Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому вказує, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.07.2008 р. у справі № 2- 603/2008 р. за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів було присуджено стягувати з нього на утримання сина [PERSON], [INFO] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно до його повноліття. Син проживає з нею і перебуває на її утриманні. Він зростає та навчається, його потреби збільшилися, що потребує збільшення коштів на його утримання. Ціни на продукти харчування, одяг, шкільне приладдя постійно збільшуються, тому вона змушена багато витрачати, щоб забезпечити себе та сина самим необхідним, окрім того, необхідно дбати про розвиток особливих здібностей дитини. Власного житла не має. Рішення відповідач виконує добросовісно, аліменти сплачує, однак даних коштів не вистачає, оскільки з того часу змінився прожитковий мінімум на дитину, який на сьогодні становить 1777 грн. Їй відомо, що відповідач оформлений приватним підприємцем і надає послуги з перевезення пасажирів (таксує). Також йому відомо про наявність у нього інших утриманців (двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу), однак вважає за необхідне змінити попередній розмір аліментів. Просить змінити розмір аліментів, присуджених рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 30.07.2008 р. у справі № 2-603/2008 р. і стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] у розмірі 1100 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до його повноліття. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій позов визнав частково, згоден платити по 900 гривень аліментів щомісячно на утримання сина, тобто половину прожиткового мінімуму на дитини певного віку, так як в нього на утриманні ще двоє неповнолітніх дітей та нестабільний заробіток. Суд, вислухавши осіб, що беруть участь у справі, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст. 141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України утримання дітей до досягнення ними повноліття є обовязком обох батьків. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. 04.07.2005 року у сторін по справі народився син [PERSON], що стверджується свідоцтвом про його народження (а.с. 8). Дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання (а.с. 3). Рішенням Тиврівського районного суду від 30.07.2008 р. з відповідача на користь позивачки присуджено стягувати по 300 грн. на місяць на утримання сина (а.с. 7). Із збільшенням віку дитини, відповідно зросли витрати на її утримання. Зростання цін на товари та продукти харчування через рівень інфляції курсу гривні потягло значне погіршення матеріального стану позивачки, що є загально відомим фактом, який не потребує доказування. Станом на час присудження аліментів 30.07.2008 р. прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років складав 540 грн. Станом на день звернення до суду 28.08.2017 р. [PERSON] виповнилось 12 років і прожитковий мінімум на дитину даного віку згідно ЗУ "Про державний бюджет України на 2017 рік" складає 1777 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а відтак обоє з батьків зобов'язані спільно забезпечити отримання дитиною прожиткового мінімуму. Відповідач молодого віку, працездатний, а тому взмозі надавати належну матеріальну допомогу на утримання сина.

Outcome: approved