Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-24 00:00:00

В листопаді 2019 р. позивач [PERSON] звернувся до районного суду з позовною заявою до Відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві про зняття арешту з нерухомого майна, що належить [PERSON] , який був накладений відповідно до постанови державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у місті Києві Шемберко О.П. від 25.11.2016 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, винесеної в межах виконавчого провадження №52267933. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що на 14 вересня 2018 року позивач дізнався, що накладений арешт на 50/100 частину квартири [ADDRESS] . Зазначена квартира належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Крім нього співвласником квартири є [PERSON] , яка володіє 50/100 частини зазначеної квартири. У грудні 2018 року [PERSON] направила звернення до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, щодо накладеного арешту на квартиру. 26 грудня 2018 року була отримана відповідь від Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про розгляд звернення за вих. №3-5238, яка була обґрунтована тим, що згідно інформації наданої Подільським районним судом відділом держаної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві встановлено, що згідно перевірки Автоматизованої системи виконавчих проваджень (спецрозділ) на примусовому виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 4060252 з примусового виконання виконавчого листа Подільського районного суду м. Києва № 1-358 від 15.06.2007 року про стягнення з [PERSON] на користь ДМГО КСЦ «Ніка» боргу в розмірі 1066 грн. (25.06.2007 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження). 08 квітня 2008 року державним виконавцем було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, арешт на нерухоме майно було накладено 06 лютого 2007 року о 14:38 год. за № 4456533 четвертою Київською нотаріальною конторою на підставі постави державного виконавця б/н від 01 лютого 2007 року Державної виконавчої служби у Подільському районі м. Києва. Згідно п. 9.9 Порядок роботи з документами в органах виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 року № 2274/5, строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. У зв`язку з тим, що виконавче провадження знищено, позивач позбавлений можливості зняти арешт, накладений на нерухоме майно на квартиру [ADDRESS] у позасудовому порядку. Також зазначає, що борги у виконавчому провадженні № 4060252 був повністю сплачений. За вказаних обставин, а також посилаючись на порушення своїх прав власності, позивач просить суд позов задовольнити. Провадження у справі відкрито ухвалою від 22.11.2019 року з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Додав, що жодних відкритих виконавчих проваджень щодо нього немає, проти ухвалення заочного рішення не заперечував. Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ст.ст.223 ч.4. 280 ухвалює заочне рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві знаходився виконавчий лист Подільського районного суду м. Києва № 1-358 від 15.06.2007 року про стягнення з [PERSON] на користь ДМГО КСЦ «Ніка» боргу в розмірі 1 066,0 грн. (виконавче провадження ВП № 4060252) та виконавчий лист Подільського районного суду м. Києва № 1-358 від 28.05.2008 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу в розмірі 2 535,0 грн. (виконавче провадження № 10016059). Як вбачається з листа Управління ДВС ГТУЮ у м.Києва від 26.12.2018 р. за вих.З-5238, 08.04.2008 р. державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, а надати більш детальну інформацію щодо виконавчого провадження не виявляється можливим, оскільки строк зберігання завершених виконавчих проваджень становить 3 роки. За даною відповіддю органом ДВС повідомлено заявника про те, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно арешт накладено 06.02.2007 р. о 14.38 за № 4456533 Четвертою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови державного виконавця б/н від 01.02.2007 р. ДВС у Подільському районі м.Києва. Постановою державного виконавця ВДВС Подільського РУЮ у м.Києві від 30.06.2009 р. було закінчено виконавче провадження ВП № 13637278 щодо примусового виконання виконавчого листа 2-4000, виданого 23.01.2008 р. Подільським районним судом м.Києва про стягнення солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 3 016,0 грн. зі скасуванням арешту, накладеного на майно [PERSON] постановою від 19.03.2008 р. при відкритті виконавчого провадження. Встановлено також, що постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Подільського районного управління юстиції у м. Києві Шемберко О.П. від 25.11.2016 року, винесеної в рамках виконавчого провадження №52267933 (щодо примусового виконання виконавчого листа № 758/7978/14, виданого Подільським районним судом м.Києва 06.10.2014 р. на стягнення з [PERSON] в дохід держави суми в розмірі 343,98 грн.), було накладено арешт на все майно, що належить боржнику [PERSON] . Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] на праві власності належить 50/100 частини квартири [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.09.2006 р. В судовому засіданні встановлено, що власність позивача на час розгляду справи перебуває під арештом. Умови і порядок виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». Згідно з ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIVвід 21.04.1999 (в редакції від 06.06.2015), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Отже, зміст наведеної вище норми Закону вказує на те, що при закінченні виконавчого провадження, арешт накладений на майно боржника знімається, але при винесенні постанов про закінчення виконавчого провадження, державним виконавцем не були вчинені дії, пов`язані із зняттям арешту, накладеного на все майно, що належить позивачу. Будь-яких відомостей стосовно повторного пред`явлення до виконання виконавчого листа, при примусовому виконанні якого постановою державного виконавця ДВС у Подільському районі м.Києва від 01.02.2007 р. б/н було накладено арешт, що була підставою внесення 06.02.2007 р. о 14.38 Четвертою київською державною нотаріальною конторою запису за № 4456533 до Державного реєстру нерухомого майна про заборону на відчуження. Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України встановлює, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначається в ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції від 17.02.2017),підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 (в редакції від 17.02.2017), у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Отже, враховуючи те, що обставини, які стали підставою для арешту майна позивача, відсутні, а дія арешту порушує права останнього, як власника, суд дійшов висновку, що спосіб захисту, обраний позивачем у вигляд зняття арешту з нерухомого майна, обґрунтований та передбачений законом. На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки є обгрунтованими, заснованими на законі та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 319, 321, 328 ЦК Українист.30 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, ст.59 Закону України "Про виконавче провадження",

Outcome: approved