Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

В вересні 2014р. позивач [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до відповідача ТОВ "Синергія Консалтинг", в якому просив суд: розірвати договір про надання консалтингових та представницьких послуг від 02 серпня 2013р., укладений між сторонами (далі по тексту - договір); зобов'язати відповідача повернути позивачу суму попередньої оплати за договором у розмірі 15000,0 грн. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 02 серпня 2013р. між сторонами було укладено вищезазначений договір, за яким відповідач зобов'язувався надати позивачеві консультації та послуги з питань приватизації земельної ділянки, площею 0,1558 га, за адресою: [ADDRESS], в свою чергу позивач зобов'язувався надати завдання відповідачу та оплатити його послуги; загальна ціна договору складає 32000,0 грн. На виконання умов договору позивачем було сплачено 15000,0 грн., а також було передано відповідачу за актом прийому-передачі документи. Проте у встановлений в договорі строк відповідач свої зобов'язання за укладеним договором не виконав і не здійснив надання визначених умовами договору послуг, при цьому останнім не було повернуто позивачу внесенні грошові кошти. Оскільки в досудовому порядку, відповідач відмовляється виконувати умови договору, повернути позивачу внесенні грошові кошти, позивач вимушений був звернутися до суду за захистом свого порушеного права. До судового засідання представником позивача було подано на адресу суду заяву, про розгляд справи у відсутність сторони позивача, яка не заперечує проти заочного розгляду справи, і підтримує заявлені позовні вимоги. Відповідач, про час і місце судового розгляду оповіщався у встановленому законом порядку, у судові засідання свого представника не направив, про поважність причин неявки суд не повідомляв та не просив розглядати справу у відсутність свого представника, заперечення проти позову не подавав. Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ч. 4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. Суд, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. У відповідності з ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов'язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов'язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін (ч. 1 ст. 907 ЦК України). Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, 02 серпня 2013р. між сторонами було укладено договір, відповідно до п. 2.1.1 якого, відповідач зобов'язувався надати позивачеві консультації та послуги з питань приватизації земельної ділянки, площею 0,1558 га, за адресою: [ADDRESS]. До складу надаваємих послуг входить: отримання згоди на розробку проекту землеустрою; розробка проекту землеустрою; отримання необхідних висновків щодо погодження проекту землеустрою; отримання витягу про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку( п. 2.1.2 договору). На виконання п. 3.1. договору позивач передав відповідачу за Актом прийому-передачі документи від 02 серпня 2013р., що є Додатком № 1 до договору, копію паспорта і коду, згоду [PERSON] та оригінал довіреності, а також на виконання розділу 4 договору позивачем було сплачено відповідачу 15000,0 грн., що підтверджується квитанцією № 39 від 02 серпня 2013р., вказана сума була зазначена позивачу директором відповідача [PERSON] Відповідно до п. 1.2 договору на підтвердження факту надання відповідачем позивачу послуг, відповідно до умов договору, протягом 180 робочих днів сторонами укладається відповідний акт, який підписується за домовленістю сторін. Згідно п. 5.5. договору, у випадку невиконання договору з вини відповідача, сума попередньої оплати повертається в повному обсязі позивачу. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Згідно ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків. Судом встановлено, що відповідачем не було вчинено жодних дій на виконання зобов'язань за договором, в строки визначені сторонами в договорі (п. 1.2. договору), при цьому судом не встановлено, що невиконання зобов'язань за договором зі сторони відповідача, виникло саме з вини позивача. У відповідності з ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що відповідач свої зобов'язання за укладеним договором не виконав, а тому позовні вимоги про розірвання договору та зобов'язання відповідача повернути позивачу внесенні на виконання договору грошові кошти у розмірі 15000,0 грн. підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved