Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням уточнених вимог просила визнати незаконним дії приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. по передачі майна - квартири [ADDRESS] , нежитлових приміщень підвалу № ХVI, ХХІ в будинку [ADDRESS] , стягувачу [PERSON] ; визнати протиправною передачу майна - квартири [ADDRESS] , нежитлових приміщень підвалу № ХVI, ХХІ в будинку [ADDRESS] стягувачу [PERSON] ; скасувати постанову від 08.11.2018 року у виконавчому провадженні № 55822099 про передачу вказаного майна стягувачу в рахунок погашення боргу; скасувати державну реєстрацію права власності на спірне нерухоме майно за [PERSON] ; скасувати державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно за [PERSON] ; поновити державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] , нежитлові приміщення підвалу № ХVI, ХХІ в будинку [ADDRESS] , за [PERSON] . Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що за виконавчим листом № 638/14775/17 від 05.02.2018 року приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. відкрито виконавче провадження № 55822099 про що винесена постанова 16.02.2018 року. Виконавчі дії та процесуальні рішення приймались приватним виконавцем Близнюковим Б.В. на протязі 2018 року, в тому числі з серпня по листопада 2018 року, зокрема постановою від 08.11.2018 року передано майно стягувачу в рахунок погашення боргу, чим позивачу спричинені тяжкі наслідки. Вважає, що перехід права власності на квартиру, реєстрація якої відбувалась на підставі постанови від 08.11.2018 року є незаконним, запис про право власності та свідоцтво про право власності повинні бути скасовані судом як такі, що суперечать закону, на підставі наступного. Підставою для виникнення права власності за відповідачем [PERSON] є постанова приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 08.11.2018 року. Дзержинський районний суд м. Харкова 04.10.2017 року в межах розгляду цивільної справи № 638/14775/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики постановив ухвалу про забезпечення позову шляхом заборони відчуження спірного нерухомого майна. Станом на 21.11.2018 року, тобто на дату реєстрації приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. за [PERSON] права власності на спірну квартиру, ухвала суду від 04.10.2017 року про вжиття заходів забезпечення позову була чинною., у встановленому законом порядку не скасована, таким чином приватний нотаріус не мав права здійснювати реєстраційні дії за наявності такого обтяження. Крім того, 14.08.2018 року дисциплінарною комісією приватних виконавців задоволено подання про притягнення приватного виконавця Близнюкова Ю.В. до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на три місяці. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 30.10.2018 року відмовлено в задоволенні заяви приватного виконавця Близнюкова Ю.В. про забезпечення адміністративного позову про зупинення дії рішення дисциплінарної комісії приватних виконавців від 14.08.2018 року. Таким чином, приватний виконавець Близнюков Ю.В. з 14.08.2018 року не мав права, на думку позивача, проводити виконавчі дії та будь - яким чином здійснювати діяльність з виконання судових рішень. Разом з тим, 14.09.2018 року позивач як боржник у виконавчому провадженні звернулася до суду із заявою про заміну вибулої сторони її правонаступником. При цьому приватний виконавець Близнюков Ю.В. належним чином був повідомлений про розгляд даної заяви, та відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» був зобов`язаний зупинити вчинення виконавчих дій, проте в порушення даної норми законодавства, приватний виконавець Близнюков Ю.В. продовжував вчинення виконавчих дій, внаслідок чого вона була позбавлена спірного нерухомого майна. Ознайомившись з копію виконавчого провадження № 55822099, що витребувана судом у приватного виконавця, [PERSON] надала суду письмові пояснення, згідно яких, окрім вищенаведеного, посилалась на порушення чинного законодавства України під час вчинення виконавчих дій за даним провадженням. [PERSON] вказала на невідповідність виконавчого листа резолютивній частині рішення, на підставі якого він був виданий та пред`явлений до виконання по цивільній справі № 638/14775/17. В порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» приватний виконавець Близнюков Ю.В. не повернув виконавчий лист стягувачу для приведення його у відповідність до рішення суду, за яким його складено. Також, приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. порушено процедуру передачі майна стягувачу, оскільки не дотримано порядок визначений діючим законодавство, згідно якого передача спірного майна стягувача вчиняється після проведення не менше трьох електронних торгів, відсутні докази направлення на адресу стягувача повідомлення з пропозицією залишити нереалізоване майно за стягувачем та докази встановлення ціни на майно, за якою воно було надіслано на реалізацію на електронних торгах. Вважає, що винесенням Близнюком Ю.В. постанови про передачу майна стягувачу [PERSON] порушено вимоги норм закону, внаслідок чого постанова та акт про передачу спірного майна є протиправними та підлягають скасуванню. Позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач приватний виконавець Близнюков Ю.В. звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, просив відмовити у задоволенні позову, надавши суду відзив на позов, згідно якого вважав позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та безпідставними, вказуючи на те, що його діяльність зупинена наказом Міністерства юстиції України № 4069/5 від 22.12.2018 року та поновлена відповідним наказом 15.02.2019 року, жодних виконавчих дій ним не проводилось у згаданий період, а тому доводи позивача є безпідставними. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, надавши при цьому відзив на позовну заяву, згідно якого просила відмовити у задоволенні вимог, вказуючи наступне. Матеріали справи не містять доказів проведення виконавчих дій приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. у період зупинення діяльності, що тривав з 23.12.2018 року протягом трьох місяців. Звертала увагу на звернення [PERSON] до міністерства юстиції України зі скаргою на дії приватного виконавця Близнюкова Ю.В., за якою проводилась перевірка діяльності виконавця. Вважає дії приватного виконавця в рамках виконавчого провадження № 55822099 законними, проведеним з дотриманням вимог діючого законодавства України. Крім того, вказала на відсутність будь - якого обтяження спірного майна під час вчинення приватним нотаріусом Ємець І.О. реєстраційної дії щодо цього нерухомого майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, представником останнього адвокатом Чаплинським О.В. подано заяву про розгляд справи за його відсутності та попередньо надісланий суду відзив на позов, згідно якого просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Обґрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог вказав на відсутність в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно заборон відчуження квартири [ADDRESS] , нежитлових приміщень підвалу № ХVI, ХХІ в будинку [ADDRESS] , на час проведення реєстраційних дій за [PERSON] та згодом за [PERSON] . Державна реєстрація права власності на вказане спірне майно за [PERSON] є, на його думку, законною, оскільки відбувалась в примусовому порядку, а тому навіть за наявності обтяжень не перешкоджала таким діям. Також, зазначив, що дії позивача свідчать про свідоме намагання ускладнити повернення боргу за договором позики, укладеного між нею та [PERSON] . Спростовуючи доводи позивача в частині вчинення виконавчих дій під час зупинення виконавчої діяльності приватного виконавця, вказав про те, що рішення про зупинення діяльності приватного виконавця вводиться в дію відповідним наказом міністерства юстиції України, а тому приватний виконавець Близнюков Ю.В. діяв законно та в межах чинного законодавства України. Вказав на відсутність доказів, які б свідчили про звернення [PERSON] до суду із заявою про заміну її як боржника правонаступником. Зазначив про те, що приватний нотаріус Ємець І.О., видавши [PERSON] свідоцтво про право власності на спірне майно на підставі акту передачі, складеного приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. та зареєструвавши за нею право власності , діяв в межах законодавства України, чинного станом на дату здійснення таких дій. Треті особи приватні нотаріуси Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О. та Єніна Л.В. в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належно, причини неявки суду не повідомили. При цьому на виконання ухвали суду від 04.03.2020 року приватним нотаріусом Ємець І.О. на адресу суду надіслано копію свідоцтва, виданого вказаним нотаріусом щодо спірного нерухомого майна по даній справі. Дослідивши матеріали справи та виконавчого провадження № 55822099, суд прийшов до наступного. Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року позов [PERSON] задоволено. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 02 червня 2010 року у сумі, еквівалентній 100 тис. доларів США, 3 % річних у розмірі 19250 доларів США, всього в сумі, еквівалентній 119 250 доларів США, що на час пред`явлення позову складало 3 209 446 грн. В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 02 червня 2010 року у сумі, еквівалентній 100 тис. доларів США, 3 % річних у розмірі 19 250 доларів США, всього в сумі, еквівалентній 119 250 доларів США, що на час пред`явлення позову складало 3 209 446 грн, звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру [ADDRESS] , загальною площею 61,3 кв. м, житловою площею 35,6 кв.м., яка розташована на першому поверсі п`ятиповерхового будинку, із застосуванням визначеної статтею 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю [PERSON] права продажу предмета іпотеки будь-якій третій особі - покупцю на її власний розсуд за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності або незалежним експертом на стадії оцінки майна на момент продажу з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах, організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення [PERSON] всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки. Вжито заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки шляхом передачі його в управління [PERSON] на період до його реалізації. Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому 800 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2018 року у задоволенні заяви представника відповідача про перегляд заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року відмовлено. Постановою Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року апеляційну скаргу [PERSON] залишено без задоволення. Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року залишено без змін. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 січня 2020 року касаційне провадження у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 638/14775/17 із Дзержинського районного суду м. Харкова. Зупинено виконання заочного Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року до закінчення його перегляду у касаційному порядку. Постановою Верхового Суду від 20.05.2020 року скасовані заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 06 грудня 2017 року та постанова Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. У задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки відмовлено. Постанову Харківського апеляційного суду від 08 січня 2020 року в частині вирішення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В рамках даної цивільної справи судом першої інстанції постановлена ухвала від 04.10.2017 року про забезпечення позову, якою задоволено частково заяву представника позивача про забезпечення позову по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки. Заборонено відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , трикімнатної квартири загальною пл.. 67,8 м. кв., нежитлових приміщень за цією ж адресою XXI, XYI в літ. А 4, загальною пл. 67, 2 кв.м. та рухомого майна - автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 2005 року випуску державний номер [NUMBER] , автомобіля Renault megane coupe 1996 року випуску державний номер [NUMBER] , яке на праві власності належить [PERSON] ( [ADDRESS] ). Суду не надано доказів, що свідчать про скасування вжитих заходів забезпечення позову, а тому враховуючи обов`язковість виконання судових рішень на всій території України, що закріплено в Конституції України, вказана ухвала суду від 04.10.2017 року підлягає виконанню до теперішнього часу. Згідно матеріалів виконавчого провадження № 55822099, наданих приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. на підставі ухвали суду про забезпечення доказів, постановою приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. від 16.02.2018 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 638/14775/17 виданим 05.02.2018 року Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 02.06.2010 ороку у сумі еквівалентній 100 тисяч доларів США, 3 % річних у сумі 19250 доларів США, всього в сумі 119250 доларів США, що на час пред`явлення позову складав 3209446 грн. Постановою приватного виконавця від 16.02.2018 року накладено арешт на все майно, що належить боржнику. Постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 21.02.2018 року накладено арешт на грошові кошти боржника, що містяться на рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк». Оголошено розшук майна боржника: транспортних засобів - Toyota Land Cruiser Prado, 2005 р.в., номерний знак [NUMBER] , Renault Megane Coupe, 1996 р.в., номерний знак [NUMBER] , відповідною постановою приватного виконавця від 27.02.2018 року. Ухвалою суду від 16.03.2018 року задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове входження до житла боржника. Надано дозвіл на примусове входження до житла боржника - [PERSON] , зокрема: квартири [ADDRESS] , для реального виконання виконавчого листа №638/14775/17 виданий 05.02.2018 року, документ видав: Дзержинський районний суд м. Харкова, про: стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] борг за договором позики від 02.06.2010 року у сумі еквівалентній 100 тисяч доларів США, 3 % річних у сумі 19 тисяч 250 доларів США, всього в сумі в сумі еквівалентній 119250 доларів США, що на час пред`явлення позову складав 3209446 гривень. (АСВП №55822099 постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2018 року). Ухвалою суду від 19.03.2018 року задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Юрія Володимировича про примусове входження до житла боржника. Надано дозвіл на примусове входження до житла боржника - [PERSON] , зокрема: квартири [ADDRESS] , для реального виконання виконавчого листа №638/14775/17 виданий 05.02.2018 року, документ видав: Дзержинський районний суд м. Харкова, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за договором позики від 02.06.2010 року у сумі еквівалентній 100 тисяч доларів США, 3 % річних у сумі 19 тисяч 250 доларів США, всього в сумі в сумі еквівалентній 119250 доларів США, що на час пред`явлення позову складав 3209446 гривень. (АСВП №55822099 постанова про відкриття виконавчого провадження від 16.02.2018 року). Постановою апеляційного суду Харківської області від 26.07.2018 року скасована вказана ухвала суду першої інстанції від 16.03.2018 року, відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця виконавчого округу Харківської області Близнюкова Ю.В. про примусове проникнення до житла боржника. Ухвалюючи дану постанову апеляційна інстанція зазначила про те, що приватним виконавцем не надано належних доказів ухилення боржника від виконання рішення суду та перешкоджанню ним приватному виконавцю у здійсненні виконавчих дій. Аналогічною постановою апеляційного суду Харківської області від 26.07.2018 року скасована ухвала першої інстанції від 19.03.2018 року про примусове входження до житла боржника, відмовлено у задоволенні подання приватного виконавця Близнюкова Ю.В. Постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 10.08.2018 року призначено суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ФО-П [PERSON] для надання звіту про початкову вартість продажу нерухомого майна. 08.11.2018 року постановою приватного виконавця передано стягувачу Хуторянській Н.В. в рахунок погашення заборгованості нерухоме майно, а саме квартиру [ADDRESS] , нежитлові приміщення підвалу № ХVI, ХХІ в будинку [ADDRESS] . Також, згідно даної постанови вказане нерухоме майно не реалізовано після повторної уцінки з третіх торгів, які відбулися 31.10.2018 року у зв`язку з відсутністю допущених учасників торгів відповідно до протоколу № 366181. Актом про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу від 08.11.2018 року спірне майно передано стягувачу Хуторянській Н.В. 19.11.2018 року приватним виконавцем складено постанову про передачу спірного майна квартири [ADDRESS] , нежитлових приміщень підвалу № ХVI, ХХІ в будинку [ADDRESS] стягувачу [PERSON] 26.11.2018 року зупинено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 638/14775/17 на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 12.11.2018 року про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою [PERSON] на заочне рішення суду першої інстанції від 06.12.2017 року. 21.11.2018 року приватним нотаріусом ХМНО Ємець І.О. посвідчено та видано свідоцтво про право власності [PERSON] на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , нежитлових приміщень підвалу № ХVI, ХХІ в будинку [ADDRESS] на підставі акту про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, виданого приватним виконавцем виконавчого округу Харківської області Близнюковим Ю.В. 06.02.2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Єніною Л.В.. згідно якого на забезпечення виконання зобов`язання, що випливає з умов договору позики грошей, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в простій письмовій формі 06.02.2020 року, за умовами якого [PERSON] зобов`язується повернути [PERSON] до 13.02.2020 року позичені гроші у гривні, сума яких буде складати еквівалент 50000 доларів США на момент повернення позики, в забезпечення виконання основного зобов`язання сторони уклали іпотечний договір за умовами якого іпотекодержатель надає в іпотеку належне їй на праві власності нерухоме майно квартиру [ADDRESS] , нежитлові приміщення підвалу № ХVI, ХХІ в будинку [ADDRESS] . Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 61 цього Кодексу передбачено, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. В обґрунтування позовних вимог позивач стверджує, що відповідач приватний виконавець Близнюков Ю. В., на час здійснення виконавчих дій з передачі спірного майна відповідачу [PERSON] , не мав повноважень, оскільки щодо нього було застосовано дисциплінарне стягнення у вигляді зупинення діяльності строком на три місяці. Рішенням дисциплінарної комісії приватних виконавців 14.08.2018 року зупинена діяльність приватного виконавця Близнюкова Ю.В. строком на три місяці. Дане рішення введено в дію наказом Міністерства юстиції України № 4069/5 від 22.12.2018 року та поновлено діяльність приватного виконавця наказом Міністерства юстиції України № 501/5 від 15.02.2019 року. Згідно ст.42 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів» діяльність приватного виконавця зупиняється у таких випадках, зокрема, у разі застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення у вигляді зупинення діяльності приватного виконавця - на строк, визначений у рішенні Дисциплінарної комісії про застосування до приватного виконавця дисциплінарного стягнення. Зупинення діяльності приватного виконавця на підставі пунктів 3 і 6 частини першої цієї статті здійснюється Міністерством юстиції України за поданням Ради приватних виконавців України, на підставі пункту 4 частини першої цієї статті - Міністерством юстиції України на підставі рішення Дисциплінарної комісії, на підставі пункту 5 частини першої цієї статті - Міністерством юстиції України на підставі судового рішення. Зупинення діяльності приватного виконавця за наявності підстав та в порядку, визначеному цією статтею, здійснюється шляхом видання наказу Міністерством юстиції України. З дня внесення інформації про зупинення діяльності приватного виконавця до Єдиного реєстру приватних виконавців України приватному виконавцю забороняється здійснювати діяльність приватного виконавця, крім дій, пов`язаних із передаванням виконавчих документів іншому приватному виконавцю або відповідному органу державної виконавчої служби. Враховуючи викладене, а також те, що діяльність приватного виконавця зупинялась з 22.12.2018 року до 15.02.2019 року, матеріали наданого суду виконавчого провадження № 55822099 свідчать про не проведення виконавчих дій у вказаному провадженні, а тому доводи позивача в цій частині суд відхиляє. Також, в обгрунтування позовних вимог позивач посилається на Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868. Суд не приймає вказане посилання позивача на зазначений нормативний акт, оскільки на час проведення оспорюваних позивачем реєстраційних дій цей нормативний акт втратив чинність. Згідно ст.34 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на час проведення оскаржуваних дій приватного виконавця) виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону. Відповідно до ч.5 ст.15 вказаного Закону у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. Згідно матеріалів справи та Єдиного реєстру судових рішень в провадженні судді Дзержинського районного суду м. Харкова Подус Г.С. у період з 14.09.2018 року до 30.01.2019 року перебувала заява [PERSON] про заміну її як сторони у виконавчому провадженні щодо виконання рішення суду по справі № 638/14775/17 від 06.12.2017 року, її правонаступником [PERSON] . Разом з тим заінтересованою особою у даній справі є приватний виконавець Близнюков Ю.В., який повідомлявся судом про розгляд вказаної заяви про заміну сторони виконавчого провадження про що свідчать надані позивачем копії матеріалів справи, зокрема явочних листів з підписами приватного виконавця про обізнаність щодо дат судових засідань. Враховуючи викладене, норму прямої дії, якою передбачено те, що виконавець зобов`язаний зупинити виконавче провадження на час розгляду заяви про заміну сторони виконавчого провадження, що в даному випадку тривав з 14.09.2018 року до 30.09.2019 року, відсутність доказів, які б свідчили про вжиття таких заходів приватним виконавцем Близнюковим Ю.В., а навпаки проведення виконавчих дій у вказаний період, зокрема винесення оскаржуваної постанови 08.11.2018 року, суд прийшов до висновку про невідповідність дій приватного виконавця вимогам діючого Законодавства України. Відповідно до ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», у разі нереалізації майна на третіх електронних торгах виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. За відсутності у боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання. У разі якщо стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване майно, він зобов`язаний протягом 10 робочих днів з дня надходження від виконавця відповідного повідомлення внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби або рахунок приватного виконавця різницю між вартістю нереалізованого майна та сумою коштів, що підлягають стягненню на його користь, якщо вартість нереалізованого майна перевищує суму боргу, яка підлягає стягненню за виконавчим документом. За рахунок перерахованих стягувачем коштів оплачуються витрати виконавчого провадження, задовольняються вимоги інших стягувачів та стягуються виконавчий збір і штрафи, а залишок коштів повертається боржникові. Майно передається стягувачу за ціною третіх електронних торгів або за фіксованою ціною. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу виконавець виносить постанову. За фактом такої передачі виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на таке майно. Матеріали виконавчого провадження № 55822099 містять звіт про оцінку вартості спірного майна від 10.08.2018 року, лише один протокол № 366181 проведення електронних торгів спірного нерухомого майна за стартовою ціною, що перевищує суму вказану у звіті про оцінку майна та містить відомості про те, що 31.10.2018 року торги не відбулися через відсутність допущених учасників. 08.11.2018 року згідно акту та постанови приватного виконавця Близнюкова Ю.В. спірне нерухоме майно передано стягувачу [PERSON] в рахунок погашення заборгованості. Таким чином, суду не надано відомостей та доказів про дотримання процедури, визначної Законом України «Про виконавче провадження» в частині що передує залишенню нереалізованого майна стягувачу, а саме відсутні докази про проведення трьох електронних торгів, матеріали виконавчого провадження містять відомості, а саме протокол про проведення торгів лише 31.10.2018 року. Дані обставини свідчать про незаконність дій приватного виконавця в частині порушення процедури реалізації майна, що передбачена згаданим Законом України. Відповідно до ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: 1) виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; 1-1) судові накази; 2) ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом; 3) виконавчих написів нотаріусів; 4) посвідчень комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 5) постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору, постанов державних виконавців чи приватних виконавців про стягнення витрат виконавчого провадження, про накладення штрафу, постанов приватних виконавців про стягнення основної винагороди; 6) постанов органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) рішень інших державних органів та рішень Національного банку України, які законом визнані виконавчими документами; 8) рішень Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", а також рішень інших міжнародних юрисдикційних органів у випадках, передбачених міжнародним договором України; 9) рішень (постанов) суб`єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на органи та осіб, які здійснюють примусове виконання рішень. Згідно ст.4 згаданого Закону у виконавчому документі зазначаються: 1) назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище, ім`я, по батькові та посада посадової особи, яка його видала; 2) дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; 3) повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи; 4) ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань стягувача та боржника (для юридичних осіб - за наявності); реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання в установленому порядку відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку в паспорті) боржника (для фізичних осіб - платників податків); 5) резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень; 6) дата набрання рішенням законної сили (крім рішень, що підлягають негайному виконанню); 7) строк пред`явлення рішення до виконання. Виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо, зокрема: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; Постановою приватного виконавця Близнюкова Ю.В. від 16.02.2018 року відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 638/14775/17 лише в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу за договором позики. В подальшому 13.03.2018 року приватному виконавцю представником стягувача надана копія рішення суду від 06.12.2017 року, яке окрім вимог про стягнення суми боргу містить вирішення питання про звернення стягнення на предмет іпотеки. Однак, вказана копія рішення суду не містить відомостей про набрання ним законної сили. Таким чином, приватним виконавцем Близнюковим Ю.В. не виконані вимоги вказаних норм в частині відповідності резолютивної частини рішення виконавчому документу, та не вжито заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження». Окрім того, з матеріалів справи вбачається, що Дзержинським районним судом м. Харкова в межах розгляду цивільної справи № 638/14775/17 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики постановлено ухвалу від 04 жовтня 2017 року про забезпечення позову, заборонено відчуження нерухомого майна, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , трикімнатної квартири загальною пл. 67,8 м. кв., нежитлових приміщень за цією ж адресою XXI, XYI в літ. А 4, загальною пл. 67,2 кв.м. та рухомого майна - автомобіля Toyota Land Cruiser Prado 2005 року випуску державний номер [NUMBER] , автомобіля Renault megane coupe 1996 року випуску державний номер [NUMBER] , яке на праві власності належить [PERSON] ( [ADDRESS] ). На час розгляду даної цивільної справи № 638/1665/20 доказів, які свідчать про скасування вказаної ухвали суду від 04.10.2017 року, суду не надано. З наведеного вбачається, що на час розгляду справи обтяження на спірне майно є чинним. Доводи відповідачів про відсутність зареєстрованих в Державному реєстрі речових прав обтяжень щодо спірного майна, як на обґрунтування законності своїх дій, суд відхиляє, приймаючи до уваги що сам по собі факт не внесення відомостей про існування заборони на відчуження спірного нерухомого майна до Державного реєстру обтяжень нерухомого майна не може слугувати підставою для висновку про відсутність такого обмеження і про те, що відповідач має право розпоряджатися нерухомим майном. Отже, ухвала суду про забезпечення позову, зокрема про заборону відчуження нерухомого майна, встановлює обтяження такого майна незалежно від того, зареєстроване це обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно чи ні. Висновки, аналогічні наведеним, містяться в численній практиці судів вищої судової ланки України, в тому числі, постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 543/730/14-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, постановах Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-605цс16 та від 18.01.2017 року у справі № 6-2552цс16. При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17, окремо зазначено, що однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна. Добросовісна особа, яка набуває право власності на нерухоме майно, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Аналізуючи докази, зібрані у справі, суд приходить до висновку про відсутність в поведінці відповідачів цієї ознаки, зокрема про обізнаність відповідачів з наявності обтяження на спільне нерухоме майно. Такі висновки суду випливають із звернення відповідача [PERSON] до Дзержинського районного суду м. Харкова із заявою про забезпечення позову. Відповідно до пунктів 1, 8, 9 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Реєстраційна справа - сукупність документів, на підставі яких проведено реєстраційні дії, а також документів, сформованих у процесі проведення таких реєстраційних дій, що зберігаються у паперовій та електронній формі. Реєстраційна дія - державна реєстрація прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, скасування державної реєстрації прав, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі прав, крім надання інформації з Державного реєстру прав. Частиною першою статті 10 цього Закону передбачено, що державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки. Відповідно до п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає реєстрації. Державний реєстратор перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення. Відтак, суд встановлює, що рішення про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , нежитлових приміщень підвалу № XVI, XXI в буд. [ADDRESS] та рішення про реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , нежитлових приміщень підвалу № XVI, XXI в буд. [ADDRESS] є незаконними та підлягають скасуванню. Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04). Згідно з ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає. Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод. Рішенням Європейського суду з прав людини від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» встановлено: «Ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважать важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами». Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку про безпідставність доводів відповідачів у справі та обґрунтованість вимог позивача, а тому задовольняє позов [PERSON] . Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, суд стягує суму сплаченого позивачем судового збору у розмірі 3363,20 грн. солідарно з відповідачів у справі на користь [PERSON] .

Outcome: approved