Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Просила стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітків щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з моменту реєстрації позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.02.2014 року, вона уклала шлюб з [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис за № 89 та видано свідоцтво про шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції . На даний час вони перебувають у шлюбі та проживають в одній оселі. Під час перебування у шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] .. На сьогоднішній день їхній спільній дитині повних шість років. Утриманням доньки, переважно займається вона, оскільки батько дитини працює на посаді штампувальника на ТОВ «Самгазі» та отримує невелику заробітну плату. Крім цього, відповідач добровільно утримує дитину від першого шлюбу перераховуючи їй третину заробітної плати щомісяця, а на їхню спільну дитину, за його поясненнями, не вистачає коштів, оскільки ще має певні зобов`язання по утриманню своєї матері, комунальних платежів та т.і. Відповідач, протягом тривалого часу уникає зобов`язань щодо утримання їхньої спільної дитини, абсолютно ігнорує її матеріальне забезпечення та виховання. Таким чином, фактичним утриманням та дозвіллям дитини займається вона самостійно. Їй відомо, що на утриманні відповідача, перебуває його старша донечка від першого шлюбу [PERSON] , [INFO] , якій він систематично пересилає кошти, а також його матір [PERSON] , яку він утримує добровільно. Також зважаючи на те, що вони одружені 7 років та проживають в одній оселі, їй досконало відомо, що її чоловік є абсолютно здоровою людиною, не є інвалідом, та має змогу працювати. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтримала позов в межах його доводів. Просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав, не заперечив проти стягнення з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , 2014 р.н. у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітків, щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до її повноліття. Ухвалою суду від 12.04.2021 р. відкрите спрощене позовне провадження з викликом сторін. Дослідивши письмові докази по справі та оцінивши докази ум їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 01.02.2014 р. відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції , актовий запис № 89. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , згідно актового запису № 3418, зареєстрованого відділом ДРАЦС РС Рівненського міського управління юстиції , батьками якої записані : [PERSON] та [PERSON] . Судом також встановлено, що на теперішній час відповідач належної матеріальної допомоги позивачці на утримання доньки [PERSON] в добровільному порядку не надає, а тому суд вважає необхідним, з метою забезпечення прав дитини на матеріальне утримання, стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини. При цьому суд враховує, що між сторонами не досягнуто домовленості про участь відповідача в утриманні дочки. Також встановлено, що дитина [PERSON] , має зареєстроване місце проживання за місцем реєстрації позивачки в [ADDRESS] . З довідки про доходи , виданої ГУ ДФС у Рівненській області вбачається, що позивачка офіційно працевлаштована, загальна сума доходу за період з 01.09.2020 р. по 28.02.2021 р. склала 63480,96 грн. Згідно ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до вимог ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.7 ЗУ "Про державний бюджет на 2021 рік" установлено у 2021 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років починаючи з січня 2021р. - 1921 грн., з липня - 2013 грн., з грудня - 2100 грн., на дитину вікoм від 6 дo 18 рокiв починаючи з січня 2021р. - 2395 грн., з липня - 2510 грн., з грудня - 2618 грн. Як зазначено у ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду аліменти присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. Оцінюючи положення статті 180 СК України щодо обов`язку батьків утримувати дітей до досягнення ними повноліття в контексті згаданого законодавства, суд визнає, що забезпечення дитини на рівні не менше встановленого прожиткового мінімуму є спільним обов`язком батьків, тобто матері та батька. Як визначено у статті 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року (Резолюція 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року) дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які дозволили б їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно і в соціальному відношенні здоровим і нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. При виданні з цією метою законів головним міркуванням має бути найкраще забезпечення інтересів дитини. (Принцип 2). Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. (Принцип 4). Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Він повинен, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. (Принцин 6). Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (в редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року), яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Оцінивши в сукупності достовірно встановлені судом докази та обставини, суд прийшов до висновку, що підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду, у зв`язку з ухиленням відповідача від утримання доньки в добровільному порядку. Підлягають до стягнення з відповідача аліменти на утримання дитини за рішенням суду у частці, в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати пред`явлення позову до суду - з 19.03.2021 р. до досягнення дитиною повноліття. Рішення суду про стягнення аліментів на дитину у межах суми платежу за один місяць з 19.03.2021 р. по 19.04.2021 р. - допустити до негайного виконання. Судові витрати - судовий збір підлягає до стягнення з відповідача в прибуток державного бюджету в сумі 908,00 грн. , від сплати якого позивачка була звільнена при пред`явленні позову на підставі п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 182, 191 СК України,

Outcome: approved