Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-22 00:00:00

В травні 2014 року [PERSON] (далі також - позивач) звернувся до суду з позовом до [PERSON] (далі також - відповідач), в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики 76 930,07 грн. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 01 червня 2012 року [PERSON] надав [PERSON] грошові кошти в сумі 67 940, 50 грн. зі строком повернення до 01 вересня 2012 року, про що останнім складено відповідну розписку. Однак, відповідач гроші не повернув і на прохання повернути суму позики в добровільному порядку не реагує, на контакт не виходить. Позивач в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов підтримав повністю, просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з»явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю. Суд, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення. Судом встановлено, що 01 червня 2012 року між сторонами в усній формі укладено договір позики, згідно з яким [PERSON] передав [PERSON] у власність кошти в сумі 67,940,50 грн., а відповідач зобов"язався повернути позивачу всю суму позики до 01 вересня 2012 року, про що підписав розписку у присутності свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 20). Як вбачається з наданого позивачем розрахунку, відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав в повному обсязі, в зв'язку з чим, станом на 31.04.2014 року заборгованість останнього становить 76 930,07 грн., з яких 67 940, 50 грн. основного боргу за договором позики, 5 503,17 грн. інфляційних та 3 486,40 грн. відсотків за користування чужими грошовими коштами. Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, того самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив зобов"язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Матеріалами справи стверджується, що відповідач отримав у позивача грошові кошти в сумі 67 940, 50 грн., що підтверджується також розпискою від 01.06.2012 року та на даний час борг не повернув. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача 67 940, 50 грн. основного боргу підлягають задоволенню, оскільки вони є обґрунтованими та підтвердженими належними доказами. Частиною 1 ст.1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Таким чином, вимоги позивача про стягнення з відповідача 5 503,17 грн. інфляційних та 3 486,40 грн. трьох процентів річних від простроченої суми боргу є обгрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи невиконання [PERSON], як позичальником свого обов'язку щодо повернення [PERSON], як позикодавцю позичених у нього грошових коштів, а також визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за договором позики у сумі 76, 930,07 грн. Крім того, згідно вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача понесені ним судові витрати, що складаються з судового збору у сумі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved