Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

В червні 2021 року позивачка звернулася до суду з даним позовом і просила визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 25.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №1957 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ КРЕДИТ» заборгованості у розмірі 45871,81 грн. Свої вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1987, про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ КРЕДИТ» заборгованості у розмірі 45871,81 грн, який, на її думку, вчинено нотаріусом з порушенням статтей 87, 88 Закону України "Про нотаріат" та гл. 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Зокрема, виконавчий напис вчинено за межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги, стягнута заборгованість не є безспірною. Крім цього, станом на дату вчинення виконавчих написів нотаріуса, чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріального договору, а тому позивачка просила визнати виконавчий напис, таким що не підлягає виконанню. Ухвалою суду від 04.06.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд вирішено проводити за правилами загального позовного провадження (а.с.22-23). Ухвалою суду від 04.06.2021 року забезпечено позов шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису, вчиненого 25.06.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Євдокією Юріївною, зареєстрований в реєстрі за №1957 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ КРЕДИТ» заборгованості у розмірі 45871,81 грн.. Ухвалою суду від 08.07.2021 року витребувані докази (а.с.41-42). Ухвалою суду від 08.07.2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу (а.с.38-40). В судове засідання представник позивача - адвокат Перебийніс С.В. не з`явилася, направивши до суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, проти ухвалення заочного рішення не заперечила (а.с. 77). Відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «ПРОФІТ КРЕДИТ», будучи належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, що підтверджується трек-номером Укрпошти та повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.а.с.71-72, 76) в судове засідання свого представника повторно не направило, відзив на позов не подало (31-32). Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи у їхню відсутність (а.с.33, 34). У зв`язку з неявкою сторін у суд фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося на підставі приписів ч.2 ст.247 ЦПК України. Суд, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позов підлягає до задоволення повністю. Судом встановлено, що 09.10.2013 року між публічним акціонерним товариством «Фідобанк» і [PERSON] укладений договір про надання споживчого кредиту №1335644064701212 (а.с.54). Згідно п.1.1. - 1.4. заяви про надання споживчого кредиту та відкриття поточного рахунку з використанням електронних платіжних засобів якого сума кредиту становить 48500 грн, остаточний термін повернення кредиту 08.10.2016 року, процентна ставка становить 0,0001 % річних, комісія за обслуговування кредиту становить 2,9%. (а.с.54). Погашення заборгованості за кредитом здійснюється згідно графіку погашення заборгованості, що відображено в додатку 1 до Договору (п.1.6., розділ ІІ Заяви), який суду наданий не був. Між публічним акціонерним товариством «Фідобанк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» укладений договір відступлення права вимоги, згідно якого до останніх перейшло право вимоги за кредитним договором №1335644064701212 від 09.10.2013 року (вказане вбачається з виконавчого напису), проте суд не було надано вказаного договору. Згідно договору відступлення права вимоги №19-05/2017-АЖ від 19.05.2017 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Авераж» та товариством з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал», останні набули право вимоги за кредитними договорами згідно додатку №1 до договору, який суду не надано (а.с.55-62). На підставі договору відступлення прав вимоги №25122019-ГК/ПК від 25.12.2019 року, укладеного між товариством з обмеженою відповідальністю «Грифон Капітал» та товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт Кредит», останні набули право вимоги за кредитними договорами згідно додатку №1 до договору, зокрема за кредитним договором №1335644064701212 від 09.10.2013 року (а.с.63-66). 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. вчинено виконавчий напис № 1957, згідно якого пропонує стягнути з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Кредит» заборгованість за кредитним договором №1335644064701212 від 09.10.2013 року за період з 08.10.2016 року по 19.06.2020 року в загальній сумі 45871,81 грн, з яких: 43108 грн - тіло кредиту, 2763,81 грн - комісія за обслуговування кредиту (а.с.10). Виконавче провадження № 65593026 перебуває у старшого державного виконавця Корсунь-Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Дорошенко Оксани Миколаївни (а.с.7). Таким чином судом установлено, що між сторонами виник спір з приводу правомірності вчинення 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за № 1957 про стягнення з [PERSON] грошових коштів на підставі кредитного договору №1335644064701212 від 09.10.2013 року. За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595. Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Вказані положення закону кореспондуються з вимогами пункту 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а лише їх конкретизує. З тексту виконавчого напису вбачається, що нотаріус керувався ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року № 1172. Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання. Таким чином, із моменту прийняття цієї постанови і до 10 грудня 2014 року була чинною редакція Переліку, згідно якої стягнення кредитної заборгованості на підставі виконавчих написів було можливе тільки за нотаріально посвідченими угодами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також звернення стягнення на заставлене майно (п. 1 Переліку). 10 грудня 2014 року набула чинності постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями (п. 2 Переліку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення. Відповідно до положень п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі» визнання акту суб`єкта владних повноважень нечинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акту. Також, слід зазначити, що за змістом пункту 15 Порядку скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, занесених до державного реєстру, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 31.07.2000 № 32/5, нормативно-правовий акт, рішення про державну реєстрацію якого скасовано, не є чинним з дня його виключення з державного реєстру, крім випадків визнання судом нормативно-правових актів протиправними (незаконними чи такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили) та нечинними повністю або в окремій його частині. Зважаючи на те, що резолютивна частина постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14не містить вказівки на те, з якого моменту втрачає чинність постанова Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 року № 662, суд констатує, що вказана постанова КМУ втратила чинність з моменту набрання законної сили постановою суду, тобто з моменту її проголошення. Отже, на день вчинення виконавчого напису існувала можливість стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса лише за нотаріально посвідченими договорами. Такий правовий висновок міститься у постановах Касаційного цивільного суду Верховного Суду: від 21.10.2020 року в справі № 172/1652/18 (провадження № 61-16749св19), від 12.03.2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19), від 15.04.2020 року в справі № 158/2157/17 (провадження № 61-14105св18). Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису. Тому суд, вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вказане узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, наведеною у постанові від 27 березня 2019 року в справі №137/1666/16-ц. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року в справі № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду в справі № 207/1587/16 від 19 вересня 2018 року (провадження № 14-12559св18). Враховуючи вищевикладене, можна дійти висновку, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не тільки кредитора, а й самого боржника, або ж стовідсотково підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. При цьому, Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року в справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) зазначив, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 25 червня 2020 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14. Укладений між банком та позивачем кредитний договір №1335644064701212 від 09.10.2013 року, наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, отже не міг бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Участь боржника у процесі вчинення виконавчого напису нотаріуса законодавством не передбачена. Крім цього, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років, оскільки кредитний договір укладено 09.10.2013 року, грошові кошти надані на строк до 08.10.2016 року, а виконавчий напис вчинено 25.06.2020 року, тобто, за межами строку позовної давності. Вказане свідчить про те, що сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. Крім того, безумовним фактом, який свідчить про небезспірність заборгованості за кредитним договором, є та обставина, що розмір заборгованості був визначений відповідачем самостійно і існує тільки в складених відповідачем документах, які позивачем не визнані та з ним не узгоджені. Як уже зазначалося, відповідно до правової позиції Верховного Суду України, наведеної у постанові № 6-887цс 17 від 05 липня 2017 року, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Також суд не бере до уваги висновки, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц щодо того, що хоча вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які визначені відповідним Переліком документів, однак сам по собі цей факт не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, оскільки боржник в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін проти України», рішення від 10 лютого 2010 року, § 58). Із наданої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буждиганчук Є.Ю. копії нотаріальної справи по вчиненню 25.06.2020 року виконавчого напису, зареєстрованого в реєстрі за №1987 про стягнення з [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт Кредит» заборгованості у розмірі 45871,81 грн. (а.с.49-69) вбачається, що останніми для вчинення виконавчого напису було надано нотаріусу: заяву про вчинення нотаріального напису; договір про надання споживчого кредиту (нотаріусом не зазначено чи був наданий оригінал договору), додаток 1 до договору не наданий; копії договорів відступлення права вимоги, які не містять додатку і з яких неможливо зробити висновок, що товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Кредит» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором; виписку з рахунку боржника, яка не містить строків погашення заборгованості. У виконавчому написі вказано, що заборгованість стягується за період з 08.10.2016 року по 19.06.2020 року, тобто виконавчий напис вчинено за межами трирічного строку з дня виникнення права вимоги. Враховуючи вищевикладені обставини, а саме, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу не було надано нотаріально посвідченого договору, виконавчий напис вчинено за межами трирічного строку, стягнута заборгованість не є безспірною. Копії договорів відступлення права вимоги не містять додатку і з яких неможливо зробити висновок, що товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт Кредит» набуло право вимоги за вказаним кредитним договором. Тому суд приходить до висновку про задоволення позову повністю, оскільки нотаріусом не дотримано вимог, передбачених Законом України «Про нотаріат» та Порядком вчинення нотаріальних дій. Згідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір у розмірі 908 грн, який був сплачений позивачем при подачі даного позову до суду (а.с.16). Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Корсунь-Шевченківського районного суду Черкаської області від 04.06.2021 року підлягають скасуванню після набрання даним рішенням законної сили.

Outcome: approved