Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

В жовтні 2019 року на адресу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, Яблунівська сільська рада Білоцерківського району Київської області про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, в якій заявник посилається на наступні обставини. [INFO] померла її мачуха [PERSON] , про що [INFO] складено відповідний актовий запис за № 10 та свідчить свідоцтво про смерть видане Виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області. Її батько, [PERSON] , після смерті її матері [PERSON] , 15 серпня 1987 року уклав шлюб з [PERSON] . З батьком та мачухою вона підтримувала тісні родинні стосунки. Вони разом проводили всі свята, вона з чоловіком та дітьми кожні вихідні приїздили до батька та мачухи і допомагали по господарству. Її чоловік, [PERSON] , помер [INFO] . [INFO] помер її батько, [PERSON] . Після смерті батька стан здоров`я мачухи різко погіршився і вона переїхала до мачухи. З жовтня 2013 року і до дня відкриття спадщини вона постійно проживала без реєстрації однією сім`єю з [PERSON] в будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки № 02-33/160 від 31.07.2019 року, яка видана Яблунівською сільською радою Білоцерківського району Київської області. Вони, з [PERSON] , проживали однією сім`єю, вважали себе дочкою та матір`ю, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вона піклувалася про мачуху, доглядала її. Вони з покійною мали спільний бюджет і вели спільне господарство. Вона піклувалася про мачуху, купувала її ліки, оплачувала комунальні послуги, готувала їжу, прала одяг, ремонтувала будинок в якому вони проживали. Факт спільного проживання та ведення господарства зі спадкодавцем підтверджується спільними фотографіями та можуть підтвердити в судовому засіданні свідки. Після смерті [PERSON] вона організувала і оплатила її похорони та поминки відповідно до християнських релігійних традицій, що підтверджується копією довідки № 02-33/73 від 18.03.2019 року, яка видана Яблунівською сільською радою Білоцерківського району Київської області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне її майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 3220489700:05:015:0067, розташована: Київська, Білоцерківський район, Яблунівська с/р, площею 2,3529 га. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст. 1223 цього Кодексу, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. За положеннями ч.ч.1,2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Після смерті [PERSON] , Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області відкрито спадкова справа № 310/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Вона подала заяву про прийняття спадщини але їй було відмовлено державним нотаріусом Білоцерківської районної державної нотаріальної контори в оформленні спадкових прав на майно та видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутні родинні відносини між нею та померлою, а також не має підтвердження, що вона є спадкоємицею за законом четвертої черги відповідно до ст. 1264 Цивільного кодексу України. Наведене стверджується копією постанови нотаріуса від 30.08.2019 року № 1538/02-31. Чинним законодавством України встановлено, що "сім`єю" є проживання осіб, пов`язаних спільним побутом, та у яких є взаємні права та обов`язки один до одного. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.д. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш ніж п`ять років до часу відкриття спадщини. Просила суд встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] зі спадкодавцем [PERSON] , яка померла [INFO] , за адресою: в будинку [ADDRESS] не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, у період з 01 жовтня 2013 року по [INFO]. Судові витрати залишає за собою ( а. с. 6-11 ). Ухвалою судді від 07 жовтня 2019 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за заявою [PERSON] , заінтересована особа: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш я п`ять років до часу відкриття спадщини. Постановлено проводити розгляд справи в порядку окремого провадження та справу призначено до розгляду в судове зсідання на 15 годину 00 хвилин 04 листопада 2019 року (а. с. 27 ). Ухвалою суду від 04 листопада 2019 року постановлено залучити до участі у зазначеній справі в якості заінтересованої особи Яблунівську сільську раду Білоцерківського району Київської області. Витребувано з Білоцерківської районної державної нотаріальної контори завірену належним чином копію спадкової справи № 310/2019 щодо майна померлої [INFO] [PERSON] . Призначено справу до розгляду в судове засідання на 11 годину 28 листопада 2019 року ( а. с. 43-44 ). В судовому засіданні представник заявника - адвокат Кудлацька-Тишко В.В. підтримала заяву, надала пояснення аналогічні викладені в заяві та просила її задовольнити в повному обсязі. Свідок [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що вони є сусідками [PERSON] та підтвердили, що дійсно [PERSON] з 2013 року по день смерті [PERSON] проживала разом із мачухою. Вели спільне господарство, постійно бачили заявника, яка поралася по господарству. Доглядала за мачухою. [PERSON] робила ремонт в будинку, в якому проживала разом із мачухою, а коли мачуха померла, то [PERSON] її поховала. Заінтересована особа Білоцерківська районна державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила, 24.10.2019 року за вх. № 39164 судом отримано лист за підписом завідувача райдержонтори Карпусь І.О., в якій просили розглянути справу без участі представника райдержонтори та просили винести рішення суду згідно чинного законодавства ( а. с. 32 ). Заінтересована особа Яблунівська сільська рада Білоцерківського району Київської області в судове засідання представника не направила, 15.11.2019 року за вх. № 42073 судом отримано лист за підписом сільського голови Савчук А.М., я в якому Яблунівська сільська рада позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти розгляду справи без представника сільської ради. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Неявка учасника справи, який належним чином повідомлений про місце, дату і час судового засідання і від якого не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, не перешкоджає його розгляду. З огляду на зазначене суд не вбачає перешкод у судовому розгляді справи. Суд, вислухавши пояснення представника заявника, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заявлені вимоги [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, підлягають задоволенню, з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якому розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 1 статті 315 ЦПК України встановлено перелік справ про встановлення фактів, які розглядає суд. Даний перелік не є вичерпним та ч.2 вказаної статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦПК України заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Звертаючись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, заявником підтверджено місце проживання в Білоцерківському районі Київської області, що підтверджується довідкою Яблунівської сільської ради від 31.07.2019 року за № 02-33/160, в якій зазначено, що [PERSON] , 1949 року народження по [ADDRESS] не зареєстрована, але постійно проживала і проживає ( а. с. 20 ). Зазначене не спростовано і під час розгляду даної справи, а навпаки підтверджено представником заявника, що [PERSON] і по теперішній час проживає в [ADDRESS] , а також свідками. Згідно ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Як зазначено у ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що місце перебування особи - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік; місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. Таким чином особа, яка проживала разом із спадкодавцем на час його смерті без місця реєстрації має право у судовому порядку встановити факт постійного проживання із спадкодавцем на момент його смерті. Аналогічна правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 21.02.2018 року по цивільній справі №317/2329/15-ц та від 28.02.2018 року по цивільній справі №633/344/16-ц. Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах встановлення фактів, що мають юридичне значення» (далі - постанови Пленуму) із змінами та доповненнями від 25.05.1998, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Судом встановлені наступні обставини і відповідні їм правовідносини. Згідно наявного в матеріалах справи свідоцтва про народження заявника [PERSON] вбачається, що батьками останньої є [PERSON] та [PERSON] ( а. с. 13 ). Після реєстрації шлюбу з [PERSON] , заявником було змінено прізвище на [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про одруження ( а. с. 13 ). Батько заявника, [PERSON] , після смерті її матері [PERSON] ( а. с.15 ), 15 серпня 1987 року уклав шлюб з [PERSON] ( а. с. 17 ). Отже, [PERSON] була мачухою заявника [PERSON] . [INFO] помер чоловік заявника [PERSON] , про що в матеріалах справи свідчить наявне свідоцтво про смерть ( а. с. 14 ). [INFO] помер батько заявника, [PERSON] , що підтверджується наявним в матеріалах справи свідоцтвом про смерть ( а. с. 15 на зворотному листі ). [INFO] померла [PERSON] , про що [INFO] складено відповідний актовий запис за № 10 та свідчить свідоцтво про смерть видане Виконавчим комітетом Яблунівської сільської ради Білоцерківського району Київської області ( а. с. 16). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належне її майно, а саме: земельну ділянку, кадастровий номер 3220489700:05:015:0067, розташована: Київська, Білоцерківський район, Яблунівська с/р, площею 2,3529 га. Постановою державного нотаріуса Білоцерківської районної державної нотаріальної контори Карпусь І.О. відмовлено [PERSON] в оформлені спадкових прав на майно, яке залишилося після померлої [INFO] [PERSON] , та видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки відсутні родинні відносини між нею та померлою, а також немає підтвердження, що вона є спадкоємицею за законом четвертої черги відповідно до вимог ст. 1264 ЦК України ( а. с. 18 на зворотному листі ). Звертаючись до суду з вищевказаною заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, остання посилається на те, що після смерті її батька стан здоров`я мачухи різко погіршився і вона переїхала до мачухи, де з жовтня 2013 року і до дня відкриття спадщини вона постійно проживала без реєстрації однією сім`єю з [PERSON] в будинку [ADDRESS] , були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вона піклувалася про мачуху, доглядала її. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення. Частиною 5 та 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З довідки від 18.03.2019 року за № 02-33/73, виданої Яблунівською сільською радою Білоцерківського району Київської області [PERSON] вбачається, що остання дійсно за власний рахунок провила похорони своєї мачухи [PERSON] , яка померла [INFO] . До дня смерті фактично постійно проживали разом по [ADDRESS] , здійснювала догляд за померлою та вели спільне господарство ( а. с. 19 ). З довідки від 31.07.2019 року за № 02-33/160, виданої Яблунівською сільською радою Білоцерківського району Київської області вбачається наступне. Померла [PERSON] , 1932 року народження проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті. За вищевказаною адресою по [ADDRESS] на день смерті спадкодавця не зареєстрована, але постійно проживала і проживає [PERSON] , 1949 року народження, яка із жовтня 2013 року і по день смерті [INFO] здійснювала догляд за померлою [PERSON] крім вищезазначених осіб ніхто не був зареєстрований та не проживав. Малолітніх та неповнолітніх дітей у спадкодавця на день смерті немає ( а. с. 20 ), Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами [PERSON] в судовому засіданні підтвердили, що дійсно [PERSON] з 2013 року по день смерті [PERSON] проживала разом із мачухою, вели разом спільне господарство, постійно бачили заявника, яка поралася по господарству. Остання доглядала за мачухою. [PERSON] робила ремонт в будинку, в якому проживала разом із мачухою, а коли мачуха померла, то [PERSON] провела поховання. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну «сімейне життя», вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі «Ельсхольц проти Німеччини» суд визначив, що «поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші «сімейні» de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом». Для підтвердження проживання однією сім`єю необхідно підтвердити факт спільного проживання, ведення спільного господарства зі спадкодавцями, наявність спільного бюджету, піклування та підтримку один одного морально і матеріально не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1264 ЦК України - у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцями однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Юридичний факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до часу відкриття спадщини має бути встановлений винятково рішенням суду. Нотаріус не має можливостей для того, щоб безспірно встановити зазначені обставини. Отже, під час розгляду вказаної справи знайшло своє підтвердження того факту, що заявник [PERSON] на протязі п`яти років до дня смерті [PERSON] спільно проживала, вела спільне господарство з померлою [PERSON] , мала спільний бюджет та піклувалася про останню. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Враховуючи, що встановлення факту, що має юридчне значення, який просить встановити заявник [PERSON] є юридичним, оскільки від його встановлення залежить виникнення особистих прав заявника, а чинним законодавством не передбачений інший порядок його встановлення, він не пов`язаний з наступним вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе, тому заявлені вимоги є обґрунтовані, а встановлення даного факту має для заявника юридичне значення у зв`язку з чим заява підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. На підставі викладеного та

Outcome: approved