Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], Приватного підприємства «Альфа-Юг» про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просив стягнути з відповідачів солідарно на користь Публічного акціонерного товариства "Український інноваційний банк" заборгованість по кредитному договору у загальному розмірі 3 257 350,60 гривень. Позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що 11 червня 2007 року між ПП «Альфа-Юг» (далі - Відповідач2) та ПАТ «Український інноваційний банк» укладено Кредитну угоду № 27, згідно умов якої, з урахуванням змін, що вносились, Банк надав позичальнику кредит на термін до 24 червня 2016 року у розмірі 2 150 000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 22 % річних. 15 травня 2013 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та [PERSON] (далі - Відповідач1) укладено Договір поруки б/н, згідно якого останній поручився за виконання кредитних зобов'язань позичальником. Банком зобов'язання виконані, проте, вказані зобов'язання за Кредитним договором Відповідачем2 не виконуються, кредитні зобов'язання Відповідачем2 постійно порушуються, прострочена заборгованість не погашається. На підставі зазначеного Позивач звернувся до суду із відповідним позовом. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач1 у судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав клопотання, згідно якого просить провести судове засідання без його участі. Разом з тим, подав заперечення проти позову, у яких у задоволенні позовних вимог просить відмовити у повному обсязі з огляду на обставину пред'явлення банком [PERSON] вимоги про стягнення заборгованості 01 вересня 2013 року, а відтак пропущення банком строку на звернення до суду із відповідним позовом протягом шести місяців з моменту пред'явлення вимоги. Відповідач2 в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з таких підстав. Як встановлено судом і це вбачається із матеріалів справи, 11 червня 2007 року між ПП «Альфа-Юг» та ПАТ «Український інноваційний банк» укладено Кредитну угоду № 27, згідно умов якої Банк надає позичальнику кредит на термін до 10 червня 2008 року у розмірі 3 000 000 грн., зі сплатою відсотків у розмірі 18 % річних. Договорами про внесення змін № 1 від 10 червня 2008 року, № 2 від 29 грудня 2008 року, № 3 від 25 червня 2010 року, № 4 від 25 вересня 2012 року та № 5 від 07 серпня 2013 року до Кредитної угоди № 27 вносились зміни, в результаті чого сторони домовились до наступного: Банк реструктуризує Позичальнику кредит на термін по 24 червня 2016 року у розмірі 2 150 000 грн. З метою забезпечення виконання зобов'язань позичальником за договором кредиту, 15 травня 2013 року між ПАТ «Український інноваційний банк» та [PERSON] укладено Договір поруки б/н, згідно якого останній поручився за виконання кредитних зобов'язань позичальника. Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання не допускається, якщо інше не встановлено законом чи договором. Статтею 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України за договором позики передбачено повернення боргу (позики) частинами (в розстрочку). В цьому випадку, якщо позичальник порушить строк повернення наступної частини позики, то це дає право позикодавцю вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася і належних йому відсотків. Статтею 610 ЦК України, передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. За ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Відповідно до ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. За таких обставин, станом на 06 квітня 2015 року заборгованість за Кредитним договором складає 3 257 350,60 грн., в тому числі: сума заборгованості по простроченим процентам по кредиту - 752 917,78 грн.; сума заборгованості по простроченому кредиту - 640 000 грн.; сума строкової заборгованості за процентами по кредиту - 46 652,05 грн.; сума строкової заборгованості за кредитом - 1 510 000 грн.; сума заборгованості по пені за несвоєчасну сплату тіла кредиту - 117 964,93 грн.; сума заборгованості по пені за несвоєчасну сплату відсотків - 188 965,84 грн. Таким чином, в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що Відповідач2 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав, а отже Відповідачі зобов'язані повернути Позивачу борг в розмірі 3 257 350,60 грн. Разом з тим, зауваження Відповідача1 щодо втрати права банку на пред'явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором у зв'язку із пропущенням шестимісячного строку з моменту пред'явлення досудової вимоги до поручителя не приймаються судом до уваги з огляду на таке. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (ч.4 ст.559 ЦК України). Слід звернути увагу, що кредит наданий терміном до 24 червня 2016 року, а відтак Банк звернувся до поручителя із достроковим стягненням заборгованості, тобто в межах строку установленого ч. 4 ст. 559 ЦК України. Відповідно до п. п. 22, 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за № 5 від 30 березня 2012 р. пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання. Сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Досудовою вимогою, яку [PERSON] отримав 01 вересня 2013 року, Банк повідомив останнього, як поручителя, про необхідність виконання зобов'язань за Кредитною угодою № 27 від 11 червня 2007 року, тобто звернувся до нього із досудовою вимогою. Відтак, порука вважалась би припиненою, якби протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання Банк не направив поручителю вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору) або не пред'явив до нього позову. Враховуючи, що відповідач звернувся із досудовою вимогою до поручителя, шестимісячний строк на пред'явлення вимоги не відраховується, а тому помилковими є твердження позивача про пропущення банком строку на право подачі позову про стягнення заборгованості до суду. Таким чином, висновки відповідача про те, що банком пропущено шестимісячний строк на звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості з моменту отримання досудової вимоги поручителем, є помилковими, оскільки спростовуються отриманням досудової вимоги ще 1 вересня 2013 року З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а відтак позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved