Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітнього [PERSON] , [INFO] без згоди та супроводу батька [PERSON] . В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на те, що вона з відповідачем перебували у шлюбі. У шлюбі у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2011 року шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Їхній спільний син є особою з інвалідністю, оскільки має вроджене захворювання очей, та потребує постійного медичного догляду. У 2015 році [PERSON] було прооперовано очі в дитячому офтальмологічному центрі в м. Варшава, Республіка Польща. Після операції позивачка з сином щороку їздять до даного закладу для контрольних обстежень. З 2015 року щоразу перед виїздом сином до Республіки Польща позивачка зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон на лікування, однак відповідач відмовляється надати дозвіл на вивіз сина на лікування до Республіки Польща у 2020 році. Позивачка в судове засідання не з`явилася, її представник подав заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Будучи присутньою в попередньому судовому засіданні позивачка позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та додатково пояснила, що син та потребує щорічного обстеження та лікування в Дитячому офтальмологічному центрі, що знаходиться в м. Варшава (Республіка Польща). Поїздку планувала в місяці серпні 2020 року, однак поїздку відклали у зв`язку з карантином. Представник позивачки пояснив, що метою поїздки м. Варшава (Республіка Польща) є лікування сина позивачки [PERSON] , позов просить задоволити. Представник Служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно з вимогами ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності та відзив на позовну заяву не подавав. За таких обставин, фіксація судового процесу технічними засобами не проводилася згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 04 лютого 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 05 червня 2020 року закрито підготовче провадження та призначити до судового розгляду по суті цивільну за позовом [PERSON] , в інтересах неповнолітнього [PERSON] , за участі третьої особи: Служби у справах дітей Франківської районної адміністрації Львівської міської ради до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Крім того, ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 15 травня 2021 року вищевказану справу вирішено слухати в порядку заочного розгляду на підставі наявних у ній доказів. Відповідно до вимог ст.ст. 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно зі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено фактичні обставини справи. Відповідно свідоцтва про одруження [NUMBER] , виданого 26 серпня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління юстиції [PERSON] та [PERSON] 26 серпня 2004 року зареєстрували шлюб про, що зроблено запис № 1872, після одруження прізвище дружини « [PERSON] ». /а.с. 5/ Згідно зі свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] , виданого 08 квітня 2008 року Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції [PERSON] народився [INFO] , та його батьками є [PERSON] та [PERSON] . /а.с. 6/ Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12 вересня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 26 серпня 2004 року у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського обласного управління, юстиції актовий запис № 1872, розірвано. /а.с. 7/ Згідно з довідкою № 02-07/542 виданою 06 грудня 2016 року Львівською спеціалізованою школою І ступеня № 4 з поглибленим вивченням англійської мови Львівської міської ради Львівської області, [PERSON] , [INFO] навчається у 3 «А» класі Львівської спеціалізованої школи І ступеня № 4 з поглибленим вивченням англійської мови з 01 вересня 2016 року. Вихованням та навчанням сина займається мати [PERSON] . За даний період навчання учня в школі батько жодного разу не приходив та не цікавився його успіхами./а.с. 9/ Відповідно до посвідчення, виданого Франківським відділом соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради 28 жовтня 2016 року [PERSON] , 2008 року народження є дитиною інвалідом./а.с.10/ Відповідно до довідки № 01-22/626, виданої 11 листопада 2019 року Львівською лінгвістичною гімназією Львівської міської раль Львівської області [PERSON] , [INFO] , дійсно навчається в 2 (6) В класі Львівської лінгвістичної гімназії. Вихованням сина та активною участю в житті дитини займається мама - [PERSON] , відвідує батьківські збори, позакласні та позашкільні заходи за участі дитини. За весь час батько жодного разу не відвідував навчальний заклад і не цікавиться навчанням дитини./а.с. 24/ Згідно з довідкою, виданою Комунальним некомерційним підприємством "5-та міська клінічна лікарня м. Львова" 22 жовтня 2020 року [PERSON] отримує щорічні консульації та огляди у в клініці Матері і дитини у м. Варшава (Республіка Польща), постійним опікуном і супроводжуючою особою [PERSON] є мама [PERSON] .. Батько за час спостереження за дитиною в поліклініці жодного разу не цікавився. Статтею 33 Конституції України гарантується кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Відповідно до частин другої, четвертої статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані поважати дитину. Частинами першою, другою статті 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За вимогами статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Частинами 1-4 ст. 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України встановлено, зокрема, Законом України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII, а також Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, установлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Таким чином, тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини. Сама по собі можливість поїздки за кордон не є безумовним свідченням того, що така поїздка відповідає найкращим інтересам дитини, оскільки істотне значення має країна поїздки, мета такої поїздки та період поїздки. Тимчасовий виїзд дитини за кордон передбачений на підставі рішення суду та має відповідати найкращим інтересам дитини, дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого може бути наданий на певний період, з визначенням його початку й закінчення, що узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним в постанові від 04 липня 2018 року у справі №712/10623/17 (провадження № 14-244цс18). Законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на виїзд дитини лише до конкретно визначених країн, що узгоджується з висновком , що міститься в постанові Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 643/1090/17. Суд вважає, що позивачкою доведено, що тимчасовий виїзди дитини у Республіку Польща будуть відповідати інтересам дитини, яка росте та розвивається, враховуючи, що дитина потребує періодичного медичного огляду, що підтверджується медичною документацією, долученою до матеріалів справи. А тосму суд, суд доходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог цій частині. Щодо надання дозволу про виїзд за кордон [PERSON] в інші країни, то в цій частині необхідно відмовити, оскільки позивачкою не зазначено конкретних країн виїзду, мету та період їхнього перебування. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved