Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

До суду звернулася з вищевказаним позовом [PERSON], яка в обґрунтування позовних вимог посилається на те, що [INFO] року померла її мати [PERSON], яку за життя було прийнято в члени КСП ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області. При паюванні земель сільськогосподарського призначення КСП ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області відповідно до Указу Президента України № 720 від 08 серпня 1995 року "Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям", [PERSON] було внесено до Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства що додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області серії ЛГ б/н, виданого 01 квітня 1996 року під номером 237. Проте, [PERSON] за життя так і не отримала на руки відповідного земельного сертифікату, хоча мала законне право на його отримання. На даний час позивач є єдиною спадкоємицею всіх прав та обов`язків [PERSON] як дочка останньої, тобто вона являється спадкоємицею за законом першої черги померлої. Позивач вважає, що вона на даний час, як спадкоємиця своєї матері, має право на відповідну земельна частку (пай), на яку за життя мала право її мати. За вказаних обставин, позивач просить суд визнати за нею право на земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області, право на яку мала при розпаюванні земель КСП ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області [PERSON], яка померла [INFO] року, виділити їй земельну частку (пай) із земель резерву чи запасу Троїцького району Луганської області у розмірі та вартісному виразі, не більше, чим повинна мати [PERSON] та видати їй відповідний сертифікат на право на земельну частку (пай). Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, згідно якої на задоволенні позовних вимог наполягає у повному обсязі, просить розглянути вказану справу без її участі. Троїцька селищна рада Троїцького району Луганської області у судове засідання свого представника не направила, надала до суду відзив, згідно якого просить справу розглянути без участі їх представника, заперечень на позовні вимоги не має. Троїцька районна державна адміністрація Луганської області свого представника у судове засідання не направила, заперечень на позовні вимоги не надала. Головне управління Держгеокадастру у Луганській області у судове засідання свого представника не направило, надало пояснення, згідно яких на думку управління було пропущено строк позовної давності, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Суд, вивчивши та проаналізувавши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно відповіді на запит Головного управління Держгеокадастру у Луганській області № 9-12-0.63-9975/2-18 від 13 грудня 2018 року [PERSON] була внесена до списку громадян - членів колективного сільськогосподарського підприємства під № 237, який додається до Державного акту на право колективної власності на землю, виданого КСП ім. 50-ти річчя Жовтня Троїцького району Луганської області. Також вказане підтверджується довідкою Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області № 422 від 17 вересня 2018 року. [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] померла [INFO] року. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] позивач є дочкою [PERSON], прізвище позивача було змінено у наслідок укладення шлюбу, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб № [NUMBER] від 01 березня 2014 року. Позивач фактично прийняла спадщину після смерті [PERSON], що підтверджується довідкою Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області № 421 від 17 вересня 2018 року. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української PCP, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності Цивільного кодексу України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом». Враховуючи спірні правовідносини, у даному випадку відповідні юридичні факти виникли під час дії Цивільного кодексу Української PCP, оскільки спадщина після смерті матері позивача відкрилася [INFO] року, у зв'язку з чим слід керується відповідними нормами вказаних нормативних актів, які діяли під час виникнення певних спірних правовідносин. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Пунктом 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. № 720 /95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Відповідно до п. 5 Постанови Верховної Ради України «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі» № 2200 від 13.03.1992 р. роздержавлення і приватизація земель сільськогосподарських підприємств і організацій провадяться починаючи з 15 травня 1992 р. відповідно до проектів, які розробляються керівництвом (адміністрацією) цих підприємств та організацій за участю експертів і державних землевпорядних організацій, схвалюються трудовими колективами і затверджуються за поданням сільської (селищної) Ради районною (міською) Радою народних депутатів. Згідно з п.п. 1, 2. 3, 5 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Особи, зазначені у частині першій цієї статті, мають гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям»№720 від 08.08.1995 р. право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі колективному сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були чи залишалися членами цього підприємства. Самий по собі факт того, що пенсіонер не перебував у трудових відносинах з таким підприємством чи за життя не одержав сертифікат на право на земельну частку (пай), не є підставами для висновку про відсутність у нього права на земельну частку (пай). У разі смерті члена колективного сільськогосподарського підприємства, що набув права на земельну частку (пай) з дня видачі КСП державного акта на право колективної власності на землю, успадкування права на земельний пай здійснюється за загальними правилами про спадкування. Відповідно до статті 5 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» від 14.02.1992 2114-ХІІ, членство в підприємстві ґрунтується на праві добровільного вступу до колективу підприємства і безперешкодного виходу із складу його членів. [PERSON] на момент виходу на пенсію була членом колгоспу ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області, який згодом було реорганізовано в КСП. З огляду на вищезазначене вбачається, що [PERSON] за життя була членом колгоспу ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області і на момент отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю та розпаювання земель між його членами була жива та внесена до списку, який додається до державного акту на право колективної власності на землю колективного сільськогосподарського підприємства ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області як пенсіонер зазначеного підприємства за відповідним номером. Отже, згідно Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10.11.1994 р. на дату одержання колективним сільськогосподарським підприємством ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області державного акту на право колективної власності на землю, тобто на 01 квітня 1996 року [PERSON], перебуваючи на пенсії, залишалася членом колективного сільськогосподарського підприємства і мала право на земельну частку (пай), так як була включена у списки осіб, які мають право на земельну частку (пай). Позивач, як спадкоємиця першої черги за законом має право на успадкування усіх прав та обов'язків, що належали спадкодавцеві на момент його смерті і, відповідно, має право на успадкування права на земельну частку (пай). Відповідно до п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» потрібно мати на увазі, що згідно зі ст. 25 ЗК України при приватизації земель державних та комунальних сільськогосподарських підприємств, установ, організацій земельні ділянки передаються їх працівникам, а також пенсіонерам з числа працівників з визначенням кожному з них земельної частки (паю) за рішенням органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування і кожна з цих осіб має гарантоване право одержати безоплатно свою земельну частку (пай), виділену в натурі (на місцевості). Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до п. 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» має бути надана із земель резервного фонду, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. У Цивільному кодексі України позовну давність визначено як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК). Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. В даному разі строк позовної давності не пропущений, так як позивач довідалася про порушення свого права тільки на теперішній час, коли звернулася із вказаним питанням до Троїцької селищної ради Троїцького району Луганської області та отримала на руки відповідну довідку, тобто 17 вересня 2018 року (довідка № 422). Таким чином, оскільки мати позивача була членом КСП ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області на момент отримання підприємством державного акту на право колективної власності на землю та розпаювання земель між його членами, так як її було включено до Списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства що додається до Державного акту на право колективної власності на землю КСП ім. 50 річчя Жовтня Троїцького району Луганської області серії ЛГ б/н, виданого 01 квітня 1996 року під номером 237, то на теперішній час позивач має право на земельну частку (пай) зазначеного підприємства, як спадкоємиця за законом першої черги після смерті її матері. Про те, що вона має право, однак до теперішнього часу не отримала у спадщину земельну частку (пай), позивач дізналася тільки на теперішній час, у зв'язку з чим дізнавшись, що її законне право на земельну частку (пай), як спадкоємиці, було порушено, звернулася до суду за захистом свого порушеного права. За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що вимоги позивача ґрунтуються на діючому законодавстві, а тому підлягають до задоволення. На підставі вищевикладеного, На підставі вищевикладеного, ст. 25 Земельного кодексу України, Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям», ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, ст.ст. 257, 267 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved