Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

В серпні 2016 року [PERSON], як законний представник неповнолітнього сина [PERSON], пред'явила позов до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала в шлюбі до 2002 року. Від спільного сумісного життя мають сина [PERSON], з яким він останні чотирнадцять років не спілкується, не піклується, не приймає участі в його вихованні, матеріально не допомагає. Хоча йому у цьому ніхто не перешкоджає, а навіть навпаки. На даний час вона одружена, у дитини з її чоловіком склались дружні, родинні відносини. Син називає його батьком, взяв його прізвище. У чоловіка є намір усиновити [PERSON]. За таких обставин вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача буде відповідати інтересам дитини. Відповідач, який про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, в судове засідання не з'явився. Зі згоди позивачки 21 жовтня 2016 року суд протокольною ухвалою ухвалив розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Представник органу опіки та піклування Старокостянтинівської районної державної адміністрації підтримала позовні вимоги та вищевикладені обставини на їх обґрунтування. Заслухавши пояснення позивачки, її представника - адвоката, думку представника органу опіки та піклування та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновків про наступне. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] має неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], (свідоцтво про народження серії [NUMBER], видане повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції 21 вересня 2006 року). Позивачка 20 травня 2005 року зареєструвала шлюб Березненській сільській раді Старокостянтинівського району з [PERSON], що підтверджується записом у її паспорті в графі сімейний стан та даними повторного свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Старокостянтинівського районного управління юстиції Хмельницької області 04 липня 2008 року. Відповідно до ч. 1 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Зі змісту статтей 7, 150 СК України та частини 1 статті 12 Закону України „Про охорону дитинства" слідує, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право та зобов'язанні піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Зі змісту довідки виконавчого комітет Березненської сільської ради Старокостянтинівського району від 26 липня 2016 року за № 719 дитина проживає в сім'ї матері [PERSON] та її чоловіка [PERSON] по [ADDRESS], що також підтверджується змістом кту обстеження комісією Березненської сільської ради Старокостянтинівського району від 27 липня 2016 року, як і те, що відповідач з 2004 року вихованням сина не займається, матеріальну допомогу не надає. Орган опіки та піклування Старокостянтинівської районної державної адміністрації, орган опіки піклування Березненської сільської ради Старокостянтинівського району дійшли висновку про те, що відповідач життям, здоров'ям, розвитком своєї дитини не цікавиться, не спілкується, матеріально не допомагає, свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. Тому вважають за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (висновки відповідно від 14 вересня 2016 року за № 45/1355-14/2016 та від 02 серпня 2016 року. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати й батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав" № 3 від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи, що у судовому засіданні було доведено, що відповідач тривалий час належним чином не виконує своїх батьківських обов'язків, не цікавиться і не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не надає матеріальної допомоги на її утримання, зокрема, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, не спілкується з дитиною. Прицьому суду не надано доказів на підтвердження того, що відповідач цього не робив з поважних причин, тому суд вважає, що він самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків. А також беручи до уваги характер поведінки відповідача, його відношення до виконання своїх батьківських обов'язків, яке не змінилося і після пред'явлення даного позову, суд не вважає можливим обмежитися попередженням відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, а застосовує крайню міру, позбавивши відповідача батьківських прав, проте з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, з огляду на необхідність захистити інтереси дитини. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 551,20 грн. судових витрат. Положеннями частини 5 статті 164 СК України передбачено, що рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Outcome: approved