Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-11 00:00:00

В квітні 2014 року позивач звернувся з позовом до відповідачів про звернення стягнення на предмет іпотеки в вигляді квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтував тим, що 24.04.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №Д098/СЖ-055.08.1, згідно якого відповідач отримав від позивача у кредит грошові кошти в сумі 252000 грн. 00 коп. строком погашення до 24.04.2028 року зі сплатою 10,9% річних. В забезпечення виконання умов договору між ВАТ «Родовід Банк» та відповідачем [PERSON] було укладено договір іпотеки, за яким [ADDRESS] передано в іпотеку ВАТ «Родовід Банк». 18.07.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та позивачем було укладено договір відступлення права вимоги №1548/08, відповідно до якого ВАТ «Родовід Банк» передав позивачу всі права за кредитним договором та іпотечним договором. Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.02.2014 року кв. [ADDRESS] визнано спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці квартири, таким чином [PERSON] набула статусу іпотекодавця, тому несе обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття нею права власності. На підставі викладеного просив суд Звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру [ADDRESS], загальною площею 57,8 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м. в межах заборгованості за договором про іпотечний кредит №Д098/СЖ-055.08.1 від 24.04.2008 року в рахунок погашення заборгованості, що становить 236159 (двісті тридцять шість тисяч сто п'ятдесят дев'ять) гривень 87 копійок (основна заборгованість), 30526 (тридцять тисяч п'ятсот двадцять шість) гривень 92 копійки (нараховані відсотки за користування кредитом), 18053 (вісімнадцять тисяч п'ятдесят три) гривні 88 копійок ( пеня за прострочення сплати кредитних коштів, всього в сумі 284740 (двісті вісімдесят чотири тисячі сімсот сорок) гривень 67 копійок, визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, за початковою ціною предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, стягнути з відповідачів витрати по сплаті судового збору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надіславши на адресу суду клопотання, в якому просив справу розглянути за його відсутності, підтримав позовні в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі та заперечень на позов до суду не подав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі та заперечень на позов до суду не подав. Представник відповідачів [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи без його участі та заперечень на позов до суду не подав. На підставі ст. 280 ЦПК України, враховуючи думку позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини. 24.04.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] було укладено договір про іпотечний кредит №Д098/СЖ-055.08.1, згідно якого відповідач отримав від позивача у кредит грошові кошти в сумі 252000 грн. 00 коп. строком погашення до 24.04.2028 року зі сплатою 10,9% річних. (а. с. 21-28) Відповідач погодився з умовами вказаного договору, про що свідчить наявність його підпису під текстом договору. З метою забезпечення виконання умов кредитного договору між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] 24.04.2008 року було укладено іпотечний договір, за умовами якого [PERSON] передав ВАТ «Родовід Банк» [ADDRESS] (а. с. 29-36) 24.04.2008 року вказаний договір іпотеки посвідчено приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Кудлаєвим О.О., яким також накладено заборону на відчуження [ADDRESS] до виконання умов договору (а. с. 37) Вказані договори було укладено з письмової згоди [PERSON], яка надала її в якості дружини відповідача [PERSON] (а. с. 20) 18.07.2008 року між ВАТ «Родовід Банк» та Державною іпотечною установою було укладено договір відступлення права вимоги, за умовами якого Державна іпотечна установа отримала право вимоги до [PERSON] за кредитним договором №Д098/СЖ-055.08.1 та іпотечним договором №Д098/СЖ-055.08.1, укладеними між ВАТ «Родовід Банк» та [PERSON] (а. с. 38-41) Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 28.02.2013 року задоволено позовні вимоги Державної іпотечної установи до [PERSON], стягнуто заборгованість за договором іпотеки договором №Д098/СЖ-055.08.1 в сумі 256297 грн. 94 коп. (а. с. 18-19) Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 05.12.2013 року задоволено позовні вимоги Державної іпотечної установи до [PERSON], стягнуто заборгованість за договором іпотеки договором №Д098/СЖ-055.08.1 в сумі 28442 грн. 73 коп. (а. с. 16-17) Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.02.2014 року було частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], визнано [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, по Ѕ частці квартири (а. с. 11-14, 15) Рішенням апеляційного суду Донецької області від 24.03.2014 року рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 21.02.2014 року залишено без змін (а. с. 8-10) Відповідно до статті 526, 527, 530 Цивільного кодексу України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону. Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 Цивільного кодексу України). Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина 1 стаття 626 Цивільного кодексу України). Визначення поняття зобовязання міститься у частині 1 статті 509 Цивільного кодексу України. Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. У відповідності до статті 610, 611, 612 Цивільного кодексу України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до частини 1 статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. В силу частини 1 статті 1048 Цивільного кодексу України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Згідно частини 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У відповідності до статті 12 Закону України "Про іпотеку" у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а у разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки. Частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель, тобто Банк, вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Також, статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу прав власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Положеннями статті 35 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення основного зобовязання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобовязань, вимога про виконання порушеного зобовязання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. [PERSON] положення, відповідно до частини 2 статті 35 цього Закону, не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки. У разі задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки майновий поручитель набуває права кредитора за основним зобов'язанням. У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (ст.ст. 11,12 Закону України «Про іпотеку»). На підставі рішення суду [PERSON] набула право власності на Ѕ частку [ADDRESS], тому несе обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття нею права власності. Неналежне виконання умов іпотечного договору доведено наявними в матеріалах справи рішеннями суду, з яких вбачається, що відповідачі належним чином не виконували умови договору протягом тривалого часу, також вони не виконують рішення судів. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункту 42 Постанови № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації (при цьому суд може зазначити, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій). Вирішуючи спір, суд також враховує правову позицію Верховного Суду України, яка відображена в Постанові від 27 травня 2015 року (справа № 6-61цс15) про те, що виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України дійшли правового висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону. Так, відповідно до статті 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього. Оскільки згоди між іпотекодавцем та іпотекодержателем щодо ціни продажу предмета іпотеки не було досягнуто, суд бере до уваги, як початкову ціну вказану в договорі іпотеки ціну в розмірі 359 043 грн. 00 коп. Таким чином, з огляду на викладене, суд визначає спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах, за початковою ціною предмету іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. На підставі викладеного,

Outcome: approved