Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] позов мотивувала тим, що 24.07.2004 року зареєструвала шлюб із [PERSON] Оскільки спільних коштів на придбання житла не було, вона звернулась до батька - [PERSON] з приводу надання матеріальної допомоги і оплати кредиту в разі укладення кредитного договору для купівлі квартири. 14.06.2005 року вона уклала із АТ Холдингова компанія «Київміськбуд» інвестиційний контракт № Г-1/149 на придбання 2-кімнатної квартири [ADDRESS], вартістю 171 699 грн., що становило еквівалент 34 400 доларів США. 15.06.2005 року вона зробила перший внесок на інвестування в будівництво житла в сумі 55 000 грн. Решту суми для інвестування в житлове будівництво - 116 799 грн. вона отримала в кредит в АКБ «Аркада» на підставі договору про іпотечний кредит від 23.06.2005 року. Свідоцтво про право власності на квартиру видане 25.08.2005 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 1826 від 22.08.2005 року. Після закінчення будівництва та введення будинку в експлуатацію з'ясувалось, що квартира непридатна для проживання без проведення капітального ремонту, тому 28.11.2006 року вона уклала із ЗАТ «ОТП Банк» кредитний договір СNL-В00/273/2006 на суму 60 000 доларів США. Частина цих коштів використана на погашення заборгованості перед АКБ «Аркада» (перший транш), решта суми - на ремонт (другий транш). Кошти, які були внесені нею в будівництво, в тому числі на погашення двох кредитів перед банками, належали їй особисто: 55 000 грн. - особисті заощадження; 156 805,20 грн. - грошові перекази батька з Російської Федерації за період з 2008 року до 2012 року; 155 301 грн. - особисті кошти, що були стягнуті на її користь із [PERSON] за рішенням суду; 163 344,97 грн. - кошти, що були отримані як позика від матері - [PERSON] і спрямовані на погашення кредиту перед ПАТ «ОТП Банк». Відповідно до експертного висновку від 15.07.2014 року ринкова вартість двокімнатної квартири [ADDRESS] становить 744 080 грн., еквівалент 63 596,58 доларів США. Вона особисто витратила 65 023 доларів США, що становить більше 100 % вартості квартири. Вважає, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України квартира є її особистою приватною власністю, оскільки набута за кошти, що належали їй особисто (а.с. 2-4). [PERSON] подав зустрічний позов (а.с. 78-79), який мотивував тим, що з [PERSON] перебували в шлюбі з 24.07.2004 року до 07.02.2013 року і за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS]. Дана квартира також придбавалась і за його особисті кошти в сумі 13 000 доларів США, які він отримав від продажу кімнати в гуртожитку, крім того, оскільки квартира була в непридатному для житла стані, усі ремонтні роботи він виконав за власні кошти, придбав меблі, побутову техніку, сантехніку, посуд та інше майно, необхідне для проживання сім'ї. Всього було витрачено ним близько 40 000 доларів США. В період до жовтня 2012 року (момент припинення подружніх стосунків) вони спільно погашали кредит, тому вважає, що квартира є спільною сумісною власністю подружжя і відповідно до ст.ст. 60, 69, 70, 71 підлягає поділу по ? частці. Разом з тим, оскільки вартість квартири становить 744 080 грн., а особиста частка [PERSON] - 43 200 грн. (сплачений нею кредит після припинення шлюбних стосунків), вважає, що з [PERSON] підлягає стягненню на його користь вартість ? частки за виключенням її особистих коштів - 328 840 грн. (744080 грн./2 - 43200 = 328 840 грн.). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримала, зустрічний позов не визнала, суду пояснила, що квартира придбана для потреб сім'ї, проте саме [PERSON] погашала кредити за допомогою батьків, із особистих коштів, стягнутих за виконавчим листом, а відповідач не працював і власного заробітку не мав, кредити не допомагав сплачувати, тому дане квартира є її особистою власністю. Відповідач [PERSON] позов первісний не визнав, зустрічний підтримав, суду пояснив, що вони спільно вирішили придбати квартиру для сім'ї, тому перший внесок на суму 13 000 доларів США був за його особисті кошти і оскільки він отримував зарплату неофіційно, щомісяця вони відкладали по 400 доларів для погашення кредиту, потім він за свої особисті гроші робив ремонт. Кредит на 60 000 доларів США [PERSON] отримала для бізнесу за проханням іншої особи, а не на потреби сім'ї. Від батька можливо вона і отримувала гроші, проте використовувала їх на себе, на дитину від першого шлюбу, крім того, батько в цей період ще 2 квартири придбав у Львові та в м. Києві, тому потрібні були кошти. Додав, що з батьками [PERSON] вони не спілкувались і будь-які грошові питання не вирішували. Свідок [PERSON] суду пояснив, що в період з 1987 р. по 2013 р. він працював на Півночі Російської Федерації і всю зарплату «переказував» своїм двом донькам та дружині. Після заміжжя [PERSON] вони вирішили, що доньці потрібне власне житло, тому саме з його ініціативи [PERSON] уклала договір на будівництво і кредитний договір, оскільки одразу всієї суми не було для придбання квартири. [PERSON] мала невеликий заробіток, а [PERSON] взагалі не мав грошей, тому перший внесок на квартиру в сумі 10 000 доларів він здійснив. В подальшому він пересилав щомісяця доньці і дружині по 2-3 000 доларів США на погашення кредиту. Вважає, що [PERSON] до цієї квартирі відношення не має, оскільки житло повністю належить [PERSON] Вислухавши пояснення осіб, що брали участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що зустрічний позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні первісного позову [PERSON] слід відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.07.2004 року і фактично припинили подружні стосунки в жовтні 2012 року, про що повідомили в судовому засіданні. Відповідно до рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2013 року шлюб розірваний. В період шлюбу 14.06.2005 року між АТХК «Київміськбуд» та [PERSON] був укладений інвестиційний контракт № Г-1/149 на будівництво двокімнатної квартири в районі «Поділля». 15.06.2005 року [PERSON] отримала свідоцтво до інвестиційного контракту про сплату 55 000 грн. і інвестування у будівництво квартири № 149, загальною площею 80,61 кв.м. (а.с. 12-14). 23.06.2005 року між АКБ «Аркада» та [PERSON] був укладений договір про іпотечний кредит № Г149, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 116 699,44 грн. для інвестування у житлове будівництво згідно інвестиційного контракту від 14.06.2005 року на строк до 01.06.2025 року (а.с. 15-17). В забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору 23.06.2005 року між цими сторонами був укладений іпотечний договір (а.с. 18-20). 25.08.2005 року [PERSON] виданий дублікат свідоцтва № 701 на право власності на квартиру [ADDRESS] на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 1826 від 22.08.2005 р. (а.с. 10). Оригінал дубліката даного свідоцтва оглянуто в судовому засіданні. Крім того, 28.11.2006 року між ЗАТ «ОТП Банк» та [PERSON] укладений кредитний договір № CNL-В00/273/2006, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60 000 доларів США, перший транш - на погашення поточної заборгованості позичальника перед кредитором першої черги (АКБ «Аркада») за кредитним договором першої черги (від 23.06.2005 р.), другий транш - на проведення ремонту (а.с. 21 -24). Так, відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Таким чином, у результаті придбання подружжям квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. На підставі пояснень осіб, що беруть участь в справі, а також оцінюючи в сукупності надані докази, суд прийшов до переконання, що укладаючи інвестиційний контракт від 14.06.2005 року на будівництво квартири, а також договір про іпотечний кредит від 23.06.2005 року, кредитний договір від 28.11.2006 року [PERSON] діяла в інтересах сім`ї, оскільки квартира придбавалась для спільного проживання подружжя [PERSON] і [PERSON] і це підтвердили представник позивача і відповідач. [PERSON] постійно проживав в квартирі і був зареєстрований за даною адресою одночасно з [PERSON] - 11.07.2006 року (а.с. 5-8), сплачував комунальні послуги, проводив ремонтні роботи тощо. В матеріалах справи містяться квитанції, згідно яких [PERSON] в період шлюбу сплачувала кошти на погашення кредиту перед ПАТ «ОТП Банк»: 08.09.2011 року в сумі 14 839,83 грн., 29.09.2011 року в сумі 21 872,46 грн., 14.10.2011 року в сумі 29 574,45 грн., 11.11.2011 року в сумі 27 598,64 грн., 12.12.2011 року в сумі 32 068,98 грн., 10.01.2012 року в сумі 31 949,29 грн. Загальна сума сплачених коштів - 157 903,65 грн. 11.07.2014 року ПАТ «ОТП Банк» видав довідку, згідно якої [PERSON] достроково сплатила заборгованість по кредитному договору № CNL-В00/273/2006 від 28.11.2006 р. в повному обсязі (а.с. 49). Дата погашення кредиту не вказана. Також в судовому засіданні було встановлено, що кредит перед АКБ «Аркада» погашений, квартира не перебуває в іпотеці банку, про що свідчить Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 105-108). Твердження позивача [PERSON] і представника [PERSON] про те, що зобов`язання по кредитам виконувала лише [PERSON] і за кошти, що належали їй особисто, суд вважає безпідставними, оскільки належними доказами даний факт не підтверджений. Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, визначене в даній статті. Перекази готівки, що були здійснені [PERSON] (батьком позивачки) на ім`я [PERSON] в період з 2009 по 2012 роки в сумах, що зазначені в довідці Державного ощадного банку України (а.с. 172), також є спільною сумісною власністю подружжя в розумінні ч. 1 ст. 60 СК України, оскільки не містять інформації про цільове призначення даних коштів, крім того, суд враховує, що відповідний договір між [PERSON] і [PERSON] на погашення кредиту не укладався, а кошти були використані [PERSON] на потреби сім`ї. Також є безпідставним посилання позивачки на те, що на погашення кредиту вона використала кошти, що отримані нею при виконанні виконавчого листа № 2-1449-2011 про стягнення боргу з [PERSON] (а.с. 40) і що кошти належали їй особисто, оскільки згідно довідки ПАТ «ОТП Банк» дані кошти надходили на рахунок [PERSON] в банку і були видані готівкою з її поточного рахунку, проте інформації щодо їх цільового призначення і перерахування на погашення кредиту в цьому ж банку немає (а.с. 41). Суд також критично оцінює як доказ погашення боргу по кредиту за особисті кошти позивачки договір позики від 10.07.2014 року на суму 163 344,97 грн., укладений між [PERSON] і [PERSON] (матір`ю позивачки). Відповідно до цього договору позичальник [PERSON] прийняла кошти в сумі 163 344,97 грн. до підписання договору з метою погашення нарахованих відсотків та заборгованості по кредитному договору № CNL-В00/273/2006, разом з тим, суду надана квитанція АТ «ОТП Банк» від 10.07.2014 року про те, що дана сума надійшла до банку від [PERSON] для поповнення її поточного рахунку, а не для погашення кредиту від 28.11.2006 року (а.с. 45). Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи наведені обставини і вимоги Закону, суд прийшов до переконання про те, що доказів, які б спростували презумпцію спільності майна [PERSON] не надала, тому квартира [ADDRESS], яка на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло від 25.08.2005 року належить [PERSON], є спільною сумісною власністю подружжя. Дана квартира набута нею під час зареєстрованого шлюбу з [PERSON], а кредити погашались в період спільного проживання подружжя і за кошти, що належали подружжю на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи вимог п. 25 постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд вважає необхідним визначити ідеальні частки подружжя в спільному майні без реального його поділу і залишити майно у їх спільній частковій власності. Підстав для відступлення від рівності часток подружжя немає. Тому суд прийшов до висновку, що за [PERSON] слід визнати право власності на ? частку квартири [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON] Підстав для застосування ч. 4, 5 ст. 71 СК України і стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вартості ? частки квартири - 328 840 грн. немає, оскільки відповідна грошова сума не була внесена на депозит суду. В судовому засіданні також було встановлено, що станом на 26.11.2014 року квартира [ADDRESS] зареєстрована в цілому за [PERSON] на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2013 року № 127/16395/13-ц (а.с. 105-108), проте суду надана ухвала від 27.01.2014 року про скасування даного заочного рішення № 127/16395/13-ц і ухвала від 29.07.2014 року про залишення без розгляду позову [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя і визнання права особистої власності на нерухоме майно. Тому станом на день ухвалення рішення про поділ майна подружжя спірна квартира належить [PERSON] на підставі дубліката свідоцтва на право власності № 701 від 25.08.2005 року (а.с. 10). Оскільки позивачем за зустрічним позовом [PERSON] сплачений судовий збір в сумі 3288,40 грн. (а.с. 90), проте спір вирішується про поділ спільного майна подружжя і в їх інтересах, суд вважає необхідним відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з [PERSON] на корить [PERSON] ? частку судового збору в сумі 1644,20 грн.

Outcome: approved