Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

В липні 2018 року [PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловою площею, а саме квартирою [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в належній їй квартирі зареєстрована, але фактично не проживає вже 15 років її онука, забрала з будинку всі свої речі, віддала їй ключ і більше не робила спроб вселення в квартиру та не сплачувала кошти за комунальні послуги. Проте знятись з реєстрації не бажає, змінила номер свого телефону та приховує місце свого проживання. Реєстрація відповідача створює ряд незручностей, оскільки за неї сплачуються комунальні послуги, неможливо оформити субсидію, тому вимушена звернутися до суду з даним позовом. 05.09.2018 року судом відкрито провадження у даній та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Відповідно до наявної у справі копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.04.2016 року, [PERSON] являється власником 4/25 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель [ADDRESS]. Згідно довідки про місце проживання та склад сім`ї від 18.06.2018 року № 661, виданої Управлінням адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею за вказаною адресою зареєстровані: син [PERSON], [INFO] та онука [PERSON], [INFO]. 11.10.20018 року Комунальним підприємством БМР "ЖЕК № 1" складено акт № 47/1 про фактично проживаючих осіб, відповідно якого із числа зареєстрованих осіб з 2003 року відсутня [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами. При вирішенні справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовуватися житлом для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Виходячи з наведеного, при доведеності не проживання без поважних причин відповідача більше року у будинку він може бути визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням, на підставі цієї статті. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавства не встановлює, в зв'язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи. Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім'ї власника права на користування жилим приміщенням з'ясуванню підлягають термін його відсутності та поважність причин такої відсутності. Згідно зі ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Таким чином, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що відповідачу чиняться будь-які перешкоди у проживанні в спірному будинку, а також відсутні дані про наявність будь-якої домовленості між сторонами щодо користування вказаним житлом та докази поважності причин непроживання відповідача понад встановлений строк, тому суд вважає вимоги позовної заяви про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача необхідно стягнути на користь позивача 704,80 грн. сплаченого судового збору.

Outcome: approved