Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-21 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] з вимогою усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом зобов'язання останнього його звільнити. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що являється власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування. Після припинення шлюбних стосунків із [PERSON], останній продовжив проживати у вказаному будинку. Разом з тим, таке проживання відповідача створює для [PERSON] перешкоди у користуванні власністю, оскільки [PERSON] зловживає спиртними напоями та систематично порушує правила співжиття. З цих підстав просила задоволити вимоги позову. В листопаді 2014 року позивач уточнила вимоги позову, просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй на праві приватної власності житловим будинком шляхом виселення [PERSON] В судовому засіданні позивач вимоги позову підтримала в повному обсязі з підстав викладених у заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з?явився , однак неодноразово судом повідомлявся про слухання справи, про причини неявки суд не повідомляв. Враховуючи вказані обставини та думку позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідача, суд провів розгляд даного спору у порядку заочного розгляду. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Так, судом встановлено, що на підставі договору дарування від 07.06.1984 року [PERSON] набула право власності на житловий будинок [ADDRESS](а.с.28). 13.01.2009 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.11). Відповідно до довідки виконавчого комітету Вовковинецької селищної ради від 12.12.2014 року [PERSON] проживає по [ADDRESS](а.с.30). Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. В силу ч.1 ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. З огляду на зміст ч.1 ст. 383 вказаного Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. До членів сім?ї, відповідно до вимог ч.2 ст.64 ЖК України належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім?ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом із наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо такі особи перестали бути членами сім?ї наймача, але продовжують проживати у займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім?ї. Також, із змісту ч.4 ст.155 ЖК України вбачається, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не припиняє права членів сім?ї на користування займаним приміщенням. В силу ч.1 ст. 116 цього Кодексу якщо наймач, члени його сім?ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Згідно матеріалів справи вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП, з приводу вчинення за місцем свого проживання по [ADDRESS] насильства в сім"ї відносно [PERSON], що підтверджується постановами Деражнянського районного суду від 26 березня та 09 квітня 2014 року, які набрали законної сили. Крім того, згідно інформації наданої Деражнянським РВ УМВСУ, [PERSON] перебуває на профілактичному обліку із 2014 року як особа, яка вчинила насильство в сім?ї. З цього приводу, 25.03.2014 року [PERSON] отримав офіційне застереження про неприпустимість учинення насильства в сім"ї. Також, органом внутрішніх справ 04.04.2014 року було винесено захисний припис [PERSON], яким заборонено останньому чинити акти фізичного та психологічного характеру відносно дружини та інших членів сім?ї. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 із змінами внесеними станом 25.05.2008 року при вирішенні справ про виселення на підставі ст..116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиіті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). На підставі встановлених судом обставин справи та із врахуванням вищевикладених норм закону, суд прийшов до висновку що позивачем доведено той факт, що з боку відповідача [PERSON] мала місце триваюча антигромадська поведінка, а тому з цих підстав останній підлягає виселенню із житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України із [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243грн.60коп.

Outcome: approved