Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 09 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, актовий запис №49. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , 2010 року народження. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що шлюбні стосунки з відповідачем припинені з липня 2020 року. В судове засідання сторони не з`явилися. Позивач, надіслала письмову заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала. Відповідач, згідно письмової заяви, позовні вимоги визнав, вважає, що зберегти сім`ю неможливо, справу просив розглянути за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до положень ч.3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. З урахуванням положень ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу в без участі сторін, оскільки їхня неявка не перешкоджає розгляду спору на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. За приписами ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають спільні права та обов`язки. Відповідно до положень ст.51 Конституції України та ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Рішення про розірвання шлюбу, як визначено нормою статті 112 СК України, суд постановляє якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Громадяни України [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 09 жовтня 2009 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, про що складено відповідний актовий запис №49. Після одруження дружина зміна прізвище на " [PERSON] ", що підтверджується даними свідоцтва про шлюб [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області, 09 жовтня 2009 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується даними свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Кривоозерського районного управління юстиції Миколаївської області 08 червня 2010 року. Згідно положень ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що сторони на час розгляду судової справи разом не проживають, сімейно - шлюбні стосунки не підтримують з липня 2020 року та не ведуть сумісне господарство. За цей час подружжя не здійснили реальних дій щодо збереження родинних стосунків. Сторони не мають наміру зберегти свою сім`ю. Згідно положень ч.2 ст.112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в порядку ст.81 ЦПК України докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд, приймаючи до уваги існуючі взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання кожного з них продовжувати шлюбні відносини, дійшов висновку, що подальше подружнє життя сторін, збереження їх сім`ї є неможливим та суперечить інтересам кожного з них. На підставі ст.112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved