Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

До суду звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивач зазначила, що є співвласником ? частки квартири по [ADDRESS], в якому з 04.11.1988 року зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка - [PERSON]. В квартирі відповідач не проживає більше трьох років, у зв'язку з чим позивач вважає, що [PERSON] втратив право на користування житлом. Оскільки відповідач не бажає самостійно знятися з реєстрації місця проживання, позивач вирішила звернутися до суду з вимогою про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом. Відповідач до суду відзив не подав. Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе ухвалити рішення в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частки квартири по [ADDRESS], що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.11.2013 року (а.с. 6). Співвласником іншої частки (1/2) є [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). У вказаному будинку зареєстрований [PERSON], що підтверджується записом в будинковій книзі (а.с. 11-15). Відповідач являється колишнім чоловіком позивача, у зв'язку із чим останній проживав в квартирі за вищевказаною адресою, проте рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 12.06.2013 року [PERSON] був позбавлений права власності на належну йому частку квартири по [ADDRESS] (а.с.16-17). На вимогу позивача [PERSON] відмовляється добровільно знятись з реєстрації у спірному домоволодінні, при цьому не користується квартирою в якій зареєстрований більше одного року, підтвердженням чого є дані вказані в довідці Липовецької міської ради від 04.07.2018 року № 2412 (а.с. 9). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. При вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм Глави 6 розділу ІІІ ЖК УРСР про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду, а також положень статті 405 ЦК України. Частиною другою статті 405 ЦК України визначено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З урахуванням встановлених обставин суд дійшов висновку, що оскільки [PERSON] не користується квартирою, в якій зареєстрований понад один рік, його слід визнати таким, що втратив право на користування зазначеним житлом, у зв'язку з чим позов слід задовольнити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до Глави 8 ЦПК України.

Outcome: approved