overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом вказавши, що 10 лютого 2015 року вона уклала угоду з відповідачем на поставку керамічної плитки на суму 9\~579,28 грн. Згідно рахунку-фактури № СФ-0000024 в той же день, 10 лютого 2015 року вона внесла в касу відповідача передоплату в сумі 7\~000,00 гривень як підтвердження угоди на поставку товару. При укладанні угоди відповідач запевнив її, що впродовж тижня плитка буде їй доставлена, вона запросила бригаду будівельників для ремонту квартири, однак до теперішнього часу плитка не була їй доставлена, а гроші відповідач відмовився їй повертати. 13 березня 2015 року вона звернулася до відповідача з письмовою заявою щодо повернення грошей, однак відповідач проігнорував її заяву та не відповідає на її телефонні дзвінки. Тому позивач просить стягнути з відповідача внесену нею передоплату у сумі 7000,00 грн. Позивач [PERSON] до суду не з"явилася. Її представник [PERSON] надала заяву відповідно до якої позовні вимоги підтримує, просить розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день слухання справи суд відповідача повідомляв. Оскільки судове засідання проводиться без участі сторін, суд вважає, що його можливо провести без фіксування технічними засобами, на підставі наявних у справі матеріалів, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України Позовні вимоги в частині стягнення пені та моральної шкоди ухвалою суду від 29 03 2016 року за заявою позивача залишені без розгляду . Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов в частині стягнення суми предоплати у розмірі 7000 грв. підлягає задоволенню. У судовому засіданні встановлено, що згідно рахунку-фактури № СФ-0000024 від 10 лютого 2015 року ФОП [PERSON] зобовязався надати одержувачу [PERSON] плитку на суму 9\~579,28 грн. та отримав від неї передоплату у розмірі 7\~000,00 грн. (л.с. 3 рахунок -фактура, квитанція ). Відповідно до п.п.2, 6 ч.1 ст.4 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на належну якість продукції та обслуговування та звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав. Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору. Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання. Відповідач не поставив позивачу керамічну плитку, у зв"язку з чим позов підлягає задоволенню. Позивач на день подання позову до суду була звільнена від сплати судового збору при поданні позову про захист прав споживачів, а тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 551 , 20 грв.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У належому їй будинку зареєстрована відповідачка [PERSON], яка більше року по зареєстрованому місцю проживання відсутня. Реєстрація відповідача за її місцем проживання не дає їй можливості в повній мірі реалізувати своє право на володіння, користування та розпорядження будинком. Крім того, у неї виникають незручності, оскільки вона сплачує за відповідача комунальні послуги. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою №46 в будинку №4 по вул. 2 Лютого в м.Здолбунів Рівненської області. В заяві на ім'я суду позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обємі. Просить розгляд справи провести за її відсутності та задовольнити позов, не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] на неодноразові виклики в судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином через оголошення в газеті "Вісті Рівненщини" (вип.№44 від 04.11.2015р.). За клопотанням позивача суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], що стверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 5355657, виданим 26.06.2013р. Згідно довідки № 1711 від 18.08.2015р., виданої Здолбунівським РС УДМС України в Рівненській області, згідно адресно-довідкової картотеки РС УДМС [PERSON], [INFO], зареєстрована за адресою: [INFO]. Також, проживання відповідача у вказаному будинку вбачається з будинкової книги для реєстрації громадян, проживаючих у [INFO]. Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в [INFO] протягом тривалого часу. Домовленості між сторонами про збереження права користування житлом у разі довготривалої відсутності не було. Підстав для збереження жилого приміщення за тимчасового відсутнім наймачем судом не встановлено. За таких обставин суд вважає доведеними вимоги позивача, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, вказуючи, що їй та відповідачу на праві приватної спільної часткової власності належить будинок [ADDRESS]. Їй належить 59/100 частини вказаного домоволодіння. Однак, в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належною їй на праві власності частиною домоволодіння не має можливості, оскільки вона не виділена в натурі. Просить суд припинити право спільної часткової власності та виділити їй в натурі як самостійний об'єкт нерухомого майна належну їй частину домоволодіння, яка складається з наступних приміщень: №№ 1-1- коридор, 1-2 - коридор, 1-3 - житлова кімната, 1-4 - житлова кімната, 1-5 - житлова кімната, 1-6 - житлова кімната, 1-7 - кухня; 1-8 - підсобна; загальною площею 55,5 м2 , житлова площа 38,6 м2 та надвірні будівлі: ПГ/А - погріб, Б - літня кухня; б - сарай, б1 - сарай; В - сарай; Г - льох; Д - вбиральня, 1/2 частина огорожі, розташовані в [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному об'ємі, просить задовольнити позов. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечила щодо задоволення. Вислухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 59/100 домоволодіння [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2241283 від 10.12.2003р., виданим КП "Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації". Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 8 липня 2009 року 41/100 частина домоволодіння [ADDRESS], що належить [PERSON], виділена в натурі, як об'єкт нерухомості, в окрему квартиру №[NUMBER]. Як вбачається з пояснень сторін та матеріалів справи, [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 59/100 частини домоволодіння [ADDRESS]. Однак в повній мірі реалізувати своє право власності на вказану частину домоволодіння позивач не має можливості, оскільки вона не виділена в натурі. Згідно з реальним порядком користування житловим будинком та надвірними будівлями та відповідно до технічного паспорта на житловий будинок, позивачу належать саме ті приміщення домоволодіння, які вона просить їй виділити, припинивши тим самим право спільної часткової власності. Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. За таких обставин суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, тому позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в обгрунтування якого зазначила, що перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 1999 року, від якого в них [INFO] народився син [PERSON]. Син проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, хворіє. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не цікавиться розвитком сина, тому позивач просить винести рішення про стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітнього сина. В судове засідання сторони не з"явилися, надіслали заяви про розгляд справи без їх участі, позивач позов підтримала, а відповідач - визнав (а.с. 15-16). Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що відповідач [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO] (а.с. 8), який проживає разом з матір"ю та перебуває на її утриманні (а.с. 9). Відповідно до довідки від 25.02.2014р. [PERSON] хворіє на міопію слабкого ступеню обох очей (а.с. 13). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що відповідач не надає належну допомогу на утримання сина, інших утриманців не має та не надав докази про неможливість сплати аліментів, суд вважає позов таким, що підлягає до задоволення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якій зазначила, що [INFO] в с. Сали Черняхівського району Житомирської області померла її баба - [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, яким на випадок своєї смерті все належне їй майно заповіла своїй онуці - [PERSON] Для оформлення свого права на спадщину позивач звернулася із заявою до нотаріуса, який відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв'язку із відсутністю правовстановлюючого документу на будинок. В зв'язку з цим позивач просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті баби [PERSON], яка померла [INFO]. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Представник відповідача в судове засідання також не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі та не заперечував проти його задоволення. В зв'язку з визнанням позову відповідачем, суд прийшов до висновку про можливість винесення рішення по суті позову на попередньому судовому засіданні, згідно ст. 130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та враховуючи факт визнання позову відповідачем, суд приходить до наступних висновків. Факт належності спірного будинку [PERSON] за її життя на праві приватної власності сторонами не оспорюється та підтверджується довідкою Салівської сільської ради Черняхівського району від 29.09.2016 (а. с. 16), в якій зазначено, що згідно погосподарської книги № 4 за 2011-2015 роки дійсно за померлою [PERSON] рахується житловий будинок [ADDRESS]. Будівництво вищевказаного житлового будинку не є самочинним, а документи про надання дозволу на будівництво не збереглися. Відсутність осіб, які претендували б на обов'язкову частку в спадщині після смерті спадкодавця, теж сторонами не оспорюється та підтверджується іншими матеріалами справи. Суд прийшов до висновку про визнання цих фактів такими, що доказуванню не підлягають (а. с. 11-15). За таких обставин, в силу ст. 328 ЦК України суд визнає, що [PERSON] за свого життя правомірно набула права власності на спірний будинок, однак не зареєструвала своє право власності на нього, оскільки незаконність набуття права власності не випливає із закону та прямо не встановлена судом. [INFO] [PERSON] померла (а. с. 4). Після її смерті право власності на будинок ввійшло до складу її спадщини. Відповідно до заповіту від 29.09.2008 (а. с. 5) та листа Черняхівської державної нотаріальної контори від 05.10.2016 (а. с. 28) позивач є спадкоємцем за заповітом, яка прийняла спадщину після смерті баби [PERSON] Відповідно до довідки Комунального підприємства "Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризації" Житомирської обласної ради від 29.07.2016 інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 75 075 грн. (а. с. 10). На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якій просить розірвати шлюб з [PERSON]. В обґрунтування позову у заяві вказала, що 15 листопада 2008 року між нею та відповідачем у Червоненській сільській раді Золочівського району Львівської області було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у них є дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], 2009р.н.. З листопада 2016 року вони проживають окремо, не спілкуються, не ведуть спільного господарства. Стверджує, що такий шлюб є формальним та обмежує її право на особисту свободу. Просить такий шлюб розірвати. В судове засідання позивач не з'явилася, подала заяву, у якій просить розглянути справу у її відсутності, вимоги позову підтримує, просить шлюб розірвати, проти заочного розгляду не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання, про причини неявки не повідомив. Виклик [PERSON] здійснювався через газету "Львівська Пошта" № 98 від 16 грудня 2017 року. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Згідно із ст.112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Із свідоцтва про шлюб вбачається, що 15 листопада 2008 року у Червоненській сільській раді Золочівського району Львівської області було зареєстровано шлюб між сторонами. Причинами позову про розірвання шлюбу є різні погляди сторін на життя, відсутність взаєморозуміння, проживання чоловіка та дружини окремо тривалий час. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку, що подальше проживання сторін та збереження їхньої сім'ї є неможливим, а тому шлюб між сторонами слід розірвати, а позов задовольнити. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 640,00 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом в якому вказала, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у шлюбі, який було зареєстровано 08.04.2005 року третім відділом РАЦСу Приморського РУЮ м. Одеси, актовий запис № 83. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що спільне сімейне життя з відповідачем не склалося, на грунті несумісності характерів та недовіри одне одному втрачене почуття кохання, в результаті зловживання спиртними напоями відповідачем в сім"ї стали часто виникати сварки та скандали, тривалий час вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримується, подальше спільне проживання в шлюбі неможливе, примирення не відбудеться. За твердженням [PERSON] фактично сім»я розпалася, кожен з них вже досить давно живе своїм життям. Спільне господарство не ведеться. Майнового спору на даний час не виникає. Згоди про місце проживання неповнолітніх дітей досягнуто, вони будуть проживати з матір»ю. Позивач просить суд розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON], зареєстрований 08.04.2005 року третім відділом РАЦСу Приморського РУЮ м. Одеси, актовий запис № 83. Неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] після розірвання шлюбу залишити проживати з нею. Після розірвання залишити їй прізвище [PERSON]. Від позивача надійшла заява про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, у разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач в судове засідання не з»явився, про причину своєї неявки суд не повідомляв. Тому суд, враховуючи письмову згоду позивача, ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, розглянувши заяву позивача про розгляд справи без її участі, дослідивши матеріали справи: - копію паспорта, - свідоцтво про шлюб, - копії свідоцтв про народження дітей, приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, виходячи з наступних підстав. Ст. 112 СК України вказує на те, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, одного з дітей. Згідно ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. В силу ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що спільне сімейне життя сторін не склалося по причині несхожості характерів, різних поглядів на ведення побуту, шлюбно-сімейні стосунки на даний час не підтримуються, примирення не відбудеться, неповнолітні діти від даного шлюбу проживатимуть разом з матір"ю, відповідач заперечень не надав, тому суд приходить до висновку, що шлюб необхідно розірвати. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому Виконкомом Горбулівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за актовим записом № 1 від 24.03.1999. Від даного шлюбу мають двох дітей [PERSON], 06.10.1999 р. н., та [PERSON], 29.04.2004 р. н. Позивач зазначила, що шлюбні стосунки практично припинені, близько 2-х років сторони проживають окремо. Після розірвання шлюбу позивач просила залишити їй шлюбне прізвище "Ільницька", а дітей залишити їй на виховання. Тому позивач звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить її інтересам. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, зазначила, що позов підтримує (а. с. 20). Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позов визнав (а. с. 19). В звязку з визнанням позову відповідачем, суд прийшов до висновку про можливість винесення рішення по суті позову на попередньому розгляді справи згідно ст. 130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Сторони зареєстрували шлюб 24.03.1999 Виконкомом Горбулівської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за актовим записом № 1 (а.\~с. 4). Від даного шлюбу мають спільних дітей [PERSON], 06.10.1999 р. н. (а. с. 5), та [PERSON] [PERSON], 29.04.2004 р. н. (а. с. 6). Одруження виявилось невдалим, оскільки сторони мають різні характери, звички та уподобання, у відносинах виникали часті конфлікти. Наміру примиритись сторони не мають. Вказані обставини відповідачем не спростовано. У відповідності із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. У відповідності із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Малолітню дочку [PERSON], 29.04.2004 р. н., та неповнолітню дочку [PERSON], 06.10.1999 р. н., суд, за відсутністю спору між подружжям, залишає на вихованні матері. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. З огляду на викладене, враховуючи те, що позивач у позові просить залишити їй шлюбне прізвище, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову у цій частині. Судові витрати суд присуджує з відповідача на користь позивача в звязку із задоволенням позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказала, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1406 від 10.09.2014. Від даного шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], 11.04.2015 р. н., та [PERSON], 08.11.2016 р. н. Позивач зазначила, що сімейне життя з відповідачем не склалося через постійні скандали, які влаштовує відповідач вдома та у громадських місцях по відношенню до позивача. Спільне господарство не ведеться з січня 2017 року. Спір щодо місця проживання дітей між сторонами відсутній, тому діти будуть проживати рази з матір'ю. Тому позивач звернулася до суду з даним позовом про розірвання шлюбу, оскільки подальше його збереження суперечить її інтересам. Позивач в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, зазначила, що позов підтримує (а. с. 20). Відповідач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій просив справу слухати у його відсутності, позов визнав (а. с. 19). В звязку з визнанням позову відповідачем, суд прийшов до висновку про можливість винесення рішення по суті позову на попередньому розгляді справи згідно ст. 130 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Сторони зареєстрували шлюб 10.09.2014 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві за актовим записом № 1406 (а.\~с. 7). Від даного шлюбу мають спільних дітей [PERSON], 11.04.2015 р. н. (а. с. 5), та [PERSON], 08.11.2016 р. н. (а. с. 4). Одруження виявилось невдалим, оскільки сторони мають різні характери, звички та уподобання, у відносинах виникали часті конфлікти. Наміру примиритись сторони не мають. Вказані обставини відповідачем не спростовано та визнано ним. У відповідності із ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] слід задовольнити, оскільки подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. У відповідності із ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач у позові не просить відновити їй дошлюбне прізвище, суд залишає їй шлюбне прізвище "Рубан". Малолітніх дітей - [PERSON], 11.04.2015 р. н., та [PERSON], 08.11.2016 р. н., суд, за відсутністю спору між подружжям, залишає на вихованні матері. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Судові витрати суд присуджує з відповідача на користь позивача в звязку із задоволенням позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved