Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] в якому просить: визнати [PERSON] - батьком дитини [PERSON], [INFO]; зобов'язати Чутівський районний відділ ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області внести зміни до актового запису про народження дитини [PERSON], [INFO] за №03 від 05.01.2011 року зареєстрованого відділом ДРАЦС Чутівського управління юстиції Полтавської області відповідно до рішення суду, де у відомостях про батьківство вказати батьком дитини [PERSON], виключивши відомості про [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі ? частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше мінімального розміру аліментів на одну дитину ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позову до суду і до повноліття дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14.07.1998 року перебувала у зареєстровано шлюбі з [PERSON], 1974 року народження, від даного шлюбу [INFO] народилася дочка [PERSON]. 18.10.2004 року даний шлюб було розірвано. Аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO] [PERSON] не сплачує. Також позивач зазначає, що у 2009 році вона перебувала у позашлюбних відносинах з відповідачем [PERSON]. [INFO] від спільних позашлюбних відносин народилась дитина - дочка [PERSON]. Народження дочки [PERSON] було зареєстровано відділом ДРАЦС Чутівського районного управління юстиції Полтавської області на підставі поданої заяви матері позивачки, так як з відповідачем не перебували в зареєстрованому шлюбі і відповідно до актового запису №03 від «05» січня 2011 року, у відомостях про батька запис здійснено зі слів матері та відповідач батьком цієї дитини не вказаний, хоча в дійсності є батьком. Батьком народженої дитини згідно з ч. 1 ст. 135 СК України було записано «[PERSON]». Справжнім батьком своєї дитини позивач вважає [PERSON]. Угоди про добровільну сплату аліментів між ними не досягнуто, в зв'язку з чим звернулась до суду для встановлення батьківства відповідача, та стягнення аліментів в розмірі 1/4 частини від доходів відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] 12.12.2017 року через канцелярію суду надав заперечення на позовну заяву [PERSON] В обґрунтування заперечення зазначив, що з позивачкою познайомився у лютому 2009 р. в Полтавському онкодиспансері, де вона працює та де лікувався його батько (нині померлий). Як знайомі спілкувались, іноді зустрічались, в т.ч. і по місцю проживання позивача, але разом з позивачем він не проживав, спільного домашнього господарства з нею не вів, спільних витрат та спільного бюджету з нею не було. Також зазначив, що позивачка приїжджала у квітні 2010 р. в с. Діброва Диканського району, де він проживає разом з матір'ю та повідомила, що вагітна від нього. Після того, як він перерахував хлопців, з якими вона була у близьких стосунках вона поїхала від нього. Наступного разу вона приїхала в с. Діброва на весні 2014 р. зі своїми старшою та молодшою доньками та намагалася довести, що її молодша донька є їхньою спільною дитиною. Але він категорично це заперечував та пояснив їй, що разом з нею у цивільному шлюбі не перебував, до пологового будинку не супроводжував, після народження дитини з пологового будинку не забирав. А єдиний випадок, коли у 2013 р. на її прохання приїхати на день народження дитини, не є свідченням того, що він займався разом з позивачкою спільним вихованням та утриманням її молодшої доньки. В зв'язку з чим в задоволені позову просив відмовити повністю. В судовому засіданні 30.08.2018 року позивач позов підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідач в судовому засіданні 30.08.2018 року змінив свою думку, позов визнав повністю та не заперечував щодо його задоволення. Представник третьої особи, Чутівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що [INFO] народилася [PERSON], батьками якої зазначені [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданим 05.01.2011 року (а.с. 11) та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України № 00017535226 від 13.01.2017 р., згідно якого актовий запис про народження зроблено відповідно до ст. 135 СК України зі слів матері (а.с. 15). Відповідно до ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Відповідно до ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст.ст. 263, 265 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до ст. 134 CK України на підставі рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження. Відповідно до п.п. 20 п. 1 Розділу III Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року № 52/5, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Згідно правових позицій, викладених у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК України, згідно яких жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Ухвалою Чутівського районного суду Полтавської області від 24.11.2018 року було призначено судову генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи (49095, м. Дніпропетровськ, площа Соборна, 14). 29.05.2018 року з Дніпропетровського обласного бюро судово-медичної експертизи на адресу суду надійшов висновок експерта № 177 від 16.05.2018 року, відповідно до якого з 07.05.2018 року по 16.05.2018 року проведено судово-медичну експертизу зразків крові [PERSON], [INFO], дитини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та згідно якого вірогідність того, що [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], [INFO], складає не менше 99,999999 % (а.с. 98-101). Оцінивши докази у їх сукупності, та з урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем [PERSON] доведено факт того, що батьком дитини [PERSON], [INFO] є [PERSON]. У зв'язку з встановленням судом батьківства відповідача, та визнання ним заявлених позовних вимог, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини підлягають задоволенню виходячи з наступного. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. На підставі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В ч.1 статті 183 СК зазначено, що частка заробітку, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 1 ст.191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки дитина мешкає з позивачем та знаходяться на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, вихованням дитини не займається, хоча працездатний, суд вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, а тому заявлені позовні вимоги також підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Як вказано в ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Враховуючи правову позицію сторін, у разі визнання позову ухвалення рішення відбувається у порядку, визначеному ч. 4 ст. 206 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, виходячи зі змісту заявлених позовних вимог, аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, враховуючи наявність достатніх доказів, а також, що визнання відповідачем [PERSON] позову не суперечить закону та не порушує права інших осіб, тому, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. Вирішуючи питання судових витрат суд враховує наступне. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, яка регламентує розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов, який складається з двох позовних вимог задовольняється повністю, а позивач при подачі позову був звільнений від судового збору, за одну із них, а саме щодо стягнення аліментів, то відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягають стягненню судовий збір у дохід держави в розмірі 640 грн. Стосовно сплаченого позивачем судового збору при подачі позову в сумі 640 грн., то він підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Кошти за проведення експертизи в сумі 6580 грн. 38 коп., понесені позивачем, також підлягають відшкодуванню з відповідача. Згідно ст. 430 ЦПК України, рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Outcome: approved