Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-17 00:00:00

В березні 2017 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі Банк) звернулось до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором у розмірі 15\~019,60 доларів США. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 27.06.2008 року між Банком та [PERSON] було укладено кредитний договір № NKVZGA0000000104, згідно якого Банк надав позичальнику кредит у розмірі 20\~860,70 доларів США на строк до 27.06.2022 року,\~а відповідач зобовязався вчасно повернути суму кредиту шляхом внесення щомісячних платежів згідно узгодженого сторонами графіку, а також сплачувати проценти в розмірі 1,25 % на місяць, комісійні винагороди в порядку та на умовах, визначених кредитним договором. В порядку забезпечення виконання умов вищевказаного кредитного договору між Банком та відповідачем [PERSON] 27.06.2008 року був укладений договір поруки, відповідно до якого останній поручився за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та зобов'язався нести з [PERSON] перед позивачем солідарну відповідальність за порушення нею умов кредитного договору.\~\~ Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, [PERSON], незважаючи на це, порушила його, оскільки, своєчасно не погашала кредит та не сплачувала проценти за користування ним, що стало підставою для звернення з даним позовом до суду. В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні. Відповідачі в судовому засіданні позовні вимоги Банку не визнали. При цьому вказували, що ними в порядку виконання рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.12.2013 року щодо звернення стягнення було реалізовано житловий будинок та земельну ділянку, розташованих по вул. Черняховського, 1 в м. Вознесенську Миколаївської області. Отримані таким чином кошти в розмірі 11\~913 доларів США були в повному обсязі передані Банку, працівник якого запевнив відповідачів про достатність даної суми для повного погашення заборгованості за кредитом та відсутність будь яких претензій Банку до них в майбутньому. Також свої заперечення обґрунтовували небажанням позивача посприяти відчуженню предметів іпотеки своєчасно та за більш вигідною ціною та неможливістю виконувати свої зобовязання за кредитом внаслідок загострення економічної та політичної ситуації в країні. Дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наявних доказів, відповідно до вимог ст.11 ЦПК України, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Зокрема судом встановлено, що 27.06.2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та [PERSON] було укладено кредитний договір № NKVZGA0000000104, в якому сторони узгодили всі його умови. З договору та інших письмових доказів, що містяться в матеріалах справи вбачається те, що Банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти на строк з 27.06.2008 року по 27.06.2022 року включно у вигляді не поновлюваної лінії у розмірі 24\~510,50 доларів США на наступні цілі: у розмірі 20\~860,70 доларів США на споживчі цілі, з яких 20\~000 доларів США - шляхом видачі готівки через касу, 600 доларів США для сплати винагороди за надання фінансового інструменту в момент надання кредиту, 260,70 доларів США для сплати страхових платежів за перший рік лінії кредиту; а також 3\~649, 80 доларів США для сплати страхових платежів, відповідно до п.п. 2.1.3, 2.2.7 кредитного договору. Зі своєї сторони позичальник зобовязалася щомісячно частинами повертати отриманий кредит та сплачувати проценти за користування ним в розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, комісійні винагороди, згідно п.7.2 кредитного договору. Згідно кредитного договору наслідками порушення його умов щодо своєчасного виконання\~зобовязань позичальником є сплата ним Банку пені в розмірі 0,15 % від суми несплаченого платежу, розрахованого за кожен день прострочення платежу, а також штрафів, відповідно до п. 5.3 кредитного договору, в разі порушення позичальником строків платежів понад 30 днів. При цьому, сторони погодили порядок розрахунків, якій здійснюється в наступному порядку: спочатку кошти отримані від позичальника спрямовуються на відшкодування збитків (витрат) Банку, пені , простроченої заборгованості за комісіями, відсотками, та в останню чергу на погашення заборгованості за тілом кредиту (п.3.2 кредитного договору) . Обумовлений кредитний договір, як вбачається з матеріалів справи, позичальником не оспорений, не розірваний та у встановленому законом порядку не визнаний недійсним повністю або частково. Разом з тим, факт виконання Банком взятих на себе зобовязань за кредитним договором визнаний позичальником у судовому засіданні. В порядку забезпечення виконання умов кредитного договору 01.07.2008 року між Банком та відповідачем [PERSON] було укладено договори іпотеки нерухомого майна, за якими останній передав Банку в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме: житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, за адресою: вул. Черняховського, 55 в м. Вознесенську Миколаївської області. Крім того, між Банком та відповідачем [PERSON] 27.06.2008 року був укладений договір поруки, відповідно до якого останній поручився за вчасне та повне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань та зобов'язався нести з [PERSON] перед позивачем солідарну відповідальність за порушення нею умов кредитного договору. Рішенням\~Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 05.12.2013 року в рахунок заборгованості за вищевказаним кредитним договором у розмірі 57\~138,26 доларів США (з яких:\~\~\~заборгованість за кредитом 20\~161 доларів США, заборгованість за процентами 12\~639,28 доларів США, заборгованість за комісійними винагородами 3\~230,95 доларів США, пеня 18\~355,87 доларів США, штрафи 2\~750,67 доларів США, нарахування здійснено станом на 09.07.2013 року), звернуто стягнення на житловий будинок та земельну ділянку, на якій він розташований, за адресою: вул. Черняховського, 55 в м. Вознесенську Миколаївської області, шляхом продажу даного нерухомого майна Банком будь яким способом з іншою особою від імені [PERSON] Відповідно до\~ст. 1054 ЦК України\~за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно ст.\~611, ч. 2 ст.\~612, ст.ст.\~623-625, ч. 1 ст.\~1049, ст.\~1050 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, що встановлені договором. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки, відповідно до ст.ст. 553-554 ЦК України. При цьому, зобовязання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1ст. 598 ЦК України). Такі підстави зазначені в ст. ст.599,600,601,604-609 ЦК України. Зокрема, відповідно до\~ст. 599 ЦК України\~зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Аналогічні умови містить й кредитний договір. При цьому, в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання, іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки, за рахунок якого іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цих вимог, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачено умовами договору, що обумовлює основне зобовязання (ст. ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку) . Виходячи з вищевикладеного, звернення стягнення на предмет іпотеки повинне задовольнити вимоги кредитора за основним зобов'язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов'язання, що вважається виконаним, згідно ст. 599 ЦК України. Отже, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки не призводить до заміни основного зобовязання на забезпечувальне, задоволення вимог за дійсним основним зобовязанням одночасно чи за наявності рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не може мати наслідком подвійного стягнення за основним зобовязанням, так як домовленість сторін про його заміну забезпечувальним зобовязанням відсутня. За такого, наявність рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке не виконане, не виключає можливості вирішення питання про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням. Так, як вбачається з матеріалів справи предмети іпотеки було реалізовано відповідачем [PERSON] 13.05.2016 року, відповідно до договорів купівлі продажу, посвідчених приватним нотаріусом Вознесенського міського нотаріального округу Миколаївської області [PERSON] В цей же день відповідачем [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено Банку 11\~913 доларів США, з яких 6\~582,11 доларів США було спрямовано на погашення заборгованості за пенею, 5\~196,74 доларів США на погашення заборгованості за комісіями, що вбачається з розрахунку, наданого позивачем. З виписки з особового рахунку також вбачається про перерахування 189 доларів США в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. Проте заборгованість за кредитним договором не була погашена в повному обсязі, в тому числі за тілом кредиту. За такого, Банком продовжено нарахування заборгованості за кредитним договором, яка станом на 09.02.2017 року складала 102\~094,34 доларів США, з яких: - заборгованість за кредитом - 15 019,60 доларів США, - заборгованість за процентами - 21\~501,15 доларів США, - заборгованість за комісіями - 5\~650,32 доларів США, - пеня - 59\~923,27 доларів США. Обумовлений розрахунок заборгованості, відповідно до\~\~ ст. 60 ЦПК України, не спростовано. Разом з тим, перевірка банківського розрахунку заборгованості за кредитним договором, у тому числі тілом кредиту, виходить за межі поняття «простий арифметичний розрахунок», а тому не може бути здійснена судом Згідно зі\~ст.192 ЦК України\~законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до\~статті 533 ЦК України\~грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Такий порядок встановлено\~Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року № 15-93, ст.5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2\~ст. 5 цього Декрету. Отже, за наявності вищевказаних обставин, якщо кредитні кошти надавалися в іноземній валюті, стягнення заборгованості за кредитним договором у іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України (правовий висновок Верховного Суду України у справі №6-190цс15 від 16.09.2015 року). Таким чином, оскільки кредит відповідачем [PERSON] був отриманий в іноземній валюті, Банк мав необхідні ліцензії на здійснення валютних операцій, отримані в установленому законом порядку, валютою зобов'язання сторонами визначено долари США, суд прийшов до висновку про можливість стягнення кредитної заборгованості в валюті кредитування, а саме доларах США. В зв'язку з встановленим та на підставі ст.ст.\~526,\~530, 553-554 ЦК України\~з відповідачів, в тому числі [PERSON], як солідарного боржника, відповідно до укладеного між Банком та ним договору поруки від 27.06.2008 року, підлягає стягненню на користь Банку заборгованість за кредитом у розмірі 15\~019,60 доларів США (в межах заявлених позовних вимог). При цьому суд вважає безпідставними заперечення відповідачів щодо: - наявності домовленості з представниками Банку з приводу порядку зарахування коштів та припинення будь яких зобовязань останніх перед Банком, оскільки спростовується матеріалами справи; - неможливості виконання своїх зобовязань за кредитом внаслідок загострення економічної та політичної ситуації в країні, так як вказані обставини не є підставами для повного або часткового звільнення боржника від виконання зобов'язання; - нездійснення Банком заходів щодо своєчасної реалізації предметів іпотеки та за більш вигідною ціною, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що позичальник таким чином сприяв збільшенню розміру заборгованості за кредитом (разом з тим, в силу ч.2 ст. 616 ЦК України сприяння кредитора у збільшенні розміру збитків має своїм наслідком виключно зменшення розміру нарахованих збитків та неустойки, проте не є підставою для зменшення розміру інших нарахувань (процентів, комісії тощо). В силу ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить до стягнення судовий збір у розмірі 6\~062 грн. 66 коп. в рівних частках з кожного.

Outcome: approved