Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

В серпні 2018 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про розірвання депозитних договорів та стягнення грошових коштів, який 10 вересня 2018 року уточнив (а.с.79-85), а 27 листопада 2018 року подав до суду розрахунок розміру заборгованості банку (а.с.234-245) та просив розірвати депозитний договір №SAMDN25000736955253 від 05.08.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER], та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його, [PERSON] користь за депозитним договором №SAMDN25000736955253 від 05.08.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER]: грошові кошти та нараховані проценти станом на 13.05.2014 року в сумі 553251,62 грн., які обліковуються на особовому рахунку [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк»; проценти, нараховані згідно умов депозитного договору з 14.05.2014 року по день ухвалення судового рішення у валюті договору - гривні; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судового рішення у національній валюті; пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення від вартості фінансової послуги за депозитним договором за останній рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання зазначеного депозитного договору у національній валюті; інфляційні витрати за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судом рішення у національній валюті; розірвати депозитний договір №SAMDN25000735303003 від 21.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER] та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його, [PERSON] користь за депозитним договором №SAMDN25000735303003 від 21.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER]: грошові кошти та нараховані проценти станом на 13.05.2014 року в сумі 71925,92 грн., які обліковуються на особовому рахунку [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк»; проценти, нараховані згідно умов депозитного договору з 14.05.2014 року по день ухвалення судового рішення у валюті договору - гривні; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судового рішення у національній валюті; пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення від вартості фінансової послуги за депозитним договором за останній рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання зазначеного депозитного договору у національній валюті; інфляційні витрати за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судом рішення у національній валюті; розірвати депозитний договір №SAMDN25000735151472 від 15.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER], та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його, [PERSON] користь за депозитним договором №SAMDN25000735151472 від 15.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER]: грошові кошти та нараховані проценти станом на 13.05.2014 року за депозитним договором в сумі 192940,21 грн., які обліковуються на особовому рахунку № [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк»; проценти, нараховані згідно умов депозитного договору з 14.05.2014 року по день ухвалення судового рішення у валюті договору - гривні; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судового рішення у національній валюті; пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення від вартості фінансової послуги за депозитним договором за останній рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання зазначеного депозитного договору у національній валюті; інфляційні витрати за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судом рішення у національній валюті; розірвати депозитний договір №SAMDNFF000736217846 від 03.07.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER], та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його, [PERSON] користь депозитним договором №SAMDNFF000736217846 від 03.07.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER]: грошові кошти та нараховані проценти станом на 13.05.2014 року за депозитним договором в сумі 89924,74 долари США, які обліковуються на особовому рахунку [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк» у валюті договору - доларах США; проценти, нараховані згідно умов депозитного договору з 14.05.2014 року по день ухвалення судового рішення у валюті договору - доларах США; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судового рішення у національній валюті; пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення від вартості фінансової послуги за депозитним договором за останній рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання зазначеного депозитного договору у національній валюті; розірвати депозитний договір №SAMDN01000711948405 від 20.09.2010 року (вклад «Депозит VIP» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER] та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його, [PERSON] користь за депозитним договором № SAMDN01000711948405 від 20.09.2010 року (вклад «Стандарт») з основною карткою по вкладу № [NUMBER]: грошові кошти та нараховані проценти станом на 13.05.2014 року за депозитним договором в сумі 434923,72 грн., які обліковуються на особовому рахунку [NUMBER] в АТ КБ «ПриватБанк»; проценти, нараховані згідно умов депозитного договору з 14.05.2014 року по день ухвалення судового рішення у валюті договору - гривні; 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судового рішення у національній валюті; пеню у розмірі 3% за кожен день прострочення від вартості фінансової послуги за депозитним договором за останній рік до дня ухвалення судом рішення про розірвання зазначеного депозитного договору у національній валюті; інфляційні витрати за депозитним договором за період прострочення виконання грошового зобов'язання з 03.03.2015 року по день ухвалення судом рішення у національній валюті. В обґрунтування позову [PERSON] вказав, що між ним, [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено багато депозитних договорів по яким він вже отримав грошові кошти та проценти у повному обсязі, та п'ять депозитних договорів по яким він до цього часу не отримав жодних коштів, а саме: депозитний договір № SAMDN01000711948405 від 20.09.2010 року (вклад «Стандарт» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER], ; депозитний договір № SAMDN25000735303003 від 21.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER]; депозитний договір № SAMDN25000736955253 від 05.08.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER]; депозитний договір № SAMDN25000735151472 від 15.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER]; депозитний договір № SAMDNFF000736217846 від 03.07.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER]. Протягом дії зазначених договорів він робив поповнення. Відразу після свого переїзду у 2014 році до м. Миколаїв, він звернувся до відділення ПАТ КБ «ПриватБанк» з заявою про переведення його вкладів з АР Крим до цього відділення. Заявку задовольнили, але зазначили, що деякий час він не зможе отримати свої гроші, а проценти по депозитним договорам тимчасово не будуть нараховуватися, поки вони не перевірять усю інформацію по моїм договорам. З деталізованих виписок по усім картковим рахункам, відкритим під час укладення депозитних договорів, які є предметом позову, він довідався, що банк самоправно у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти по вищезазначеним депозитним договорам. Звернувшись 02 березня 2015 року до банку з письмовою заявою про повернення грошових коштів за вищезазначеними депозитними договорами отримав відмову в поверненні грошових коштів. З 31.12.2016 року по сьогоднішній день банк не повернув грошові кошти за вищевказаноими депозитами. Вважає, що ситуація в АР Крим жодним чином не може бути підставою для невиконання банком (відповідачем) своїх зобов'язань, адже банк був зареєстрований та знаходився в м. Дніпро, зараз в м. Києві, де він здійснює свою діяльність в звичайному режимі та виконує перед всіма клієнтами всі свої обов'язки. Також через канцелярію суду позивачем надавалися розрахунки заборгованості відповідача станом на день судового засідання. Адвокат позивача за договором про надання правової допомоги [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити їх у повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові, а також в кожному судовому засіданні надавала нові розрахунки заборгованості відповідача станом на день судового засідання, адже вважала, що депозитні договори ще не розірвані судом. Представник Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» за довіреністю Данильченко О.О. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та у своєму відзиві просила суд відмовити у позові у випадку недоведеності позивачем укладення депозитних договорів та наявності на рахунках позивача грошових коштів. Разом з відзивом представником було надано свій розрахунок заборгованості перед позивачем. Розрахунок позивача він вважав помилковим та вважав, що проценти по спірним договорам необхідно розраховувати за процентними ставками для договорів «До вимоги». Вислухавши сторони, повно та всебічно вивчивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами та забезпечені судом докази, враховуючи відзив відповідача на позовну заяву, а також розрахунки розміру заборгованості, які надала кожна зі сторін, суд прийшов до наступного. Постановою НБУ від 19.03.2003 року №124 (зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 травня 2003 року за №353/7674, на даний час втратила чинність на підставі Постанови Національного банку України №129 від 01.03.2016 року) було затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України» в якій міститься Форма №625 (місячна) «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку». Зазначена Форма містить у собі відомості про усі істотні умови депозитних договорів контрагентів банку загальний розмір зобов'язань банка за якими перевищує два мільйони гривень. На виконання ухвали суду про витребування доказів Національний банк України надіслав на адресу суду відповідь від 13 вересня 2018 року №18-007/49527/БТ (а.с.133-134) Начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України Юридичного департаменту з належним чином засвідченим «Звітом про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01.04.2014 року у частині, що стосується контрагента [PERSON]. У колонці №3 зазначеного Звіту вказаний номер «Код (номер) контрагента/інсайдера» №2496011493 - це ідентифікаційний код [PERSON]. Також з зазначеної відповіді вбачається, що це останній Звіт відповідача та після 01.04.2014 року відповідач перестав надавати відповідні звіти до Національного банку України. Відповідно до Постанови НБУ від 19.03.2003 року №124 усі банки України до 01.03.2016 року повинні були надавати «Звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625). У наданому суду Національним банком України «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01.04.2014 року міститься детальна інформація про усі діючі станом на 01.04.2014 року депозитні договори, які укладені з позивачем та які є предметом його позову. При дослідженні та оцінці зазначеного Звіту суд враховував «Пояснення щодо заповнення форми №625 Звіт про концентрацію ризиків банків за пасивними операціями банку», що містяться у Постанові Правління НБУ від 19.03.2003 року, якою затверджено «Правила організації статистичної звітності, що подається до Національного банку України». У вказаному Звіті (Форма №625) усі суми зобов'язання банку перед [PERSON] визначені у національній валюті з їх округленням до мільйонів гривень, при переведенні зобов'язання за депозитним договором у доларах США необхідно застосовувати курс НБУ станом на останній день перед поданням Звіту (31.03.2014 р. згідно курсу НБУ 1$=10,9546 гривень). У зазначеному Звіті (Форма №625) вказані: повні номери депозитних договорів (колонка №9); строк дії депозитних договорів (колонки №10,11); валюта договорів(колонка №12); процентна ставка по кожному з депозитних договорів (колонка №13); балансова вартість зобов'язання - основна сума (колонка №15) - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими процентами станом на повний місяць дії кожного з депозитних договорів, що припав на березень місяць 2014 року; балансова вартість зобов'язання - нараховані витрати (колонка №17) - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з донарахованими процентами за кількість днів, що минули від дати завершення повного місяця дії кожного з депозитних договорів, що припав на березень місяць 2014 року, до 1.04.2014 року; загальна сума зобов'язання (колонка №18) вона є сумою колонок №15 та №17 - це розмір належних позивачу грошових коштів разом з нарахованими та донарахованими процентами станом на 1.04.2014 року - день подання відповідачем Звіту (Форми №625)до НБУ. Судом встановлено, що між сторонами у Кримському регіональному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладенно п'ять депозитних договорів з істотними умовами відповідно до типових публічних договорів приєднання ПАТ КБ «ПриватБанк» (АТ КБ «ПриватБанк»), а саме: - Депозитний договір № SAMDN01000711948405 від 20.09.2010 року (вклад «Депозит VIP» на 12 місяців), який під час його пролонгації був змінений банком на (вклад «Стандарт строковий» на 12 місяців), що підтверджується довідкою АТ КБ «ПриватБанк» від 06.08.2018 року за №ТОС59JTD64SJIG1A (а.с.72-74). Зазначений договір мав основну картку (рахунок) по вкладу [NUMBER] який не змінювався. Після завершення 12-ти місячного строку дії зазначений договір було автоматично пролонговано ще на 12 місяців, потім після завершення першої автоматичної пролонгації його дії його знову було пролонговано ще на 12 місяців, потім ще на 12 місяців і станом на 01.04.2014 року він знаходився вже на третій автоматичній пролонгації ще на 12 місяців: з 20.09.2013 по 20.09.2014 року - саме ці дати виникнення та припинення зобов'язань зазначені у колонках №10,11 Звіту (Форми №625) НБУ. За умовами цього договору у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок [NUMBER] грошові кошти у початковій сумі 150 000 грн. з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 18% (суд звертає увагу, що у позові позивач допустив описку зазначивши 16%) з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13.05.2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 434923,72 грн. Згідно Форми №625 станом 01.04.2014 року зобов'язання банка перед позивачем за депозитним договором №SAMDN01000711948405 від 20.09.2013 року (колонка Звіту №15) складає з округленням суми зобов'язання банка перед позивачем у мільйонах 0,434924 мільйонів гривень або 434924 грн., що з врахуванням округлень повністю відповідає інформації, яка міститься у виписці по даному договору від 14.07.2014 року №12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії за даним договором - 20.03.2014) складає 434923,72 грн. Також зазначений розмір зобов'язань банку (належних позивачу грошових коштів) станом на 13.05.2014 року співпадає з довідкою банку від 06.08.2018 року №TOC59JTD64SJIG1A, належність, допустимість та достовірність якої судом було безпосередньо перевірено шляхом забезпечення доказів - фіксації електронної інформації на офіційному сайті відповідача (а.с.69-71); - Депозитний договір №SAMDN25000735303003 від 21.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER] за умовами якого у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 71000 гривень з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів, строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 17% річних з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13.05.2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 71925,92 грн. Згідно Форми №625 станом на 01.04.2014 року зобов'язання банка перед позивачем за депозитним договором №SAMDN25000735303003 від 21.05.2013 року (колонка Звіту №15) складає з округленням суми зобов'язання банка перед позивачем у мільйонах 0,071926 мільйонів гривень або 71926 грн., що з врахуванням округлень повністю відповідає інформації, яка міститься у виписці по даному договору від 14.07.2014 року №12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії за даним договором - 21.03.2014) складає 71925,92 гривень. Також зазначений розмір зобов'язань (заборгованості) банку станом на 13.05.2014 року співпадає з довідкою банку від 06.08.2018 року №TOC59JTD64SJIG1A, належність, допустимість та достовірність якої судом було безпосередньо перевірено шляхом забезпечення доказів - фіксації електронної інформації на офіційному сайті відповідача (а.с.69-71); - Депозитний договір №SAMDN25000736955253 від 05.08.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER] за умовами якого у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 545377,27 гривень з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів, строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 17% річних з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13.05.2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 553251,62 грн. Згідно Форми №625 станом на 01.04.2014 року зобов'язання банка перед позивачем за депозитним договором №SAMDN25000736955253 від 05.08.2013 року (колонка Звіту №15) складає з округленням суми зобов'язання банка перед позивачем у мільйонах 0,545377 мільйонів гривень або 545377 грн., що з врахуванням округлень повністю відповідає інформації, яка міститься у виписці по даному договору від 14.07.2014 року №12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії за даним договором - 06.03.2014) складає 545377,27 гривень та з врахуванням процентів 7874,35 грн. за наступний повний місяць дії зазначеного договору (день завершення повного наступного місяця дії за даним договором - 05.04.2014) загальна сума зобов'язання складає: 545377,27 гривень + 7874,35 гривень = 553251,62 грн Що також повністю відповідає довідці відповідача від 06.08.2018 року №TOC59JTD64SJIG1A, належність, допустимість та достовірність якої судом було безпосередньо перевірено шляхом забезпечення доказів - фіксації електронної інформації на офіційному сайті відповідача (а.с.69-71); - Депозитний договір № SAMDN25000735151472 від 15.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) з основною карткою по вкладу [NUMBER], за умовами якого у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 140000 грн. з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів, строком на 12 місяців з відсотковою ставкою 18% річних з автоматичною пролонгацією дії договору. За цим договором станом на 13.05.2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 192940,21 грн. Згідно Форми №625 станом на 31.03.2014 року (останній день, який включається до розрахунку Форми №625 від 01.04.2014 року) зобов'язання банка перед позивачем за депозитним договором №SAMDN25000735151472 від 15.05.2013 року (колонка Звіту №15) складає з округленням суми зобов'язання банка перед позивачем у мільйонах 0,192940 мільйонів гривень або 192940 гривень, що з врахуванням округлень повністю відповідає інформації, яка міститься у виписці по даному договору від 14.07.2014 року №12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії за даним договором - 15.03.2014) складає 192940,21 гривень. Також зазначений розмір зобов'язань (заборгованості) банку станом на 13.05.2014 року співпадає з довідкою банку від 06.08.2018 року № TOC59JTD64SJIG1A, належність, допустимість та достовірність якої судом було безпосередньо перевірено шляхом забезпечення доказів - фіксації електронної інформації на офіційному сайті відповідача (а.с.69-71); - Депозитний договір №SAMDNFF000736217846 від 03.07.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) з основною карткою по вкладу № [NUMBER], який станом на 01.04.2014 року уже знаходився на першій своїй пролонгації після завершення 6-ти місячного строку його дії. За умовами якого у день укладання договору позивач вніс на особовий рахунок грошові кошти у початковій сумі 85172.12 доларів США з правом поповнення та щомісячним зарахуванням процентів, строком на 6 місяців з відсотковою ставкою 8,5 % (у позві позивач допустив описку зазначивши 8%) річних з автоматичною пролонгацією дії договору. Зазначений договір уже перший раз був автоматично пролонгований. За цим договором станом на 13.05.2014 року згідно довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.05.2014 року обліковуються грошові кошти в сумі 89924,74 доларів США. Згідно Форми №625 станом на 31.03.2014 року (останній день, який включається до розрахунку Форми №625 від 01.04.2014 року) зобов'язання банка перед позивачем за депозитним договором №SAMDNFF000736217846 від 03.07.2013 року (колонка Звіту №15) складає з округленням суми зобов'язання банка перед позивачем у мільйонах 0,978030 мільйонів гривень або 978030 гривень у національній валюті, що у валюті договору з врахуванням курсу НБУ станом на 31.03.2014 року (1$=10,9546 гривень) становить 89280,30 доларів США, що з врахуванням округлень повністю відповідає інформації, яка міститься у виписці по даному договору від 14.07.2014 року №12331886, а саме: станом на березень 2014 року (день завершення повного місяця дії даного договору у березні 2014 року це 04.03.2014 року) складає 89280,34 доларів США та з врахуванням процентів 644,40 доларів США за наступний повний місяць дії зазначеного договору (день завершення повного місяця дії за даним договором - 03.04.2014) загальна сума зобов'язання складає: 89280,34 доларів США +644,40 доларів США = 89924,74 доларів США. Також з зазначеної Форми №625 вбачається, що дію вказаного договору (який згідно довідок банку від 13.05.2014 року № 12331886 та від 06.08.2018 року № ТОС59JTD64SJIG1A було початково укладено на 6 місяців) банк автоматично продовжив на тих же умовах. Адже, у іншому випадку дія зазначеного договору припинилась би через шість місяців з дня його укладення - 03.01.2014 року, й тоді б відповідач не вносив відомості про цей договір до Форми №625 станом на 01.04.2014 року та не продовжував би нараховувати по вказаному договору проценти. Вищезазначене також повністю відповідає довідці відповідача від 06.08.2018 року № ТОС59JTD64SJIG1A, належність, допустимість та достовірність якої судом було безпосередньо перевірено шляхом забезпечення доказів - фіксації електронної інформації на офіційному сайті відповідача (а.с.69-71). Та обставина, що кожен з депозитних договорів, які є предметом цього позову містить умови про його автоматичну пролонгацію повністю підтверджується: фактичним підтвердженням відповідачем у своїх довідках та у Формі №625 першої автоматичної пролонгації договору №SAMDNFF000736217846 від 03.07.2013 року, який станом на 01.04.2014 року уже знаходився на першій своїй пролонгації після завершення 6-ти місячного строку його дії; та третьої автоматичної пролонгації договору №SAMDNFF0007362178405 від 20.09.2010 року, який після завершення 12-ти місячного строку його дії було автоматично пролонговано ще на 12 місяців, потім після завершення першої автоматичної пролонгації його дії його знову було пролонговано ще на 12 місяців, потім ще на 12 місяців і станом на 01.04.2014 року він знаходився вже на третій автоматичній пролонгації ще на 12 місяців: з 20.09.2013 по 20.09.2014 року - саме ці дати виникнення та припинення зобов'язань зазначені у колонках №10,11 Звіту (Форми №625) НБУ; умовами типових депозитних договорів відповідача, які розміщені в Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку». Після анексії АР Криму [PERSON] 15 квітня 2015 року переїхав на постійне проживання до своїх родичів у м. Миколаєві, а з 01 лютого 2017 року позивач переїхав на постійне місце проживання в смт. Слобожанське, де на даний час винаймає квартиру (а.с.37-38). 02 березня 2015 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про повернення йому грошових коштів та процентів за вищезазначеними депозитними договорами, але отримав від АТ КБ «ПриватБанк» відмову. Представником позивача було надано суду роздруківку з офіційного сайту АТ КБ «ПриватБанк» в якому у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення», під підрозділу 2.2.1.9. «Процедура автоматичного продовження вкладів» зазначено наступне: «2.2.1.10. Процедура автоматичного продовження вкладів строком на 1 та 2 міс, вклада Джуніор, Приватвклада та ряду вкладів старих типів, оформлення яких проводилось до 2014 року. 2.2.1.10.1. У разі, якщо після закінчення терміну вкладу, Клієнт не заявив Банку про відмову від продовження терміну вкладу, і Банк не заперечує проти продовження вкладу на новий термін, вклад автоматично вважається продовженим ще на один термін, зазначений у Заяві. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк... 2.2.1.10.2. При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в БАНКУ для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку». Також представником позивача було надано суду роздруківку з офіційно сайту АТ КБ «ПриватБанк», де у Розділі 2.2.3. «Вклади, які лонгуються (не оформляються)» міститься уся інформація про усі депозитні договори, які є предметом позову, а саме: «п.2.2.3.6. Вклад «Стандарт строковий» (аналог Вклада «Депозит VIP» на 12 місяців, який після пролонгації став Вклад «Стандарт строковий»): Термін вкладу в гривні, доларах США і євро: 3, 6 міс., 366 /367 днів (для високосного року), 18, 24 міс. Виплата процентів: щомісячно зараховуються на пластикову карту або накопичувальний вклад клієнта. Можливість поповнення: КЛІЄНТ має право збільшувати розмір коштів на вкладі. Максимальне поповнення вкладу протягом календарного місяця допускається у розмірі початкової суми вкладу, але не більше 50 000 грн/3 000 дол./3 000 євро. Можливість автоматичного продовження: передбачена.» «п.2.2.3.3. Вклад «Депозит Плюс». Строк вкладу в гривні, доларах США і євро: 1, 3, 6 міс., 366/367 днів (для високосного року). Можливість поповнення: КЛІЄНТ має право збільшувати розмір коштів на вкладі. Максимальне поповнення вкладу протягом календарного місяця допускається у розмірі початкової суми вкладу, але не більше 50 000 грн/3 000 дол./3 000 євро. Виплата процентів: Проценти щомісячно зараховуються на картку\\вклад клієнта. Частина процентів зараховується на рахунок «Бонус Плюс». Для вкладів у гривні з розрахунку 2% річних і у валюті з розрахунку 1% річних. Для вкладів у валюті (доларах, євро) Банк здійснює купівлю частини процентів, що зараховуються на рахунок "Бонус Плюс", за комерційним курсом Банку, який діє на дату купівлі валюти і зараховує в гривні на рахунок «Бонус плюс». Можливість автоматичного продовження: передбачена.» «2.2.3.7. Депозит плюс строковий. Строк вкладу в гривні: 3, 6 міс., 366/367 днів (для високосного року). Можливість поповнення: КЛІЄНТ має право збільшувати розмір коштів на вкладі. Максимальне поповнення вкладу протягом календарного місяця допускається у розмірі початкової суми вкладу, але не більше 50 000 грн. Виплата процентів: Проценти щомісячно зараховуються на картку\\вклад клієнта. Частина процентів зараховується на рахунок «Бонус Плюс». Для вкладів у гривні з розрахунку 2% річних. Можливість автоматичного продовження: передбачена.» Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що: - депозитний договір №SAMDNFF000736217846 від 03.07.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців) був укладений позивачем на підставі типового договору приєднання визначеного положеннями п.2.2.3.3 Вклад «Депозит Плюс», що містяться у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення»; - депозитний договір №SAMDN01000711948405 (клад «Депозит VIP» на 12 місяців) від 20.09.2010 року був укладений позивачем на підставі типового договору приєднання визначеного положеннями п.2.2.3.6. Вклад «Стандарт строковий», що містяться у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення» (в усіх вкладах типу «Депозит VIP» у 2014 році відповідачем було автоматично змінено назву на тип «Стандарт строковий», що підтверджується довідками ПАТ КБ «ПриватБанк»; - депозитний договір №SAMDN25000735151472 від 15.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців), договір №SAMDN25000736955253 від 05.08.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) та депозитний договір №SAMDN25000735303003 від 21.05.2013 року (вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців) були укладені позивачем на підставі типового договору приєднання визначеного положеннями п.2.2.3.7 «Депозит плюс строковий», що містяться у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення». Враховуючи вищезазначне суд приходить до висновку, що усі депозитні договори (договори вкладу), які є предметом позову, відповідно до їх типових положень містять положення, що вони автоматично вважаються продовженими ще на один термін, зазначений у умовах цих депозитних договорів. Термін дії зазначених договорів продовжується неодноразово без явки Клієнта в Банк. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 1061 ЦК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. Встановлений договором розмір процентів на строковий вклад або на вклад, внесений на умовах його повернення у разі настання визначених договором обставин, не може бути односторонньо зменшений банком, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до положень ч. 2, 3 ст. 653 ЦК України, якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Враховуючи інформацію, що міститься у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.05.2014 року №12331866; у виписках ПАТ КБ «ПриватБанк» по усіх депозитних рахунках позивача від 14.07.2014 року; у відповіді від 13.09.2018 року №18-007/49527/БТ Начальника управління правового забезпечення діяльності Національного банку України Юридичного департаменту та «Звіті про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку» (форма № 625) ПАТ КБ «ПриватБанк» станом на 01.04.2014 року у частині, що стосується контрагента [PERSON] Вацлавовичата; у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 06.08.2018 року № ТОС59JTD64SJIG1A з якої вбачається, що розмір зобов'язання банку перед позивачем з 13.05.2014 року по 31.12.2016 року не змінився, - суд обґрунтовано приходить до висновку, що з саме 13.05.2014 року, а не з 15.05.2014 року про що відповідач зазначає у своєму відзиві, АТ КБ «ПриватБанк» в порушення умов договорів у односторонньому порядку перестав нараховувати проценти за усіма спірними депозитними договорами. В усіх виписках ПАТ КБ «ПриватБанк» по усіх депозитних рахунках позивача від 14.07.2014 року та у довідці АТ КБ «ПриватБанк» від 06.08.2018 року №ТОС59JTD64SJIG1A сума зобов'язань банку (залишку грошових коштів позивача за депозитними договорами)така ж сама, як у довідці ПАТ КБ «ПриватБанк» від 13.05.2014 року за №12331866. Тому до розірвання зазначених договорів судом позивач має право на нарахування та стягнення з відповідача, нарахованих відповідно до умов чинних договорів процентів. Зазначене підтверджується позицією Верховного Суду по аналогічних справах. Верховний Суд 07 червня 2018 року по цивільній справі № 766/8553/16-ц (провадження № 61-9571св18) у аналогічній справі за участю ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив наступне: «Підписавши 22 вересня 2011 року вказану заяву про оформлення вкладу «Стандарт» Звідси дала свою згоду на те, що ця заява разом із Умовами і правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку складають договір про надання банківських послуг, з якими вона ознайомлена. Особливістю договору приєднання є те, що вкладник приймає й погоджується із запропонованими банком умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Саме такий договір був укладений і виконувався сторонами. Вимоги про визнання цього договору в цілому або його частини недійсними, а також про зміну або розірвання договору з передбачених законом підстав відповідач не заявляв. ПАТ КБ «ПриватБанк» не спростувало належними та допустимими доказами наявності депозитних зобов'язань перед позивачем за договором банківського вкладу від 22 вересня 2011 року, не спростував відомостей про відкриття по такому договору особових рахунків, наявності платіжних банківських документів про внесення [PERSON] вкладу на загальну суму 83229,62 грн. За таких обставин суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що між сторонами було укладено договір депозитного вкладу «Стандарт». Пунктом 3 цього договору передбачено, що у разі, якщо після закінчення строку вкладу, клієнт не заявив банку про відмову від продовження строку вкладу, вклад автоматично вважається продовженим ще на один рік, зазначений в заяві строк вкладу продовжується неодноразово без заяви клієнта в банк. [PERSON] у день закінчення строку вкладу не заявляла банку про свій намір повернути вклад, а відтак договір був неодноразово продовжено. Згідно з пунктом 4 договору, який кореспондується із пунктом 2.2.1.10.2 Умов та Правил надання банківських послуг, сторони погодили, що при продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну вкладу, без укладення додаткових угод до цього договору. Наступне продовження вкладу здійснюється в такому ж порядку.» Також враховуючи встановлені судом обставини наявності у кожному з депозитних договорів положення про автоматичну пролонгацію дії зазначених договорів суд критично оцінює розрахунок заборгованості відповідача, який вважає, що проценти повинні нараховуватися за вкладом «До запиту» (1% та 0,01% відповідно) замість розміру процентів, які зазначені у діючих та ще не розірваних судом договорах, умови яких є обов'язковими для їх сторін. Тому Наказ Голови Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» №07 від 05.01.2004 року про введення з 06.01.2004 року процентної ставки 1% для вкладів «До запиту» не застосовуватися до договорів: «Вклад «Депозит Плюс» на 6 місяців»; Вклад «Стандарт» на 12 місяців»; «Вклад «Депозит Плюс» на 12 місяців», які є предметом цього позову. Адже це зовсім різні за своїми умовами договори. Також суд критично оцінює, наданий представником відповідача аркуш з назвою «ВИТЯГ Протокол Комітету управління активами і пасивами від 25.04.2017» на якому зазначено, що «від 25.04.2017 року … встановити в АТ КБ «ПриватБанк» такі процентні ставки по новоукладеним та пролонгованим вкладам фізичних осіб як по вкладу «До запитання» - 0,01% річних.». Адже крім друкованого тексту він не містить ні реквізитів документу; ні підписів, ні печаток, а також він відсутній на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк». Крім того на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» розміщена загальнодоступна інформація у Розділі 2.2 «Депозити (умови і правила розміщення депозитних вкладів у Банку», підрозділу 2.2.1 «Загальні положення», під підрозділу 2.2.1.9. «Процедура автоматичного продовження вкладів», яка спростовує інформацію у вищезазначеному «ВИТЯГУ». Верховний Суд 19 вересня 2018 року в постанові у цивільній справі №761/46145/16-ц (провадження № 61-20558св18) про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» депозитних коштів зазначив наступне: «За таких обставин, саме на відповідача покладається обов'язок довести належне виконання своїх зобов'язань за договором банківського вкладу, а саме доказів того, що кошти були повернуті вкладникові, а також про відсутність коштів на депозитному рахунку позивача. Проте, банком таких доказів надано не було.» Верховний Суд 12 квітня 2018 року по цивільній справі справа №201/11810/15-ц (провадження № 61-3932св18) у аналогічній справі за участю ПАТ КБ «ПриватБанк», у якій позивачем теж було надано довідку про наявний залишок грошових коштів на його картковому рахунку, прийшов до наступного правового висновку: «Відмовляючи у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що позивачем було надано беззаперечні докази того, що на його карткових рахунках [NUMBER] і [NUMBER], відкритих у ПАТ КБ «ПриватБанк», наявний залишок грошових коштів у сумі 15871,86 доларів США та 41327 грн. 05 коп. відповідно, які підлягають стягненню з відповідача на його користь. За офіційним курсом Національного банку України на день ухвалення Верховним Судом цієї постанови 1 долар США відповідає 25,93 грн. [PERSON] сума 15 871,86 доларів США еквівалентна 411557,33 грн. Отже, висновок апеляційного суду про відмову у задоволенні позову в повному обсязі ґрунтується на неправильному застосуванні до спірних правовідносин вищенаведених норм матеріального права.» Тому сама по собі відсутність у вкладника банку оригіналів депозитних договорів та оригіналів квитанцій не може бути автоматичною підставою для відмови у задоволенні його позову про стягнення з банку його вкладу. Укладення, виконання чи спростування виконання письмового правочину може доводитися будь-якими належними, допустимими та достовірними письмовими доказами. У іншому випадку це було б порушення принципу правового визначення. Європейський суд з прав людини у справі «Золотас проти Греції» зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року)». Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело прав. Відмовляючись повернути кошти, які знаходяться на банківському рахунку, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. У ст. 1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Саме тому не може бути відмовлено судом у задоволенні позову про стягнення коштів за депозитними договорами за відсутності оригіналів деяких квитанцій, якщо наявна достатня кількість інших письмових належних, допустимих та достовірних доказів, виданих позивачу самим же відповідачем, які поза розумним сумнівом свідчать про наявність правовідносин між сторонами та дають можливість достовірно з'ясувати розмір заборгованості перед позивачем. У іншому випадку зазначене буде нічим іншим як правовий популізм. Європейський суд з прав людини в рішеннях Sutyazhnik v. Russia від 29 липня 2009 року, Esertas v. Lithuania від 31 травня 2012 року зазначав, що у справах можуть бути обставини, які свідчать про відсутність соціальної потреби чи нагальної суспільної необхідності, які б виправдовували відхилення від принципу правової визначеності. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами, а ст. 525 ЦК України, передбачено недопустимість односторонньої відмови від зобов'язання. Відповідно до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). За приписами ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. У відповідності до ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Відмовляючи повернути кошти, які належать [PERSON] на праві власності, АТ КБ «ПриватБанк» порушує положення ст.ст. 525, 629 ЦК України та положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст. 5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права (ст. 1 Першого Протоколу). Цей же принцип закріплено в ст. 41 Конституції України. Згідно зі ст. 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всю, або її функцій. Філії не є юридичними особами. Відповідно до ст. 323 ЦК України, ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства. Постановою НБУ від 18 червня 2003 року за №254 було затверджено «Положення про організацію операційної діяльність в банках України», відповідно до якого: «7.5 Відповідальність за організацію збереження первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку покладається на керівника банку. Керівники мають забезпечити місце (архів) для зберігання документів та надати відповідні інструкції працівникам банку, зокрема визначити порядок зберігання документів до передавання їх до архіву на постійне зберігання з урахуванням вимог, встановлених нормативно-правовими актами Національного банку. 8.1. Відповідальність за належну організацію системи внутрішнього контролю та її функціонування в процесі операційної діяльності банку покладається на його керівництво. 8.2. Система внутрішнього контролю банку - це сукупність процедур, що спрямовані на попередження, виявлення і виправлення суттєвих помилок, а також забезпечення захисту і збереження активів, повноти і точності облікової документації. Внутрішній банківський контроль має бути невід'ємною частиною операційної діяльності банку та поєднувати адміністративний і бухгалтерський контроль за активами та пасивами банку. 4.14. Процес збору, оброблення та зберігання первинних документів має бути безперервним, навіть під час передавання їх з однієї підсистеми до іншої в межах системи автоматизації банку, а відповідна інформація - цілісною, достовірною і несуперечливою.». Враховуючи вищезазначене позивач повинен довести факт укладення депозитних договорів та розмір внесених ним коштів, а відповідач у випадку доведення позивачем укладання депозитних договорів та заперечення проти задоволення позову, повинен надати суду докази повернення грошових коштів позивачу у повному обсязі згідно умов договорів. Саме така позиція відповідатиме дотриманню судами принципу верховенства права та правової визначеності, на дотримання якого неодноразово посилається ЄСПЛ у своїй практиці, та положенням ч. 6 ст. 3 ЦК України (розумність, добросовісність та справедливість), а також загальним положенням про виконання зобов'язань, встановлених положеннями ст. 545 ЦК України «Підтвердження виконання зобов'язання» відповідно до яких: прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Тому не може боржник відмовлятися повертати борг тільки на тій підставі, що він про нього не пам'ятає чи він втратив свій примірник боргового документу (депозитного договору), за наявності у кредитора письмових доказів його заборгованості. Щодо застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України та стягнення пені суд виходить з наступного. Встановлено, що 02 березня 2015 року позивач звернувся до банку з письмовою заявою про повернення йому грошових коштів за вищезазначеними депозитними договорами, тому саме з цієї дати починається порушення умов виконання грошового зобов'язання. З врахуванням заяви представника відповідача про застосування позовної давності до нарахувань за ч. 2 ст. 625 ЦК України з відповідача підлягають стягненню 3% річних (по усім вищезазначеним депозитним договорам зі стягненням їх у національній валюті) та інфляційні витрати (виключно по депозитним договорам у національній валюті) за неналежне виконання грошового зобов'язання тільки за останні три роки до розірвання судом зазначених договорів та пеня за останній рік до дня розірвання судом вищезазначених договорів. Згідно із ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Пеня є особливим видом відповідальності за неналежне виконання зобов'язання, яка має на меті, окрім відшкодування збитків після вчиненого порушення щодо виконання зобов'язання, додаткову стимулюючу функцію для добросовісного виконання зобов'язання. 21 лютого 2018 року Верховний Суд по цивільній справі № 759/13827/15 (провадження № 61-5543св18) зазначив, що відповідно до частини п'ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі, коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. У зазначеній справі Верховний Суд навів формулу розрахунку вартості фінансової послуги та розрахунку пені, яку потім було відкореговано ухвалою Верховного Суду від 31.07.2018 року по цивільній справі № 759/13827/15 (провадження № 61-5543св18)про виправлення описки та арифметичних помилок, допущених у мотивувальній та резолютивній частинах постанови Верховного Суду від 21 лютого 2018 року по цивільній справі № 759/13827/15 (провадження № 61-5543св18). Верховний Суд України у справі №3-1522гс16 сформулював правову позицію щодо обчислення перебігу строку позовної давності, в спорах про стягнення 3% річних та інфляційних витрат та зазначив наступне: «Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов'язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов'язання до моменту його усунення. За таких обставин апеляційний суд у справі, що розглядається, приймаючи нове рішення про часткове задоволення позову, правильно виходив із того, що суд першої інстанції не взяв до уваги правову природу нарахувань, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК. Відповідно, обґрунтованими є такі висновки суду апеляційної інстанції. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК), а тому 12 квітня 2016 року (дата здійснення розрахунку за виконані роботи) і є датою, коли зобов'язання припинилося. Законодавець визначає обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням рівня інфляції та 3% річних за увесь час прострочення, у зв'язку з чим таке зобов'язання є триваючим. Зважаючи на викладене, висновок суду першої інстанції про сплив строку позовної давності за вимогами про стягнення інфляційних втрат і 3% річних у зв'язку зі спливом строку за вимогою про стягнення основного боргу помилковий, оскільки інфляційні та річні не є додатковими вимогами в розумінні ст. 266 ЦК.». Верховний Суд 27 червня 2018 року по цивільній справі № 758/10001/16-ц (провадження № 61-15133ск18) у аналогічній справі за участю ПАТ КБ «ПриватБанк» зазначив наступне: «Доводи касаційної скарги щодо неправильності складеного позивачем розрахунку заборгованості за відсотками, нарахованими за договором банківського вкладу, відхиляються Верховним Судом, оскільки стороною відповідача не надано розрахунку, який би спростовував його правильність. Судами попередніх інстанцій при стягненні відсотків за договором банківського вкладу враховано встановлену договором процентну ставку у розмірі 18 % річних, а також те, що після звернення позивача у 2014 році до банку із проханням повернути вклад та розірвати договір, розірвання договору та відповідної виплати не відбулось. Висновки судів попередніх інстанцій в частині вирішення позовних вимог про стягнення процентів за договором банківського вкладу відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 21 вересня 2016 року № 6-544цс16, від 27 січня 2015 року №6-247цс14 та від 29 травня 2013 року № 6-39цс13.». Аналіз наведених норм закону свідчить про те, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг, передбачену частиною п'ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: сплату пені у розмірі 3% вартості послуги за кожний день прострочення. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, викладені позивачем обставини знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, доказів на спростування позиції позивача відповідач суду не надав, а тому позовна заява підлягає задоволенню шляхом розірвання вищезазначених депозитних договорів та стягнення грошових коштів на користь позивача відповідно до наданого ним розрахунку станом на день судового засідання. Згідно ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивач звільнений від плати судового збору відповідно до ст. 22 Закону України «Захист прав споживача» та у зв'язку з частковим задоволенням позову з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати у сумі 8810 грн., та на користь позивача сплачений за подання заяви про забезпечення доказів судовий збір у розмірі 352,40 грн. На підставі вищевикладеного

Outcome: approved