Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулася із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення грошового боргу. На обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 03 квітня 2013 року її знайомі - подружжя [PERSON] та [PERSON] отримали від неї в борг 176000 доларів США за письмовим договором-розпискою з умовою повернення коштів в строк до 10 жовтня 2013 року. За умовами договору-розписки подружжя [PERSON] брали в борг значну суму коштів для завершення будівництва та пуску в експлуатацію АЗС, розташованої за адресою: [ADDRESS]. Відповідачі по справі неповернення боргу пояснюють затримкою з продажом АЗС і це продовжується протягом трьох років, що свідчить про недобросовісність їх поведінки. Відповідно до вимог ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов відповідач представив розписку, яка посвідчує передання йому ним вказаної грошової суми. Згідно ч.2 ст. 510 ЦК України у зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно декілька осіб. У відповідності з приписами ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, а в даному випадку на її погляд, солідарний обов'язок відповідачів виникає як з договору, так і з вимог ст. ст. 60-65 СК України. Відповідно ч.1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом так і будь-кого з них окремо. За змістом ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане в гривні. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. У відповідності з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. На день подання до суду цієї позовної заяви час прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачами складає (з 10.10.2013 року по 20.03.2016 року) 29 місяців 10 днів. За вказаний час штраф в розмірі 7,33% від простроченої суми становить 12900,8 доларів США (176000 доларів США х 7,33% = 12900,8 доларів США). Загальна сума боргу відповідачів на час подання позовної заяви складає 188900,8 доларів США (176000 + 1290,8 = 188900,8 доларів США), що в національній валюті складає: 188900,8 х 26,80 = 5 062 541 грн. Позивач прохає стягнути на її користь з відповідачів солідарно суму боргу за договором позики від 03.04.2013 року в розмірі 176000 доларів США, 3% річних від простроченої суми в розмірі 12900,8 доларів США, всього 188900,8 доларів США в національній валюті за офіційним курсом гривні до долара США на день винесення судового рішення по даній справі, а також судові витрати по справі. В ході розгляду справи позивач [PERSON] збільшила позовні вимоги і прохала стягнути з відповідачів солідарно на її користь 189780,80 доларів США грошового боргу в національній валюті за курсом НБУ долара США на день винесення рішення суду по даній справі, виходячи з наступного розрахунку: відсотки від простроченої суми за два місяці розгляду справи зросли на 0,5%, що складає 880 доларів США (176000/100х0,5% = 880 доларів США). Загальна сума відсотків від простроченої суми складає 13780,80 доларів США (12900,8 + 880 = 13780,80). Загальна сума грошового боргу за договором позики від 03.04.2013 року станом на 24.05.2016 року складає: 176000 + 13780,80 = 189780,80 доларів США. У судовому засіданні представники позивача - [PERSON], [PERSON] та позивач [PERSON] позовні вимоги зменшили, прохають стягнути з відповідачів солідарно на користь [PERSON] суму боргу за договором позики від 03.04.2013 року в розмірі 176000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.11.2016 року становить 4 488 000,00 грн., та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 412773 (чотириста дванадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 04 коп. з розрахунку: період - з 10.10.2013 року по 01.11.2016 року, кількість прострочених днів - 1119, сума боргу - 4488000,00 грн., процента ставка - 3%, 4488000,00 грн. х 3% / 100% / 365 днів х 1119 днів = 412773,04 грн., а всього 4900773 (чотири мільйони дев'ятсот тисяч сімсот сімдесят три) грн. 04 коп. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та їх представник - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечують проти їх задоволення. Відповідачі пояснили, що грошових коштів у [PERSON] не позичали. Договір позики від 03.04.2013 року написав [PERSON] під диктовку [PERSON] Вказаний договір підписали обоє відповідачів по факту виконання іншої позики, яку отримали раніше, але не від позивача, а від [PERSON] Реальної передачі коштів не було. Договір підписаний лише ними, тобто в односторонньому порядку, відсутні підписи свідків, зазначених в договорі. Прохають не враховувати покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки на час укладення вищевказаного договору позики [PERSON] та [PERSON] працювали в Царичанському відділенні "Райффайзен Банк Аваль" і були підпорядковані [PERSON] (начальнику відділення). Крім того, позивач є донькою [PERSON] Допитана в якості свідка позивач [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що 03.04.2013 року в присутності свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] відповідачі позичили в неї 176000 доларів США для розвитку їхньої АЗС, які зобов'язалися повернути до 10.10.2013 року згідно розписки, яку писав добровільно, власноручно [PERSON], а підписували відповідачі вдвох. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що була присутньою при укладенні договору позики між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] Кошти в сумі 176000 доларів США позичала саме [PERSON] в її присутності та [PERSON], та [PERSON] [PERSON] при них власноручно, добровільно написав розписку і він з [PERSON] підписали її. Дата в розписці відповідає дійсності. Розписку [PERSON] читала, але не підписувала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що був присутній при тому, як 03.04.2013 року [PERSON] позичила [PERSON], [PERSON] грошові кошти в сумі 176000 доларів США в присутності також свідків [PERSON] та [PERSON] Відповідачі зобов'язалися повернути кошти до 10.10.2013 року, про що [PERSON] власноручно, в добровільному порядку написав розписку, а підписували відповідачі вдвох. Свідок [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надіслала до суду телеграму, в якій зазначає, що з'явитися в судове засідання не має можливості, т.я. на даний час проживає на території Російської Федерації і здійснює догляд за недієздатним батьком. Заслухавши сторони та їх представників, свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], вивчивши всі надані по справі докази та даючи їм оцінку у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч.1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 03.04.2013 року між сторонами по даній справі укладено договір позики, згідно якого позивач надала відповідачам для власних потреб позику в розмірі 176000 доларів США з кінцевим терміном повернення коштів до 10.10.2013 року (а.с.6). На підтвердження факту отримання коштів [PERSON] та [PERSON] написали розписку. У вказаний строк відповідачі борг не повернули, ухиляються від виконання зобов'язання, так як відсутні підтверджуючі документи про повернення коштів позивачу. Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до вимог ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. У відповідності до вимог ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно вимог ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Також, відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності з ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно ст. 510 ч.2 ЦК України у зобов'язанні на стороні боржника або кредитора можуть бути одна або одночасно кілька осіб. Відповідно до вимог ст. 543 ч.1 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Грошовою одиницею України є гривня, відповідно до положень ст. 99 Конституції України. При цьому Основний закон не встановлює обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом, що передбачено ч.2 ст. 192 ЦК України. Тобто, відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України. Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання та валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю». За змістом ч.ч.1,2 даного Декрету резиденти і нерезиденти мають право бути власниками валютних цінностей, що знаходяться на території України, користуватися та розпоряджатися ними на власний розсуд, в тому числі, здійснювати валютні операції з урахуванням обмежень, встановлених цим Декретом та іншими актами валютного законодавства України. Проте, будь-яких обмежень щодо укладення між фізичними особами догорів позики в іноземній валюті зазначеним Декретом не встановлено. За правилами ч.2 ст. 533, ч.2 ст. 524 ЦК України допускається, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. В постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року суд дійшов висновку про те що, відповідно до статей 1046, 1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. Договір позики від 03.04.2013 року укладений у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальникам та отримання останніми цих коштів. Дану розписку-договір суд розцінює, як борговий документ, який є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальникам саме позивачем [PERSON] Доказів, які б свідчили, що [PERSON] та [PERSON] коштів по договору позики від 03.04.2013 року не отримували від позивача, підписали примусово по факту виконання іншого договору позики, яку отримали раніше, але не від позивача, а від [PERSON], відповідачами не надано. Покази свідків [PERSON], [PERSON] послідовні, узгоджуються з поясненнями [PERSON], як позивача та як свідка. З зустрічним позовом про визнання договору позики від 03.04.2013 року недійсним відповідачі до суду не зверталися, а тому позовні вимоги в частині стягнення суми боргу підлягають задоволенню в повному обсязі. Станом на 01 листопада 2016 року (день винесення судового рішення) офіційний курс 100 доларів США до гривні становить 2551,5438 грн. Сума взятої відповідачем позики складає 176000 доларів США, що в перерахунку на гривні становить 4488000,00 грн. Таким чином, з відповідачів солідарно підлягає стягненню заборгованість за договором позики від 03.04.2013 року в заявленому позивачем розмірі в сумі 176000 доларів США, що станом на 01.11.2016 року складає 4488000,00 грн. Крім того, відповідачі повинні солідарно сплатити позивачу 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, що складає 412773 грн. 04 коп. із наступного розрахунку: час прострочення виконання грошового зобов'язання - за період з 10.10.2013 року по 01.11.2016 року (дату винесення судового рішення) - 1119 днів. Тобто 4488000,00 грн. (сума боргу) : 365 днів : 100 х 3 х 1119 днів = 412773 грн. 04 коп. Таким чином, дослідивши матеріали справи та взявши до уваги всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог та стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача суму боргу за договором позики від 03 квітня 2013 року в розмірі 176000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 01.11.2016 року становить 4 488 000,00 (чотири мільйони чотириста вісімдесят вісім тисяч) грн. та три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 412773 (чотириста дванадцять тисяч сімсот сімдесят три) грн. 04 коп., а всього 4900773 (чотири мільйони дев'ятсот тисяч сімсот сімдесят три) грн. 04 коп. Розподіл судових витрат вирішується відповідно до вимог ст. 88 ЦК України, згідно якої стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, слід стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача 6840 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved