Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-14 00:00:00

До Крюківського районного суду м. Кременчука звернулась [PERSON] з позовною заявою до Кременчуцького дочірнього підприємства № 503 Закритого акціонерного товариства «Сантехмонтаж-60» стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки заробітної плати при звільненні, стягнення грошової компенсації за невикористану основну щорічну відпустку в 2018 році. Позивач пояснила, що вона працювала в Кременчуцькому дочірньому підприємстві № 503 Закритого акціонерного товариства «Сантехмонтаж-60» на посаді бухгалтера. 14.03.20128 року була звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України. При звільнені не були проведені розрахунки з нею. Підприємство заборгувало заробітну плату за лютий 2018 року та 14 днів березня 2018 року, а також грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в 2018 році. На її звернення з проханням виплатити належні їй кошти отримала відмову. Прохала суд позов задовольнити та стягнути заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за весь час затримки невиплаченої заробітної плати, а також грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в 2018 році. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що заборгованість по виплаті заробітної плати не погашена відповідачем та прохав суд задовольнити позов в повному обсязі, а саме стягнути з відповідача заборгованість за лютий 2018 року та 14 днів березня 2018 року в сумі 5530,17 грн. та середній заробіток за затримку виплати заробітної плати при звільненні з 15.03.2018 р. по 14.06.2018 р. із розрахунку 92 (дев»яносто два) календарних дні, в сумі 19 012,72 грн., а також стягнути грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в 2018 році в сумі 863,24 грн. Відповідач Кременчуцьке дочірнє підприємство № 503 Закритого акціонерного товариства «Сантехмонтаж-60» не забезпечив явку в судове засідання свого представника без поважних причин, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, не подав відзив на позовну заяву. Суд, заслухавши сторону по справі, вивчивши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи. Судом встановлено, що з 18.01.2016 року відповідно до наказу № 1 -к від 15.01. 2016 року працювала в КДП № 503 ЗАТ «Сантехмонтаж-60» на посаді бухгалтера. Наказом №13-к від 14 березня 2018 року була звільнена за власним бажанням ст.38 КЗпП України з посади бухгалтера. При звільнені не були проведені розрахунки з ним. Підприємство заборгувало заробітну плату в сумі 5 530,17 грн. (п'ять тисяч п'ятсот тридцять грн. 17 коп.), згідно поданого розрахунку. На її звернення з проханням виплатити належні їй кошти отримала відмову. Позивач ознайомлений з наказом, отримала трудову книжку в день звільнення, в позовній заяві посилається на номер та дату прийняття наказу, що в свою чергу свідчить про ознайомлення позивача з наказом. Позивачу [PERSON] не виплачена заробітна плата. На вимогу позивача відповідач відмовився в добровільному порядку сплатити заборгованість по заробітній платі. Остаточного розрахунку при звільненні позивачу не проведено. Відповідно дост. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Відповідно до ст.94 КЗпП України,ст.1 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно з ст.115 КЗпП України заробітна плата повинна сплачуватися робітникам регулярно у строки, встановлені колективною угодою, але не рідше ніж два рази у місяць. Статтею 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені вст. 116 цього Кодексу. Право на справедливий судовий розгляд, визначене ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Відповідно до ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний термін з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Відповідно до ч. 1ст. 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні підлягає стягненню на користь працівника, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Пунктом 1 розділу 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ №100 від 8 лютого 1999 р. передбачено, що Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, в тому числі: при виплаті працівникам компенсації за невикористані відпустки, а також та інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати (пункти «а» та «л»). Пунктом 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. У п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 р.«Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вказується: «установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Заборгованість позивачу не виплачена на день подання позовної заяви до суду, тому слід стягнути з відповідача заборгованість за лютий 2018 року та 14 днів березня 2018 року в сумі 5 530,17 грн. (п'ять тисяч п'ятсот тридцять грн. 17 коп.) На момент звільнення позивача, відповідач не виплатив грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в 2018 році, тому з відповідача слід стягнути грошову компенсацію за невикористану основну щорічну відпустку в 2018 році в сумі 863,24 грн., згідно поданого розрахунку. Задовольняючи позовні вимоги Позивача, в частині стягнення суми середнього заробітку за весь час затримки (за період з 15.03.2018 року (час звільнення) по 14.06.2018 року (фактично час розрахунку), суд покладає в основу рішення наданий представником позивача відомості по нарахуванню заробітної плати та банківську виписку по виплаті зарорбітної плати і вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача суму середнього заробітку за час затримки в наступній сумі: Так, середня заробітна плата [PERSON], виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, складає (січень 2018 року 7 995,42 грн. + лютий 2018 року 4 197,60 грн.) / (31+28) = 206,66 грн. за календарний день. Виходячи з положень ч. 2 ст. 235 КЗпП України, та враховуючи, що затримка у виплаті заробітної плати [PERSON] триває з 15.03.2018 року по 14.06.2018 року включно, тобто 92 (дев'яносто два) календарних днів, тому сума середнього заробітку за весь час затримки складає 92 к.д. х 206,66 = 19 012,72 грн. (дев'ятнадцять тисяч дванадцять грн. 72 коп.) Згідно ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України стягненням з відповідача на користь держави судовий збір, від сплати якого позивач звільнений. Оскільки позов задоволений, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 704,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3 600,00 грн.

Outcome: approved