява [PERSON] засвідчена начальником державної установи «Чернігівський слідчий ізолятор» від 04 червня 2019 року, про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Згідно частини третьої статті 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. У відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до статті 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Судом встановлено, що Котлярською сільською радою Попільнянського району Житомирської області 02 жовтня 2004 року зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , яка після державної реєстрації шлюбу змінила своє прізвище на « [PERSON] », актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] . Відповідно до свідоцтв про народження серії [NUMBER] , [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається з довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб виконавчого комітету Попільнянської селищної ради Попільнянського району Житомирської області від 15 квітня 2019 року № 824, до складу сім`ї/ [PERSON] , зареєстрованих за адресою: [ADDRESS] , входять: [PERSON] , [INFO] - чоловік; [PERSON] , [INFO] - син; [PERSON] , [INFO] - дочка. Судом також встановлено, що у період шлюбу, за рахунок спільних коштів, сторонами було придбано 38/100 ідеальних частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого у [ADDRESS] . Відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого 28 серпня 2006 року Мітніцьким Ю. Г . , приватним нотаріусом Попільнянського районного нотаріального округу Житомирської області за реєстром № 2196, оформленого на ім`я [PERSON] , було придбано у [PERSON] 38/100 частин житлового будинку загальною площею 111,2 кв. м., до будинку також належать господарські споруди: сарай дерев`яний, загальною площею 26,9 кв. м., гараж цегляний, загальною площею 22,2 кв. м., сарай цегляний, загальною площею 8,2 кв. м.. Вищевказаний договір зареєстрований в державному реєстрі правочинів, що підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів від 28 серпня 2006 року № 2809360. Право власності на вищевказану нерухомість зареєстровано у Державному комунальному підприємстві Бердичівське міжміське бюро технічної інвентаризації за номером 1984238 в книзі 7, номер запису 425, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 09 жовтня 2006 року № 12093282. Рішенням 56 сесії 6 скликання від 16 жовтня 2015 року Попільнянської селищної ради, вулицю Чапаєва перейменовано на - Вишнева. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, ФОП [PERSON] , складеного 12 квітня 2019 року за № 5, 38/100 частин нерухомого майна є відокремлена, має окремий вихід та може бути виділена в натурі, а складу новоутвореним об`єктам нерухомого майна може бути присвоєно статус квартири. Інвентаризаційна оцінка 38/100 частин нерухомого майна становить - 58715 гривень. Згідно технічного паспорта на квартиру (кімнату, житловий блок, секцію) [ADDRESS] , виготовленого ФОП [PERSON] станом на 09 квітня 2019 року, до складу нерухомості входять: - коридор, загальною площею 5.0 кв. м., позначений плані будинку під цифрою - 1; - кухня, загальною площею 7.5 кв. м., позначена на плані цифрою - 2; - ванна, загальною площею 5.6 кв. м., позначена на плані цифрою - 3; - коридор, загальною площею 8.4 кв. м., позначений на плані 4; - житлова кімната, загальною площею 10.6 кв. м., позначена на плані -5; - житлова кімната, загальною площею 15.0 кв. м., позначена на плані -6; Всього загальна площа нерухомості становить 52.1 кв. м. До складу господарських будівель входить сарай площею 8.2 кв. м., позначений на плані літерою «Г». Відповідно до статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Тобто вказана норма матеріального права припускає існування факту спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Згідно з частиною першою статті 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст.70 СК України). Згідно з частиною третьою статті 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верхового Суду України у постанові «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 у п . п. 22, 23, 24, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статті 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки майно, а саме, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами розташований за адресою [ADDRESS] набутий сторонами під час перебування в шлюбі, що не заперечують і самі сторони, суд визнає вказане майно спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до статті 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно зі статтею 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз`яснень, що містяться в п. п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок, виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Відповідно до висновку щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна, 38/100 частин нерухомого майна є відокремлена, має окремий вихід та може бути виділена в натурі, а складу новоутвореним об`єктам нерухомого майна може бути присвоєно статус квартири. З врахуванням технічної характеристики будинку, враховуючи ту обставину, що малолітні діти проживають разом з позивачем, суд оцінивши наявні у справі докази на підставі свого внутрішнього переконання та за критеріями їх належності, допустимості і достовірності, давши належну оцінку поясненням сторін, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved