Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цивільним позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем у у виконавчому комітеті Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області 16.12.2013 року, актовий запис № 10. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] - [INFO], яка проживає з позивачем. Спільне життя не склалось з різних причин. Сторони проживають окремо протягом тривалого часу, подружніх та сімейних стосунків не підтримують. За таких обставин позивач просить шлюб розірвати. Позивач у судовому засіданні на позовних вимогах наполягає, просить шлюб розірвати, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча про місце, день та час судового розгляду справи був завчасно та належним чином повідомлений, заперечення проти позову та заяви про розгляд справи без його участі не подав, у зв'язку з чим суд вирішує справу у відповідності до ст.ст. 224-226 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов'язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім'ї. Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Згідно ст.ст. 111,112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен установити дійсні мотиви розлучення, з'ясувати фактичні взаємини подружжя, і зобов'язаний вжити заходів щодо їх примирення, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі «Смірнова проти України»). Враховуючи те, що відповідач, будучи належним чином повідомленим про розгляд справи, у судове засідання не з'явився, свого представника не направив, доказів поважності причин неявки не надав та в силу того, що судовий розгляд здійснюється упродовж розумного строку, суд вважає за можливе розглядати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Кириківської селищної ради Великописарівського району Сумської області 16.12.2013 року, актовий запис № 10, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] - [INFO], яка проживає з позивачем (а.с.6). Як пояснила у судовому засіданні позивач, сторони проживають окремо з травня 2014 року, шлюбних та сімейних стосунків не підтримують і відновлювати їх не збираються, спільне господарство не ведуть. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач заперечення проти позову не подав. Отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін. З'ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України, в якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім'ї», як соціального інституту сучасного суспільства. Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с», «однакові права і обов'язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду у відповідності зі ст.110 цього Кодексу. Згідно ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище. У відповідності до ч.8 ст.235 ЦПК України у рішенні суду про розірвання шлюбу зазначається про вибір прізвища тим з подружжя, який змінив прізвище під час державної реєстрації шлюбу, що розривається. на підставі ст.ст.110, 111, 112,114 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved