Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачці на праві власності належить будинок [ADDRESS] Зазначений будинок належить їй на праві приватної власності, на підставі договору дарування від 27.08.2004 року. Крім неї, в даному будинку зареєстрований колишній чоловік [PERSON], [INFO], який з дня розірвання шлюбу, а саме з 25 вересня 2005 року у вказаному будинку не проживає, його особисті речі відсутні. У зв'язку з тим, що реєстрація відповідача, який не є членом її сім'ї, не проживає в зазначеному будинку біль ніж 6 місяців, не несе витрат на утримання будинку, порушує її права, як власника, в тому числі на отримання субсидії за сплату житлово-комунальних послуг, тому вважає, що відповідач є таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Виходячи з вищевикладеного, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, - житловим будинком [ADDRESS] Запорізької області та стягнути з відповідача витрати по сплаті нею судового збору в розмірі 551,20 грн. Позивачка до суду не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив задовольнити. Суд дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до вимог ч. 1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або закону. Судом встановлено, що позивачці на підставі договору дарування, укладеного 27.08.2004 року, належить житловий будинок № [ADDRESS] Вказане підтверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів за № 61929 від 27.08.2004 року, відповідно до якого дарувальник [PERSON] подарував, а обдарований [PERSON] прийняла в дар домоволодіння за адресою: [ADDRESS] та витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно за № 4745201 від 15.09.2004 року. [PERSON], [INFO], відповідно до довідки, виданої виконавчим комітетом Токмацької міської ради від 10.05.2016 року, з 19.10.2004 року зареєстрований за адресою: [ADDRESS] Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26.09.2006 року, виданого Токмацьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького обласного управління юстиції, актовий запис № 137 від 26.09.2006 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. 10.11.2006 позивач уклала шлюб з [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим Жовтневою сільською радою Токмацького району Запорізької області. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 p., Першого протоколу та протоколів N 2, N 4, N 7 та N 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (статті 316, 317, 319, 321 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до положень ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У зв'язку з розірванням шлюбу між позивачем та відповідачем відповідач не є членом сім`ї позивача, позивач заперечив наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем стосовно обставин права користування спірним житлом. За змістом ст. ст. 71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад строки встановлені законом без поважних причин. Відповідачі позовні вимоги про визнання осіб такими, що втратили право на користування жилим приміщенням визнали, про що свідчать наявні в матеріалах справи заяви. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч. 4 ст. 174 ЦПК України). За викладених обставин позовні вимоги про визнання [PERSON], таким що втратив право користування житловим приміщенням знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved