Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що з 3 травня 2013 року вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб був зареєстрований у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тиврівського районного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №11. Рішенням Тиврівського районного суду смт. Тиврова від 1 липня 2015 шлюб був розірваний. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Син проживає з нею і перебуває повністю на її утриманні. Відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку участь приймає надзвичайно рідко, що ставить її у вкрай скрутне матеріальне становище. Для дитини необхідно купувати продукти харчування і гігієни, одяг, щомісячно вносити батьківську плату за відвідування дитячого садка. Син часто хворіє, вимагає додаткових витрат на лікування, розвиток, проте всі додаткові витрати несе вона. Відповідач в даний час офіційної роботи не має, але працює не офіційно і має заробіток. Таким чином, відповідач має можливість надавати допомогу на утримання малолітньої дитини. Під час розірвання шлюбу відповідач був згоден на надання добровільної матеріальної допомоги, проте за весь час після розірвання шлюбу, надав матеріальну допомогу дитині один раз, у розмірі 300 гривень. Так як точний розмір заробітку встановити важко, і він має нерегулярний характер, вважає за необхідне встановити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Просить стягувати на її користь з [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1000 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просить їх задоволити з підстав, викладених в позовній заяві, пояснила, що відповідач дав 300 грн. на утримання дитини в 2016 році і 300 грн. в січні 2017 року. Вона потратила 1900 грн. на зимовий одяг сину. Відповідач позовні вимоги не визнав, пояснив, що не надавав кошти на утримання дитини, так як дізнався що позивачка звернулась до суду із позовом і чекав яке рішення прийме суд, щоб в подальшому його виконувати. Суд, вислухавши позивача, відповідача, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Сторони перебували в шлюбі. [INFO]. у них народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с.5). Дитина проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, що стверджується актом обстеження житлово-побутових умов та довідкою виконавчого комітету Сутисківської селищної ради про склад сім'ї № 3591 від 13.05.2016 р. (а.с. 6). Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ « Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обов'язком обох батьків. Відповідно до ЗУ "Про Державний бюджет України на 2017 р." прожитковий мінімум для дитини віком до 6 років становить 1355 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дітьми прожиткового мінімуму. Сама позивачка не в змозі забезпечити належні умови проживання й виховання дитини, її нормальний розвиток. Відповідач же молодого віку, має можливість працювати й зі слів позивача працює неофіційно, інших утриманців не має, а тому взмозі приймати участь в утриманні дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. На підставі ст.ст.180-182, 184 СК України,

Outcome: approved