Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-17 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до [PERSON] в якій просять суд визнати [PERSON], [INFO], батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої [PERSON] (дошлюне прізвище - [PERSON]) [PERSON] та виключити відомості про [PERSON] з актового запису № 980 від 03.09.2013 року про народження дитини [PERSON], [INFO]. В обґрунтування таких позовних вимог позивачі посилаються на те, що між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) та відповідачем [PERSON] було зареєстровано шлюб 30 серпня 1997 року. З 2006 року [PERSON] та відповідач [PERSON] проживали окремо, спільного господарства не вели у звязку з чим відповідно до заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровськ від 04 червня 2013 року їхній шлюб було розірвано. З 2009 року [PERSON] та [PERSON] знаходилися у фактичних шлюбних відносинах. Під час спільного проживання у них народилася донька [PERSON] [INFO], про що 03.09.2013 р. Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції було складено відповідний актовий запис № 980. У відомостях про батька вказано [PERSON], хоч в дійсності батьком дитини той не являється, так як батьком дитини є [PERSON]. У 2013 році під час судового розгляду Індустріальним районним судом м. Дніпропетровськ справи по розірванню шлюбу між [PERSON] та [PERSON] той не зявлявся на судовий розгляд через свою відсутність в України, через що судом за результатом розгляду справи і було винесено заочне рішення. Між позивачами 04 вересня 2015 року укладено шлюб, про що 04.09.2015 року складено відповідний актовий запис № 690 Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції. [PERSON] визнає своє батьківство щодо [PERSON], [INFO] [PERSON] визнає батьківство [PERSON] відносно спільної доньки - [PERSON], 22.08.2013р.н. Оскільки права позивачів щодо батьківства спільної доньки - [PERSON], [INFO] порушені, то вони вирішили звернутися за захистом свого порушеного права до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. Позивачі через відсутність відповідача на території України не змоги подати спільну заяву до органу РАЦС про невизнання (колишнього чоловіка - відповідача) батьком дитини, передбаченої абзацом 1 ч. 3. ст. 122 Сімейного кодексу. Отже, через неможливість позивачів подати спільну заяву до органу РАЦС батьком дитини було зазначено відповідача, який таким не є. Батьківство [PERSON] відносно дитини заперечується тою обставиною, що він протягом року до народження дитини (22.08.2013р.н.) знаходився за межами України, проте мати - [PERSON] знаходилась в межах України, державного кордону не перетинала, отже не бачилась з [PERSON] та не могла зачати від нього дитину. Батьківство [PERSON] щодо дитини ним визнається і доказуванню за положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України не підлягає. Таким чином, оскільки дитина народилася через 2 місяці з дати розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та відсутня спільна заява позивачки та відповідача (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка - відповідача) батьком дитини через відсутність відповідача на території України, а також заяви матері - позивачки та батька дитини [PERSON] про визнання батьківства, то органом РАЦС внесені у свідоцтво про народження дитини відомості про батька дитини на підставі ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України. В судовому засіданні позивачі та їхній представник позовні вимоги підтримали та предявлений позов просили задовольнити у повному обсязі. Згідно із письмовою заявою та письмовими поясненнями відповідача, він визнає позовні вимоги у повному обсязі. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не сповістив, заперечень проти позову не надав. Суд, вислухавши пояснення позивачки і її представника, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи та надані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Так, судом встановлено, що між [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 серпня 1997 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія 1-КИ №039338. У 2006 році [PERSON] та [PERSON] припинили подружні відносини та почали проживати окремо один від одного, але їхній шлюб було розірвано рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська тільки 04 червня 2013 року. У свідоцтві про народження [PERSON] у графі - відомості про батька, батьком вказаний відповідач [PERSON]. Разом із тим, позивач [PERSON] визнає своє батьківство по відношенню до дитини - [PERSON], [INFO] Також цю обставину підтверджує і позивач. Згідно із письмовою заявою відповідача [PERSON] він визнає позовні вимоги в повному обсязі. Допитана у судовому засіданні [PERSON] зазначила, що відповідач [PERSON] є її сином. Після припинення подружніх стосунків із позивачкою [PERSON], у 2006 році, її син виїхав на постійне місце проживання до Франції, де з 2006 року він постійно проживає у місті Канни та там у нього своя сім'я. До України у період з 2006 року по теперішній час він жодного разу не приїжджав. [PERSON] є донькою позивачів, та її син фізично не може бути батьком цієї дитини. Так, у відповідності до ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України, - дитина, яка народжена до спливу десяти місяців після припинення шлюбу або визнання його недійсним, походить від подружжя. Відомості про батька дитини внесені органом РАЦС у Свідоцтво про народження дитини на підставі ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України адже дитина народилася через 2 місяці з дати розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Частиною 3. ст. 122 Сімейного кодексу України передбачено, що подружжя, а також жінка та чоловік, шлюб між якими припинено, у разі народження дитини до спливу десяти місяців після припинення їх шлюбу, мають право подати до органу державної реєстрації актів цивільного стану спільну заяву про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини. Така вимога може бути задоволена лише у разі подання іншою особою та матір'ю дитини заяви про визнання батьківства. Позивачі через відсутність відповідача на території України не змоги подати спільну заяву до органу РАЦС, що передбачена ч. 3. ст. 122 Сімейного кодексу. За визначенням частини 1 статті 128 Сімейного кодексу України, - за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Отже, через неможливість сторін подати спільну заяву до органу РАЦС батьком дитини у актовому записі про народження зазначено відповідача. Відповідно до ч. 2 статті 128 Сімейного кодексу України, - підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Батьківство [PERSON] відносно дитини заперечується тою обставиною, що він протягом року до народження дитини (22.08.2013) він знаходився за межами України, а матір дитини - [PERSON] постійно перебувала на території України, державного кордону не перетинала. Зазначенні обставини підтверджуються відомостями наданими Державною прикордонною службою. Батьківство [PERSON] щодо дитини ним визнається і доказуванню за положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України не підлягає. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини (ч. 3 статті 128 Сімейного кодексу України). У відповідності до абзацу 1 п. 20 Глави 1 Розділу III [PERSON] державної реєстрації актів громадянського стану в Україні, затверджених Наказом Міністерства юстиції України N 52/5 від 18 жовтня 2000 року (далі - [PERSON]), - якщо дитина народилася до спливу десяти місяців від дня припинення шлюбу (смерті, розірвання шлюбу) або визнання його недійсним, державна реєстрація народження дитини проводиться у такому самому порядку, як і державна реєстрація народження дитини, батьки якої перебувають між собою у шлюбі, за винятком випадків, передбачених абзацами другим, п'ятим та сьомим цього пункту. Якщо мати дитини під час державної реєстрації народження заявляє, що її колишній чоловік не є батьком дитини, і у зв'язку з цим просить не вказувати його батьком в актовому записі про народження дитини, її прохання може бути задоволене лише за наявності спільної заяви чоловіка та дружини (колишнього подружжя) про невизнання чоловіка (колишнього чоловіка) батьком дитини, а також заяви матері та батька дитини про визнання батьківства. У цьому разі державна реєстрація народження проводиться у порядку, передбаченому абзацом четвертим пункту 17 цієї глави (абзацу 2 п. 20 Глави 1 Розділу III [PERSON]). Про подану заяву колишнього подружжя робиться відповідний запис у графі "Для відміток" актового запису про народження, який скріплюється підписами колишньої дружини та чоловіка (абзацу 3 п. 20 Глави 1 Розділу III [PERSON]). Таким чином, оскільки дитина народилася через 2 місяці з дати розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], а спільна заява про невизнання чоловіка батьком дитини через відсутність того на території України, а також заяви матері [PERSON] та батька дитини [PERSON] про визнання батьківства, то органом РАЦС внесені у Свідоцтво про народження дитини відомості про батька дитини на підставі ч. 2 ст. 122 Сімейного кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 129 Сімейного кодексу України, особа, яка вважає себе батьком дитини, народженої жінкою, яка в момент зачаття або народження дитини перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, має право пред'явити до її чоловіка, якщо він записаний батьком дитини, позов про визнання батьківства. Відповідно до ч. 1 ст.138 Сімейного кодексу України, - жінка, яка народила дитину у шлюбі, має право оспорити батьківство свого чоловіка, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька дитини з актового запису про народження дитини. Частиною 2 цієї ж статті передбачено, що вимога матері про виключення запису про її чоловіка як батька дитини з актового запису про народження дитини може бути задоволена лише у разі подання іншою особою заяви про своє батьківство. Згідно до абзацу 2 п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», - у тих випадках, коли батьком дитини записано конкретну особу, вимоги про визнання батьківства мають розглядатись одночасно з вимогами про виключення відомостей про цю особу як батька з актового запису про народження дитини. За таких обставин, враховуючи що позивачем [PERSON] було зроблено заяву про своє батьківство щодо [PERSON], позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Outcome: approved