Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

В.о.Прокурора Роздільнянського району звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просить зобов'язати [PERSON] звільнити безпідставно набуте майно земельну ділянку площею 63,8га, вартістю 1109142,58 грн. та повернути її Державі в особі Головного управління Державного агентства земельних ресурсів в Одеській області, до земель запасу Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Позов мотивує тим, що в ході перевірки щодо додержання вимог земельного законодавства Кіровською сільською радою Роздільнянського району при укладанні договорів оренди земельних ділянок, яка проводилася прокуратурою району встановлено, що 20.08.2013 року Кіровською сільською радою Роздільнянського району в особі голови Косовської В.І., укладено договір оренди земельної ділянки з [PERSON] Предметом вказаного договору є земельна ділянка загальною площею 63,8га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Договір укладено терміном до 20.08.2014 року. Проте, в порушення вимог ст..6 Закону України «Про оренду землі» та ст..123 Земельного кодексу України Кіровська сільська рада уклала згаданий договір оренди земельної ділянки без виготовлення землевпорядної документації. У порушення вимог статті 123 Земельного кодексу України, рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, що була предметом договору, також не приймалося. Відомості щодо реєстрації вказаного договору відсутні. Все вищенаведене свідчить про те, що договір оренди землі від 20.08.2013 року між Кіровською сільською радою Роздільнянського району Одеської області в особі голови Косовської В. І. та [PERSON] необхідно вважати таким, що не є укладеним. Крім цього, Відповідно до п. 4 підпункту 6-1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. Однак, відповідного рішення щодо передачі вказаної земельної ділянки у користування [PERSON], Головним Управлінням Держземагенства у Одеській області не приймалось. Відповідач [PERSON] фактично набув земельну ділянку площею 63, 8 га ріллі вартістю 1109142,58 грн. без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) та зобов'язаний повернути це майно Державі, в особі Головного управління Держземагентства в Одеській області, до земель запасу Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги те, що спірний Договір є неукладеним, Відповідач користується спірною земельною ділянкою без законних підстав, а тому остання підлягає поверненню власнику - державі, в особі Головного Управління Держземагенства у Одеській області. Вказаний факт і зумовлює необхідність звернення з позовом прокурора Роздільнянського району в інтересах Головного Управління Держземагенства у Одеській області до суду. В судовому засіданні прокурор прокуратури Роздільнянського району Одеської області Пантась О.В. позов підтримала та просила його задовольнити, посилаючись на обставини зазначені в позові. Головне управління Державного агентства земельних ресурсів в Одеській області в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду подали письмові пояснення, в яких зазначили, що позовні вимоги підтримують в повному обсязі та прохають розглянути справу за відсутності їх представника (а.с.21-23). Представник відповідача [PERSON] - [PERSON], який діяв на підставі довіреності в судовому засіданні позов не визнав, надав через канцелярію суду заперечення, якими просив в позові відмовити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON], яка діяла на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги не визнала та суду пояснила, що спірна земельна ділянка була надана в користування громадянину [PERSON] на підставі рішення Кіровської сільської ради №118 від 15 серпня 2013 року, після чого між [PERSON] та Кіровською сільською радою було укладено договір оренди земельної ділянки площею 63,8 га (рілля) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва терміном до 20.08.2014 р., яка передана за актом прийому-передачі від 20.08.2013 р. На виконання листа Роздільнянської РДА між [PERSON] та Кіровською сільською радою й були укладені тимчасові угоди, на підставі яких він сплачував до бюджету кошти за користування земельною ділянкою. В зв'язку з відсутністю затвердженої Кабінетом Міністрів України процедури щодо відведення в оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення (процедури проведення аукціону), ніхто на сьогодні не може оформити в установленому порядку земельні ділянки. На території Роздільнянського району Одеської області близько 100 фізичних осіб користуються земельними ділянками відповідним чином - шляхом укладення тимчасових угод. З позовної заяви також не вбачається, яку саме земельну ділянку повинен звільнити відповідач, з матеріалів наданими прокурором неможливо встановити, де знаходиться спірна земельна ділянка, які у неї межі, крім того відсутні докази зайняття [PERSON] земельної ділянки. Представник відповідача вважає, що позов прокурора не доведений належними і допустимими доказами, а тому не підлягає задоволенню. Представник третьої особи - секретар Кіровської сільської ради Стефанець І.Б., яка була присутня на попередніх судових засіданнях, в судовому засіданні позовні вимоги прокурора підтримала і суду пояснила, що при укладені тимчасової угоди між [PERSON] та Кіровською сільською радою, сільська рада керувалася листом Роздільнянської РДА від 30.03.2010 року щодо укладання тимчасових угод щодо оренди земельних ділянок з метою наповнення місцевих та районних бюджетів. Земельна ділянка була виділена [PERSON] сільською радою, за згодою депутатів, на підставі рішення №118-УІ від 15.08.2013 року. Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін і дослідивши надані суду докази, суд вважає необхідним позов задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», рішення Конституційного Суду України від 08.04.99 у справі № 3 - рп / 99 та відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру України покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом. Із врахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах. Підставою представництва інтересів держави у судах є наявність порушеного або загрози порушень економічних, політичних і інших державних інтересів в наслідок протиправних дій (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб, що виникають у відносинах між ними або державною. У відповідності до ст. 45 Цивільного процесуального кодексу України прокурор у випадках, встановлених законом, може звертатися до суду із заявами на захист прав, свобод та інтересів інших осіб, або державних чи суспільних інтересів та брати участь у цих справах. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обгрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача. Підставою представництва в суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави. Відповідно до ст. 14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. В судовому засіданні встановлено, що 20.08.2013 року Кіровською сільською радою Роздільнянського району Одеської області, в особі голови Косовської В.І., та [PERSON] укладено тимчасову угоду внесення орендної плати за землю до місцевого бюджету з ( а.с.7) Предметом вказаної тимчасової угоди є земельна ділянка загальною площею 63, 8 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору, договір укладено терміном до 20.08.2014 року. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Постановою Кабінету Міністрів України від 03.03.2004 № 220 затверджений Типовий договір оренди землі, форми якого відповідно до вимог цивільного законодавства необхідно дотримуватися при укладенні договору оренди земельної ділянки. Істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог ст. ст. 4-6, 11, 17, 19 Закону України «Про оренду землі» є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Судом встановлено, що згідно акту прийому-передачі об'єкту оренди від 20.08.2013 Кіровська сільська рада, в особі голови Косовської В. І., передала, а [PERSON] прийняв зазначену земельну ділянку площею 63, 8 га ріллі (а.с.8). Згідно листа відділу Держземагенства у Роздільнянському районі від 08.11.2013 №19-19-03/2446, нормативно грошова оцінка 1 га ріллі на території Кіровської сільської ради, станом на 01.01.2013 року складає 17 384,68 грн. Загальна вартість земельної ділянки наданої [PERSON] відповідно до договору оренди від 20.08.2013 року складає 1109142,58 грн. (а.с.10) Відповідно до частини 4 статті 122 Земельного кодексу України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Статтею 123 Земельного кодексу України встановлено, що надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: - надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; - формування нових земельних ділянок. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо складання документа, що посвідчує право користування земельною ділянкою. Статтею 6 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Судом також встановлено, що в порушення вимог ст. 6 Закону України «Про оренду землі» та ст.123 Земельного кодексу України Кіровська сільська рада уклала договір оренди земельної ділянки без виготовлення землевпорядної документації. Крім того, як вбачається зі змісту частини 2 статті 123 Земельного кодексу України, особа, зацікавлена в одержанні у користування земельної ділянки із земель державної або комунальної власності за проектом землеустрою щодо її відведення, звертається з клопотанням про надання дозволу на його розробку до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, які відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, передають у власність або користування такі земельні ділянки. Частиною 3 вищевказаної статті передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування в межах їх повноважень у місячний строк розглядає клопотання і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Згідно заяви (а.с.43) відповідач [PERSON] звертався у 2011 році до Роздільнянської районної державної адміністрації щодо надання дозволу на розроблення проекту землеустрою, але в судовому засіданні встановлено, що рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 63,8га, Кіровською сільською радою не приймалося. Згідно ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до ст. 126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Судом також встановлено, що відомості про реєстрацію вказаного договору відсутні. Згідно інформаційної довідки від 07.11.2013, наданої Реєстраційною службою по Роздільнянському району Роздільнянського міжрайонного управління юстиції в Одеській області - у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості щодо суб'єкта [PERSON] відсутні. (а.с.11) Відповідно до ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про повернення виконаного за недійсним правочином. Відповідно до п. 8 постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв'язку з цим, судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК тощо). Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із статтями 210 та 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації. Отже, право оренди земельної ділянки виникає тільки після проведення державної реєстрації такого права. Таким чином, враховуючи та аналізуючи все вищенаведене, суд дійшов висновку, що укладення тимчасових угод про внесення орендної плати за землю до місцевого бюджету, відповідно до яких орендар починає користуватися земельною ділянкою до укладання договору оренди землі без розробленої у відповідності до вимог чинного законодавства документації із землеустрою, не передбачено діючим законодавством, яке регулює земельні відносини, а тому договір оренди землі від 20.08.2013 року (тимчасова угода) між Кіровською сільською радою Роздільнянського району Одеської області в особі голови Косовської В. І. та [PERSON] необхідно вважати таким, що не є укладеним. Аналізуючи норми чинного законодавства вбачається, що при недотриманні вимоги стосовно реєстрації правочину, у тих випадках, коли така реєстрація визнана законом обов'язковою, такий правочин вважається неукладеним, а отже не має юридичної сили і не може породжувати для його суб'єктів бажаного правового результату і відповідних прав. Відповідно до Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, затвердженого Указом Президента України від 08.04.2011 №445, Держземагенство України є центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра аграрної політики та продовольства України, входить до системи органів виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері земельних відносин. Відповідно до п. 4 підпункту 6-1 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України, Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань передає відповідно до закону безпосередньо або через визначені в установленому порядку територіальні органи земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності у власність або в користування для всіх потреб. В судовому засіданні встановлено, що відповідного рішення щодо передачі вказаної земельної ділянки у користування [PERSON], Головним Управлінням Держземагенства у Одеській області не приймалося. Отже, суд дійшов висновку, що [PERSON] фактично набув земельну ділянку площею 63, 8 га ріллі вартістю 1109142,58 грн. без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) та зобов'язаний повернути це майно Державі, в особі Головного управління Держземагентства в Одеській області, до земель запасу Кіровської сільської ради Роздільнянського району Одеської області. Суд вважає нікчемними твердження представника відповідача [PERSON] «нібито [PERSON] не набув майно (земельну ділянку), оскільки ніяк її не зайняв і нічого на неї не вирощує, крім того відповідачу не зрозуміло, як повернути спірну земельну ділянку», і не приймає їх до уваги при постановлені рішення, оскільки вони є надуманими та такими що спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні. З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги те, що спірний Договір є неукладеним, Відповідач користується спірною земельною ділянкою без законних підстав, а тому спірна земельна ділянка підлягає поверненню власнику - державі. На підставі ст. 121 Конституції України, п.8 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст..6 Закону України «Про оренду землі», ст.ст.1212 ЦК України, ст.ст. 121-126, 134 Земельного кодексу України,

Outcome: approved