Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про втрату права на користування жилими приміщеннями. Позовні вимоги мотивувала тим, що на праві приватної власності їй належить житловий будинок, що знаходиться по вул. В.Стефаника, 21 в с. Задубрівці, Снятинського району Івано-Франківської області. Відповідач є її сином та зареєстрований у вищевказаному будинковолодіння, однак з липня 2003 р. в даному будинку не проживає. На даний час вона бажає оформити субсидію, та позбавлена такого права, оскільки відповідач в господарстві зареєстрований, хоча і не проживає у ньому. Просить визнати його таким, що втратив право на користування жилими приміщеннями у спірному будинковолодінні. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча у встановленому законом порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи, зокрема через засоби масової інформації - газету "Галичина". Про причини неявки суд не повідомив, а тому справу слід розглянути заочно у відсутності відповідача. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06.08.2004р., позивачка є спадкоємцем зазначеного в заповіті майна належного померлому [PERSON], а саме: житлового будинку по вул. В.Стефаника, 21 в с. Задубрівці Снятинського району. Із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Коломийського МЕТІ від 29.09.2004р. вбачається, що за позивачкою зареєстровано право приватної власності на вищевказаний житловий будинок. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов господарства позивачки, у спірному господарстві зареєстрований відповідач, який приблизно з липня 2003р. там не проживає, фактично проживає в [INFO]. Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 157 ЖК України, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до п. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Суд, аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні та дослідивши зібрані докази, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідач в період з липня 2003 року в спірному господарстві не проживає, оскільки пооживає в м. Чернівці, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на проживання спірному житловому будинку. На підставі викладеного та ст. ст.150, 157 ЖК України, ст.ст.383, 405, 406 ЦК України,

Outcome: approved