Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-10 00:00:00

В вересні 2021 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: Дрогобицька міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, мотивуючи тим, що вона, [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS] . Разом з нею, окрім зареєстрованих осіб, проживала з травня 2011 року рідна сестра її чоловіка [PERSON] , - [PERSON] , [INFO] до дня смерті. [PERSON] , [INFO] померла, внаслідок ішемічної хвороби серця (гостра форма). Похованням [PERSON] займалась лише вона, оплату здійснювала за власний рахунок. [PERSON] похована в м. Біла Церква на Ново-Київському кладовищі № 2. Інших родичів окрім неї у померлої [PERSON] немає. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Померла [PERSON] була особою з інвалідністю, III групи з дитинства та довічно, а тому потребувала постійної допомоги сторонніх. До травня 2011 року, померла [PERSON] проживала зі своєю бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [INFO] бабуся [PERSON] , [PERSON] померла. Тому, після поховання бабусі, її покійний чоловік забрав свою сестру, покійну [PERSON] до них в Білу Церкву та вони всі разом стали проживати за адресою: [ADDRESS] . Місце реєстрації померлої [PERSON] так і залишилось в м. Дрогобич. На жаль, її чоловік [PERSON] , помер [INFO] . Він був похований у м. Біла Церква на Ново-Київському кладовищі № 2. Його сестра так і залишилась проживати з нею за вищевказаною адресою, оскільки інших близьких родичів у неї не було, а між ними та нею склались теплі, дружні стосунки. Вона змогла їй забезпечити необхідний сторонній догляд. Вони піклувались один про одного, вели спільний побут, підтримували один одного як духовно, так і матеріально, мали взаємні права та обов`язки. Один одного вважали за близького члена сім`ї. На даний час їй необхідно успадкувати нерухоме майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини . Таким чином, вона, за відсутності інших спадкоємців, являється єдиним спадкоємцем, четвертої черги. Оскільки, вона з покійною [PERSON] були зареєстровані за різними адресами, їй необхідно встановити факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Факт проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини можуть підтвердити наступні докази: відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 464 від 17.06.2021 р., місцем смерті [PERSON] є [ADDRESS] ; відповідно до Акту від 28.10.2014 р., затвердженого начальником КП БМР ЖЕК № 6, було підтверджено факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з травня 2011 р. по 28.10.2014 р. ( станом на час видачі акту); відповідно до довідки КП БМР ЖЕК № 6, виданої 28.10.2014 р. встановлено, що [PERSON] проживає з травня 2011 року по теперішній час, але не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ; факт проживання в м. Біла Церква також може бути підтверджено довіреністю від 05.04.2013 р. Р№ 893, посвідченою приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік І.В.; довіреністю від 25.04.2019 р. р. № 708 посвідченої приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Шелудченко О.В.; відповідно до рецепту № 2007 від 15.04.2013 р. адреса хворої [PERSON] , 1983 р.н. вказана [ADDRESS] , аналогічна адреса вказана і в рецепті № 2019 від 15.05.2013 р. виписані ліки призначались [PERSON] довічно та постійно нею використовувались для придбання ліків; в заперечені проти позову у справі № 442/8105/14-ц від 08.12.2014 р., що складена приватним нотаріусом Дуднік І.В. до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, місце фактичного проживання [PERSON] зазначено як [ADDRESS] ; відповідно до Акту про фактичне місце проживання громадян на території [ADDRESS] від 25.08.2021 р. було встановлено, що [PERSON] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з травня 2011 р. по день смерті [INFO] . 17.05.2018 р. [PERSON] було укладено Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в якій вказано, що особа фактично проживає за адресою кв. [ADDRESS] . Тому, просила суд встановити факт проживання [PERSON] . [INFO] з спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] ( а. с. 1-5 ). Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 14.09.2021 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 34 ). Ухвалою судді від 20.09.2021 року заява [PERSON] , заінтересована особа: Дрогобицька міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини була залишена без руху ( а. с. 39-41 ). 05 жовтня 2021 року за вх. № 46523 судом отримано заяву про усунення недоліків ( а. с. 44 ). Разом з нею додаткові документи та належним чином оформлена заява встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (а. с. 46, 47, 49-51 ). Ухвалою судді від 07 жовтня 2021 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Дрогобицька міська рада про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено справу до розгляду в судове засідання на 12 годину 00 хвилин 11 листопада 2021 року ( а. с. 53 ). В судовому засіданні заявника [PERSON] та її представник - адвокат Вдовик О.М., кожна окремо, підтримали заяву, надали пояснення аналогічні викладеним в ній та просили задовольнити заяву в повному обсязі. Заінтересована особа Дрогобицька міська рада в судове засідання свого представника не направила, про дату, час та місце слухання справи повідомлена належним чином, про що в матеріалах справи свідчить наявне поштове повідомлення про вручення. Відповідно до ч. 5 ст. 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Оскільки заінтересована особа була належним чином повідомленою, то суд вважає за можливим проведення судового засідання за відсутності заінтересованої особи за участі заявника та за наявними матеріалами справи. Суд, вислухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого поряду їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відміткою в паспорті заявника ( а. с. 7 ). Разом з заявником, за вищевказаною адресою зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 25.08.2021 року ( а. с. 8 ). Встановлено, що окрім зареєстрованих осіб, проживала з травня 2011 року рідна сестра чоловіка заявника [PERSON] - [PERSON] , [INFO] до дня смерті. [PERSON] , [INFO] померла, внаслідок ішемічної хвороби серця (гостра форма), що підтверджується наявним лікарським свідоцтвом про смерть № 464 від 17.06.2021 року ( а. с.15-16 ) та свідоцтвом про смерть від 18.06.2021року серії [NUMBER] , виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) ( а. с. 11 ). Встановлено, що похованням [PERSON] займалась лише заявник, оплату здійснювала за власний рахунок, оскільки інших родичів у померлої окрім заявника не було. Внаслідок смерті [PERSON] відкрилась спадщина на нерухоме майно, що належало померлій на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом від 16.08.2019 року та від 19 липня 2019 року ( а. с. 46, 47 ). Померла [PERSON] була особою з інвалідністю, III групи з дитинства та довічно ( а. с. 17, 18 ), а тому потребувала постійної допомоги сторонніх. В судовому засіданні було встановлено, що до травня 2011 року, померла [PERSON] проживала зі своєю бабусею [PERSON] за адресою [ADDRESS] . [INFO] бабуся [PERSON] , [PERSON] померла, після поховання бабусі, її покійний чоловік забрав свою сестру, покійну [PERSON] до них в Білу Церкву та вони всі разом стали проживати за адресою: [ADDRESS] , місце реєстрації померлої [PERSON] так і залишилось в м. Дрогобич. Чоловік заявника [PERSON] , помер [INFO] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 23.08.2011 року, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції у Київській області ( а. с. 12 ). Встановлено, що після смерті чоловіка заявника, його сестра [PERSON] залишилась проживати з заявником [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де остання здійснювала догляд за [PERSON] , піклувались один про одного, вели спільний побут, підтримували один одного, мали взаємні права та обов`язки та один одного вважали за близького члена сім`ї. Відповідно до Лікарського свідоцтва про смерть № 464 від 17.06.2021 року, місцем смерті [PERSON] є [ADDRESS] ( а. с. 15-16 ). Відповідно до Акту від 28.10.2014 р., затвердженого начальником КП БМР ЖЕК № 6, підтверджено факт проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з травня 2011 року по 28.10.2014 року ( а. с. 19 ). З довідки КП БМР ЖЕК № 6, виданої 28.10.2014 року вбачається, що [PERSON] проживає з травня 2011 року по теперішній час, але не зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Крім того, в матеріалах справи наявна довіреність від 05.04.2013 р. Р№ 893, посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Дуднік І.В. та довіреність від 25.04.2019 р. № 708, посвідчена приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Шелудченко О.В., якими померла [PERSON] уповноважувала [PERSON] бути її представником, а також вести справи по оформленню її спадкових прав на майно, що залишилося після смерті [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 23, 24-25 ). Відповідно до рецепту № 2007 від 15.04.2013 року, адреса хворої [PERSON] , 1983 року народження вказана [ADDRESS] , аналогічна адреса вказана і в рецепті № 2019 від 15.05.2013 року, виписані ліки призначались [PERSON] довічно та постійно нею використовувались для придбання ліків ( а. с. 26 ). Крім того, в заперечені проти позову у справі № 442/8105/14-ц від 08.12.2014 року, що складена приватним нотаріусом Дуднік І.В. до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області, місце фактичного проживання [PERSON] зазначено як [ADDRESS] (а. с. 27-28 ). Відповідно до Акту про фактичне місце проживання громадян на території м. Біла Церква за адресою Пролетарська, 13 від 25.08.2021 року, яке складено головою ОСББ «Пролетарська 13» вбачається, що [PERSON] дійсно проживала за адресою: [ADDRESS] без реєстрації з травня 2011 р. по день смерті [INFO] ( а. с. 31 ). Окрім цього, 17.05.2018 року [PERSON] було укладено Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, в якій вказано, що особа фактично проживає за адресою кв. [ADDRESS] ( а. с. 21-22 ). Оскільки в позасудовому порядку заявниця не може підтвердити факт спільного проживання із спадкодавцем, вона вимушена звернутися для вирішення даного питання до суду. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 1264 ЦК у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини. Статтею 3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. У п. 6 рішення від 3 червня 1999 р. № 5-рп/99 Конституційний Суд України зазначив, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т. п. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування" роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки. Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність: - спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт; - надання взаємної допомоги; - усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; - інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Крім того, для встановлення факту спільного проживання не має значення те, що спадкодавець та заявник ніколи не були зареєстровані за однією адресою. Закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці. Зазначена правова позиція міститься в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 серпня 2019 року у справі N 521/16365/15, провадження N 61-28987св18. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що обов`язковими умовами для визнання особи членом сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки. Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно зі ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Під час розгляду даної цивільної справи судом встановлено та знайшло своє підтвердження того факту, що заявник [PERSON] дійсно проживала однією сім`єю з померлою [PERSON] , і на час відкриття спадщини, після смерті [PERSON] сплинуло більше п`ять років протягом яких у них були взаємні права і обов`язки, що підтверджується належними та допустимими доказами, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю заявника зі спадкодавцем, так як на момент смерті [PERSON] , заявниця постійно проживала разом із померлою в квартирі [ADDRESS] , здійснювала за нею догляд, вели спільне господарство. Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки його встановлення необхідно для прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] . Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Досліджені в судовому засіданні матеріали справи в достатній мірі дають змогу суду встановити факт спільного проживання однією сім`єю заявника зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Враховуючи вищенаведене, суд дійшов висновків про наявність підстав для задоволення заяви [PERSON] . Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного та

Outcome: approved