Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

[PERSON] (по тексту - [PERSON] , позивач) звернулася до Ізяславського районного суду Хмельницької області з позовною заявою до Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області (по тексту - відповідач 1), [PERSON] (по тексту - [PERSON] , відповідач 2) про визнання за нею в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] (по тексту - [PERSON] , спадкодавець), яка померла [INFO] , права на земельну частку (пай), розміром 2, 23 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі, яка перебувала в колективній власності КСП «Слава» в с. Припутні Ізяславського району Хмельницької області згідно сертифікату Серія ХМ №0278374. Позов позивачем обґрунтований наступними обставинами. Так, позивач вказує, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі на право на земельну частку (пай) згідно сертифікату Серія ХМ №0278374. Однак, як вказує позивач сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено, що унеможливлює реалізацію її права як спадкоємця на оформлення спадщини та отримання відповідного свідоцтва. На думку позивача, з огляду на те, що вона є спадкоємцем першої черги за законом, прийняла спадщину в установленому порядку та є єдиним спадкоємцем за законом, який має намір прийняти спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифікату Серія ХМ №0278374, оскільки інший спадкоємець не претендує на таку частину спадкового майна, то є необхідність в судовому порядку вирішити питання про визнання за нею такого права. Позивач в судове засідання не з`явилася, подала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити. Відповідачі 1, 2 в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, кожен з яких подав заяву про розгляд справи у його відсутність з покликанням на відсутність заперечень щодо задоволення позову. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] є дочкою [PERSON] , що стверджується копіями свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого 03.10.1949 року Ізяславським районним ЗАГС, свідоцтва про укладення шлюбу ( [NUMBER] ) з [PERSON] , виданого 21.06.1977 року Білівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області, після якого отримала поточне прізвище « [PERSON] ». Разом з тим, як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02.10.2000 року Бівівською сільською радою Ізяславського району Хмельницької області, [INFO] померла [PERSON] , яка згідно довідки Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 03.10.2019 року №635 була зареєстрована та постійно проживала в [ADDRESS] . Згідно вказаної вище довідки на день смерті [PERSON] з нею був зареєстрований її внук - відповідач 2 по справі [PERSON] . Згідно повідомлень Ізяславської державної нотаріальної контори від 01.10.2019 року №1848/02-14, від 29.11.2019 року №2249/01-16 вбачається, що 26.07.2019 року на підставі заяви [PERSON] заведено спадкову справу №323/2019 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Крім того, згідно таких повідомлень та інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 58534900 від 29.11.2019 року, №58534905 від 29.11.2019 року встановлено, що в матеріалах спадкової справи №323/2019 міститься копія заповіту від 23.11.1992 року №32, згідно якого [PERSON] заповіла внуку [PERSON] належну їй житлову будівлю. Такі обставини підтверджуються і самою копією такого заповіту, згідно якого, в тому числі вбачається, що частина спадкового майна у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифікату Серія ХМ №0278374 ним не охоплюється. У ході розгляду суд встановив, що [PERSON] належало право на земельну частку (пай) згідно розпорядження Ізяславської РДА №154 від 17.06.1996 року в розмірі 2, 23 в умовних кадастрових гектарах без визначення цієї частки в натурі в КСП «Слава» в с. Припутні, що підтверджується довідкою відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області №97-22-0.25-1037/161-19 від 23.09.2019 року. Такі обставини підтверджено також протоколом Білівської сільської ради Ізяславського району Хмельницької області від 13.09.2001 року розподілу земельних часток (паїв) між власниками земельних сертифікатів, де значиться [PERSON] , якій видано сертифікат ХМ №0278374. Суд з`ясував і те, що в Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) дійсно наявний запис про отримання сертифіката ХМ №0278374 [PERSON] , що підтверджується відповіддю відділу в Ізяславському районі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 18.09.2019 року №97-22-0.25-1008/101-19. Разом з тим, такий правовстановлюючий документ - сертифікат Серія ХМ №0278374 було втрачено (газета «Партнер» від 26.09.2019 року, №42 (11269)). Таким чином, суд констатує, що позивач, як спадкоємець першої черги за законом є єдиним спадкоємцем за законом, який має намір прийняти спадщину у вигляді права на земельну частку (пай) згідно сертифікату Серія ХМ №0278374, оскільки інший спадкоємець [PERSON] не претендує на таку частину спадкового майна, про що свідчить і його письмова заява від 05.02.2020 року про визнання позову, однак позбавлена можливості оформити свої права на спадщину в зв`язку із відсутністю вказаного сертифікату на право на земельну частку (пай). Вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог судом також враховано наступне. Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Разом з тим, статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб - спадкоємців. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 (з змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010 року №2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК). Член колективного сільськогосподарського підприємства (по тексту - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 08.08.1995 року №720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Суд констатує, що відповідно до частин першої та другої статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» від 05.06.2003 року № 899-IV основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). За пунктом 2 Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. За змістом статей 22, 23 ЗК України (в редакції 1990 року) особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах КСП на час паювання; включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; одержання КСП цього акта. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України, Указу Президента України від 08.08.1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям». Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства. Право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Отже, особа набуває права на земельну частку (пай) у разі, якщо на момент одержання колективним сільськогосподарським підприємством акта на право колективної власності на землю вона працювала в цьому підприємстві, була його членом та включена до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно аналізу положень ст. 392 ЦК України, вбачається, що право спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Вказана норма кореспондується із ст. 152 ЗК України, відповідно до якої, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; д) застосування інших, передбачених законом, способів. Оскільки, сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХМ №0278374, як правовстановлюючий документ отриманий спадкодавцем був втрачений, єдиним можливим способом захисту спадкових прав позивача є право на звернення до суду з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай) у порядку з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України. Також при вирішені спору суд враховує і позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду, викладену в постанові від 17.03.2020 року по справі № 396/1683/18-ц. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, з урахуванням позиції відповідачів 1 та 2, які не заперечували щодо задоволення заявлених позовних вимог, суд вважає, що позов [PERSON] слід задовольнити повністю. Підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Outcome: approved