Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-20 00:00:00

В травні 2016 року позивач [PERSON] звернулася до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до [PERSON] про стягнення суми заподіяних збитків внаслідок ДТП. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 19 вересня 2015 року о 17-40 у м. Дніпропетровську на перехресті вул. Яснополянської та вул. Старокодацької сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «Деу Нубіра» державний № АЕ 6089АР під керуванням водія [PERSON] та автомобіля «Honda Civic» державний № ВІ 3172ВТ під керуванням водія [PERSON]. В результаті ДТП було пошкоджено автомобіль «Honda Civic» державний № ВІ 3172ВТ, що належить [PERSON] на підставі генеральної довіреності на представництво як власника транспортного засобу перед третіми особами від 16.09.2015 року. Окрім цього, [PERSON] отримала тілесні ушкодження. 22 вересня 2015 року відбувся огляд пошкодженого автомобіля «Honda Civic» державний № ВІ 3172ВТ та відповідно до висновку судового експерта-товарознавця [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля, склала 70506,58 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 144033,44 грн. Окрім цього, було сплачено: вартість послуги проведеного авто товарознавчого дослідження 1400,00 грн.; послуги технічного обслуговування діагностування розвалу/сходження 285,12 грн. За постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2015 року винним у скоєнні ДТП визнано відповідача. З огляду на те, що наданий відповідачем [PERSON] обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5688472 за даними Моторного (транспортного) страхового бюро України не внесений до Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, отримати страхове відшкодування заподіяної в результаті ДТП шкоди не виявляється можливим. Крім того, відповідач наніс позивачу моральну шкоду, яку вона оцінює в 10000 грн., та яка виразилася у виникненні психотравматичних факторів, що стали для позивача джерелом негативних емоцій та переживань, привели до погіршення здоровя та необхідності лікуватися. В подальшому позивач неодноразово уточнювала до доповнювала позовні вимоги. З урахуванням уточненої позовної заяви, яка надійшла до суду 24 жовтня 2016 року, позивачпросить стягнути з відповідача заподіяну майнову шкоду вартість фактичних затрат по ремонту автомобіля у розмірі 148947,08 грн., вартість послуги проведеного автотоварознавчого дослідження 1400,00 грн.; суму інфляційних витрат з 01.10.2015 року по 01.10.2016 року, що становить 10629,54 грн.; суму 3% річних, що складає 4658,70 грн.; витрати на правову допомогу у розмірі 10000,00 грн.; та судовий збір, що сплачений при зверненні позивача до суду. Позивач та його представник в судове засідання не зявилися, про явку в судове засідання були повідомлені належним чином, представник позивача надав суду заяву, у якій позов підтримав у повному обсязі та просив розглядати справу без участі представника. Відповідач в судове засідання не зявився, про явку в судове засідання був повідомлений належним чином. Згідно зі ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 березня 2017 року постановлено розглядати справу заочно на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Судом встановлено, що 19 вересня 2015 року [PERSON], керуючи автомобілем «Деу» № АЕ 6089АР на перехресті вул. Яснополянської та вул. Старокойдацької у м. Дніпропетровську, перед початком руху не переконався в безпеці та скоїв зіткнення з автомобілем «Хонда» № ВІ 3172ВТ, під керуванням водія [PERSON] Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2015 року винним у ДТП визнано [PERSON] та притягнуто до відповідальності по статті 124 КУпАП. За приписами п. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, які мали місце ці дії та вчиненні вони цією особою. [PERSON] обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності № АІ/5688472, виданий [PERSON], за даними Моторного (транспортного) страхового бюро України не внесений до Єдиної централізованої бази даних МТСБУ, що підтверджується листом начальника департаменту МТСБУ [PERSON] Згідно довіреності від 16.09.2015 року, посвідченої приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] уповноважив [PERSON], [PERSON], [PERSON], кожен з яких діє окремо, вчиняти від його імені всі не заборонені законодавством правочини та інші юридичні дії щодо належного йому на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки Honda моделі Civic, реєстраційний номер ВІ 3172ВТ, для чого надав їм право представляти його інтереси як власника транспортного засобу в органах нотаріату, комісійних магазинах, станціях технічного обслуговування та ремонту тощо, використовувати (експлуатувати) ТЗ за призначенням та інше. Згідно висновку № 2890 від 05.10.2015 року експерта [PERSON], вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Honda Civic» реєстраційний № ВІ 3172ВТ, склала 70506,58 грн. Вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 144033,44 грн. За послуги проведеного автотоварознавчого дослідження сплачено [PERSON] 1400,00 грн., що підтверджується квитанцією № 2890 до прибуткового касового ордеру. Фактичні затрати на ремонт автомобіля «Honda Civic» реєстраційний № ВІ 3172ВТ склали 148\~947,08 грн., що підтверджується: - актом виконаних робіт № 7234 від 22.09.2015 року ТОВ «Дніпромотор» на суму 285,12 грн., - актом виконаних робіт № 7956 від 16.02.2016 року ТОВ «Дніпромотор» на суму 4815,60 грн., - актом АМ 14488 від 19.10.2015 року ТОВ фірма «[PERSON] ЛТД» на суму 18291,56 грн.; - замовлення-наряд № 14488 від 06.10.2015 року ТОВ фірма «[PERSON] ЛТД» на суму 18291,56 грн.; - рахунок № АМ 14488 від 23.09.2015 року ТОВ фірма «[PERSON] ЛТД» на суму 20303,52 грн.; - акт надання послуг від 19.10.2015 року ТОВ фірма «[PERSON] ЛТД» та квитанція про оплату суми 18291,56 грн.; - акт виконаних робіт № 739 від 02.10.2015 року ФОП [PERSON] на суму 142,56 грн. та квитанцією до прибуткового ордеру № 711 від 02.10.2015 року; - видаткова накладна № 1002 від 08.10.2015 року ФОП [PERSON] на суму 9869,52 грн. та квитанція до прибуткового ордеру № 727 від 08.10.2015 року; - акт виконаних робіт № 788 від 20.10.2015 року ФОП [PERSON] на суму 285,12 грн. та квитанція до прибуткового ордеру № 760 від 20.10.2015 року; - видаткова накладна № 75 від 16.02.2016 року ФОП [PERSON] на суму 115257,60 грн. та квитанція до прибуткового ордеру № 67 від 16.02.2016 року. Статтею 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. На підставі п. 1. ч. 1. ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зробленим навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. Згідно з п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Статтею 370-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Постановою Верховного суду України від 20 січня 2016 року №2-2808цс 15 встановлено, що\~\~право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні. \~\~\~\~\~\~ Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. \~\~\~\~\~\~ Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на зазначене, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача щодо стягнення шкоди з відповідача. Наданими позивачем документами (акти виконаних робіт, квитанції) підтверджено фактичні витрати на ремонт автомобіля у розмірі 148\~947,08 грн. Крім того, матеріалами справи підтверджено здійснення позивачем додаткових витрат, а саме: судовому експерту [PERSON] 1400,00 грн.за послуги проведеного автотоварознавчого дослідження. Таким чином, всього до стягнення з відповідача підлягає майнова шкода у розмірі 150347,08 грн. (148\~947,08 грн. +1400,00 грн.) Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Позивачем здійснено розрахунок інфляційних втрат та суми 3% річних. За розрахунками позивача, розмір інфляційних втрат становить 10629,54 грн., розмір 3% річних 4658,70 грн. Судом перевірено розрахунок позивача та визнано вірним. Відповідач не надав заперечень чи спростувань щодо розміру інфляційних витрати та трьох процентів річних, в звязку з чим у суду відсутні підстави не приймати розрахунок позивача. Стосовно вимог позивача щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне. За правилами ч. ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Така особа має право знайомитися з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі. У пунктах 47, 48 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК). Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». З матеріалів справи вбачається, що 24 грудня 2015 року між\~ адвокатом [PERSON] та позивачем укладено договір про надання правових послуг. Згідно п.2.1 договору оплата за надані правові послуги проводиться відповідно до Додатку № 1, який є частиною цього договору. В матеріалах справи наявне свідоцтво № 2711 від 29.10.2012 року, з якого вбачається, що відповідно до Закону України «Про адвокатуру» [PERSON] має право на заняття адвокатською діяльністю. Згідно Додатку № 1 до договору від 24.12.2015 року та акту прийому-передачі грошової суми в рахунок оплати за надані послуги, 25 січня 2017 року клієнт [PERSON] надала, а адвокат [PERSON] прийняла грошову суму в розмірі 10000,00 грн. в рахунок оплати за надані правові послуги З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача понесених витрат на правову допомогу, в розмірі 10000,00 грн.. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Позивачем сплачено судовий збір за подачу до суду зазначеного позову, згідно з квитанціями від 07.05.2016 року у розмірі 1457,19 грн., та від 20.10.2016 року у розмірі 551,21 грн., а всього 2008,40 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved