Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-17 00:00:00

До Краснолиманського міського суду Донецької області надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа Лиманська міська об`єднана територіальна громада в особі Лиманської міської ради Донецької області про встановлення факту належності документа(а.с. 1-3). Заявник [PERSON] , належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибула, заявлені вимоги підтримала, просила справу розглянути без її участі, про що надала відповідну заяву (а.с. 28-29). Представник заінтересованої особи - Лиманської міської ради Донецької області, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не прибув, надав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, рішення ухвалити на розсуд суду (а.с. 26-27). На підставі ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши такі фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] , є власником земельної ділянки, загальною площею 4,9056 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Лиманської міської ради(колишньої Кіровської селищної ради) Лиманського району, Донецької області, належної заявнику на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДН № 009736, виданого 08.05.2003 року головою Кіровської селищної ради(а.с.13). У згаданому Державному акті, прізвище, ім`я, по батькові власника майна зазначено як " [PERSON] ", запис здійснено українською мовою (а.с. 13). Таке написання прізвища заявника не відповідає написанню її прізвища в паспорті громадянина України (а.с.9-11). У зв`язку з помилкою в написанні в правовстановлюючому документі на земельну ділянку прізвища заявника [PERSON] , на теперішній час вона позбавлена можливості розпоряджатися та користуватися в повній мірі своїм майном на власний розсуд. Правильне написання прізвища заявника « [PERSON] », підтверджується паспортом громадянина України, карткою платника податків, пенсійним посвідченням (а.с. 9-11). Факт, про встановлення якого просить заявник, має для ннї юридичне значення, оскільки необхідний для подальшого розпорядження та користування майном на власний розсуд. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду, якщо від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно з правовими позиціями, викладеними в п.1, 3 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з наступними змінами та доповненнями) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Нормами ст. 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. При прийнятті рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Нормами ст. 41 Конституції України гарантовано кожному право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності визнано непорушним. Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому одним із способів такого захисту може бути і визнання права власності. Приписами п.1 ст.\~6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті6та статті13\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції). В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі. Дослідивши письмові докази, надані до матеріалів цивільної справи, надавши їм належну оцінку, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] законна, обгрунтована та підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved