Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивачка посилається на те, що має доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач по справі [PERSON]. Наразі спільно не проживають. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча і зобов»язаний це робити. Відповідач працездатний, інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім»ї, родичів, яких зобов»язаний утримувати, не має. Звернулася до суду за захистом прав дитини щодо отримання аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, мотивуючи тим, що прийняла рішення звернутися в суд з позовом про стягнення аліментів, оскільки дитина перебуває на її утриманні. Просить стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з моменту подачі позову до суду та стягнути судові витрати за розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур»єр». Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи в судове засідання не з»явився, підтвердженням чому є надіслання судових повісток та рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень за №1950201144339 від 29 березня 2016 року, за №1950201144967 від 31 березня 2016 року та оголошення про виклик до суду на розгляд справи, яке було розміщено в газеті «Урядовий кур»єр» від 06 травня 2016 року в №85, причину своєї неявки суду не повідомив, як і не надіслав заяв чи то клопотань про розгляд справи у його відсутність або перенесення розгляду. Неявка сторони не перешкоджає розглядові справи по суті, так як сторона повідомлена вчасно та належним чином. За таких обставин, суд, вважає, що у справі достатньо доказів для обєктивного розгляду справи і слухає справу у його відсутності. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Обовязок утримувати дітей є рівною мірою обовязком як матері, так і батька, причому обовязком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Оцінюючи усі докази, що є у справі в їх сукупності, суд вважає встановленим, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що полягають в обов'язку матері, батька утримувати дітей. Згідно зі ст. ст. 1,17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду, як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. 7, ч.8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. У відповідності до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов»язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів цивільної справи, згідно до свідоцтва про народження Серії 1-КЕ №035221, позивачка і відповідач є батьками малолітньої [PERSON], [INFO] (а.с.4). Відповідно до довідки виконавчого комітету Старосільської сільської ради Городищенського району Черкаської області №270 від 11 березня 2016 року малолітня [PERSON], [INFO], проживає біля позивачки (а.с.5). Сімейним Кодексом України, а саме ст.182 та Постановою Пленуму Верховного Суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15.05.2006 року, визначено, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, і бере до уваги обставини у відношенні малолітніх дітей про їх стан здоров»я, їх дитячий вік, потребу в належному харчуванні, забезпеченні одягом, відсутність здатності утримувати себе самостійно та у відношенні відповідача, а саме, як пояснила позивачка в судовому засіданні, що він працездатний, не має інших утриманців, і приходить до висновку, що слід стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як такого, що має можливість сплачувати аліменти у частці від заробітку, як то визначено ст.183 СК України. Позов підтверджується: копією свідоцтва про народження [PERSON], довідкою виконавчого комітету Старосільської сільської ради Городищенського району Черкаської області №270 від 11 березня 2016 року, квитанцією №6 від 04 травня 2016 року, квитанцією №6/КЗ від 04 травня 2016 року. На підставі вищенаведеного, та

Outcome: approved