Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-05 00:00:00

В червні 2017 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Позовні вимоги мотивує тим, що згідно договору позики від 01 березня 2016 року відповідач передав йому безпроцентну позику готівкою в сумі 6 000 000,00 грн., а він повинен повернути йому вказані кошти до 24 червня 2016 року. Факт передачі грошових коштів підтверджується підписанням розписки, яка є невід'ємною частиною договору позики. Вказана угода укладена позивачем проти його справжньої волі, внаслідок застосування до нього фізичного насильства та психологічного тиску з боку невідомих осіб, без фактичного отримання грошових коштів. Так, протягом тривалого часу він займається підприємницькою діяльністю та володіє низкою компаній в Україні, на одній з яких - ТОВ «Національна фактор-група ЛТД», на посаді директора з жовтня 2013 року працював відповідач, а з березня 2014 року - на посаді директора повного товариства «Ломбард «Корисні гроші» ТОВ «ЕЙ ЕС Груп» і Компанія». В кінці 2015 року позивач залучив відповідача до діяльності у сфері фінансових послуг ТОВ «ЕЙ ВІ Груп», що полягало у викупі на аукціонах на вигідних умовах прав вимоги неплатоспроможних банків до їх боржників за кредитними угодами та продажем таких прав. У рамках вказаного проекту, відповідач переконав його у необхідності залучити до проекту в якості консультанта ПП «ФРОНТЕХ», з яким 15 грудня 2015 року ТОВ «ЕЙ ВІ Груп» уклало відповідний договір про надання послуг № 1512-1. 18 січня 2016 року позивачем, від імені вказаного товариства, відповідачу видано довіреність та надано право представляти інтереси товариства у переговорах з його контрагентами. Протягом грудня 2015 року - січня 2016 років ТОВ «ЕЙ ВІ Груп» здійснило всі необхідні підготовчі дії для здійснення в лютому 2016 року операцій з придбання права вимоги ПАТ «Златобанк» до ТОВ «Синельниківська селекційно-дослідна станція 2000» боргу в розмірі понад 36 000 000,00 грн. та врегулювання боргових питань з боржником, за результатами чого планувалося отримання значного прибутку. На початку лютого 2016 року відповідач повідомив про те, що ТОВ «ЕЙ ВІ Груп» зобов'язано сплатити ПП «ФРОНТЕХ» консультативні послуги в розмірі 9 000 000,00 грн., при цьому кошти мають бути сплачені до укладання всіх угод за борговими зобов'язаннями, в тому числі до проведення аукціону з придбання права вимоги ПАТ «Златобанк» до ТОВ «Синельниківська селекційно-дослідна станція 2000» за кредитним договором, який мав відбутися 11 лютого 2016 року, на що позивач не погодився, оскільки таку суму складали майже всі доходи від реалізації проекту, які планувалося отримати, на підставі чого між сторонами виник конфлікт. При цьому, позивачем було сплачено на рахунок ПП «ФРОНТЕХ» 3 000 000,00 грн. за вказані послуги. 12 лютого 2016 року за результатами аукціону, який відбувся 11 лютого 2016 року, ТОВ «ЕЙ ВІ Груп» придбало право вимоги ПАТ «Златобанк» до ТОВ «Синельниківська селекційно-дослідна станція 2000» за кредитним договором в загальному розмірі 36 867 982,47 грн. за ціною 6 031 204,90 грн. Цього ж дня, ТОВ «ЕЙ ВІ Груп» уклало угоду про виконання та припинення зобов'язань за кредитним договором з ТОВ «Синельниківська селекційно-дослідна станція 2000», за яким боржник зобов'язався сплатити кредитору протягом трьох днів борг в розмірі 16 000 000,00 грн., в результаті чого, з урахуванням витрат на нотаріальні послуги по оформленню низки угод та інших витрат, валові доходи ТОВ «ЕЙ ВІ Груп» від проведених господарських операції склали більше ніж 9 000 000,00 грн. В подальшому, відповідач продовжував вимагати перерахувати на рахунок ПП «ФРОНТЕХ» залишок в розмірі 6 000 000,00 грн. 15 лютого 2016 року позивачу стало відомо, що ПП «ФРОНТЕХ» являється підприємством з ознаками фіктивності, що переводить безготівкові кошти суб'єктів підприємницької діяльності в готівку, та відносно якого здійснюється кримінальне провадження і ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15 лютого 2016 року накладено арешт на грошові кошти вказаного підприємства на рахунку в ПАТ «КБ «Преміум». 19 лютого 2016 року відповідача було звільнено з посади «Ломбард «Корисні гроші». 30 червня 2016 року на вул. Малиновського в м. Києві невідомий чоловік випустив зі спеціального балону в обличчя позивачу перцевий газ, після чого двоє невідомих в масках заламали йому руки за спину, одягнули кайдани, силоміць заштовхнули його в автомобіль, в якому знаходився водій, та відвезли в ліс неподалік міста Вишгород, де їх очікував ще один невідомий чоловік. В лісі чоловіки силоміць поклали його на коліна та повідомили, що він винний відповідачу 6 000 000,00 грн. і під погрозою вбивства примусили підписати наперед підготовлені проекти договору позики, розписки, датовані 01 березня 2016 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 грудня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 червня 2017 року про відкриття провадження у справі. 10 липня 2017 року судом було задоволено клопотання представника позивача та витребувано з Київського міського бюро судово-медичної експертизи копію висновку № 1687 щодо заподіяних 30 червня 2016 року [PERSON] тілесних ушкоджень. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги підтримують, просять їх задовольнити та визнати недійсним договір позики від 01 березня 2016 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, просить відмовити в їх задоволенні. Суд, вислухавши пояснення позивача, які він дав суду в якості свідка, представника позивача, представника відповідача, свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. 15 грудня 2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу Адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VІІІ від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п. п. 9 п.1 Розділу ХІІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанції, провадження відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 01.03.2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] передав [PERSON] безпроцентну позику на суму 6 000 000 грн., а [PERSON] зобов'язується повернути зазначену суму позики у такій же валюті та в обумовлений строк. Позика повинна бути повернута до 24.06.2016 року. Даний договір є оспорюваним (а.с.6-8). Того ж дня 01.03.2016 року [PERSON] написав розписку, що він відповідно до договору позики від 01.03.2016 року, одержав від [PERSON] у борг 6 000 000 грн. і зобов'язується повернути її в строк, зазначений в договорі (а.с.9). Наполягаючи на позові позивач в якості свідка пояснив наступне. На протязі тривалого часу він займається підприємницькою діяльністю та володіє низкою компаній в Україні. З жовтня 2013 року [PERSON] працював в ТОВ «Національна фактор-група ЛТД» на посаді директора, а з березня 2014 року на посаді директора повного товариства «Ломбард «Корисні гроші» ТОВ «ЕЙ ЕС Груп» і Компанія». Наприкінці 2015 року він залучив [PERSON] на його пропозицію до діяльності у сфері фінансових послуг ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП», яка полягала у викупі на аукціонах на вигідних умовах прав вимоги неплатоспроможних банків до їх боржників за кредитними угодами та продажем таких прав. У рамках цього проекту [PERSON] переконав його у необхідності залучити до проекту в якості консультанта ПП «Фронтех», з яким 15.12.2015 року ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП уклало відповідний договір про надання послуг. В подальшому він видав [PERSON] довіреність та надав право представляти інтереси товариства у переговорах з його контрагентами. Протягом 2015-2016 років ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» здійснило всі необхідні підготовчі дії для здійснення в лютому 2016 року операцій з придбання прав вимоги на суму 36 000 000 грн. та врегулювання боргових питань з боржником, за результатами чого планувалося отримати значний прибуток. На початку лютого 2016 року [PERSON]. повідомив, що ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» зобов'язано оплатити послуги за договором ПП «Фронтех» в розмірі 9 000 000 грн., інакше проект не буде реалізовано. Він, як директор «ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» не погодився з оголошеною вартістю послуг ПП «Фронтех», оскільки доходи від реалізації даного проекту, які планувалося отримати, складали майже всю суму вартості послуг ПП «Фронтех». В зв'язку з цим у них виник конфлікт. В подальшому він вирішив сплатити ПП «Фронтех» 3 000 000 грн. за його послуги. 12.02.2016 року за результатами аукціону ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» придбало право вимоги ПАТ «Златобанк» до ТОВ «Синельниківська селекційно-дослідна станція 2000» за кредитним договором. Дохід, з урахуванням всіх витрат, від цієї угоди склав більше 9 000 000 грн. Не дивлячись на категоричну відмову щодо перерахування 9 000 000 грн., 3 000 000 з яких вже було перераховано ПП «Фронтех», [PERSON], продовжував вимагати перерахування ще 6 000 000 грн. залишку заборгованості за консультативні послуги з фінансових питань діяльності ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП». В подальшому стало відомо, що ПП «Фронтех» є фіктивним підприємством, яке переводить безготівкові кошти в готівку. 19.02.2016 року [PERSON] було звільнено з посади директора ПТ «Ломбард «Корисні гроші». Всі подальші вимоги [PERSON] він ігнорував. 30.06.2016 року на вул..Малиновського в м. Києві до нього підійшов не вдовим чоловік і в обличчя з балону випустив газ. Після цього інші чоловіки в масках заламали руки за спину, одягнули кайданки та заштовхнули в автомобіль. Вивезли за місто в ліс неподалік Вишгорода, де їх очікував незнайомий йому чоловік. В лісі його поставили на коліна, повідомили, що він винний [PERSON] 6 000 000 грн. і під загрозою вбивства примусили підписати договір позики, розписку, датовані 01.03.2016 року. На наступний день він звернувся до відділку Нацполіції з заявою про вчинення злочину. Обставини, які позивач повідомив в судовому засіданні в якості свідка підтверджується наступними доказами: -копією договору позики від 01.03.2016 року та розпискою від 01.03.2016 року (а.с.6-9); -копією протоколу загальних зборів учасників ТОВ «Національна фактор-група ЛТД» № 12 від 30.09.2013 року, яким призначено на посаду директора [PERSON] (а.с.11); -копією наказу № 3-к від 01.10.2013 року про призначення на посаду директора ТОВ «Національна фактор-група ЛТД» (а.с.10); -копією протоколу № 1 від 27.02.2014 року загальних зборів учасників ПТ «Ломбард «Корисні гроші» ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» і Компанія» , яким обрали директором Товариства [PERSON] (а.с.13-17); -копією наказу № 1 від 14.03.2014 року про призначення на посаду директора ПТ «Ломбард «Корисні гроші» ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» і Компанія» (а.с.12); -копією договору № 1512-1 про надання послуг від 15.12.2015 року, укладений між ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» та ПП «Фронтех» (а.с.18-20); -копією довіреності від імені ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» на ім'я [PERSON] (а.с.21); -копією платіжного доручення № 507 від 10.02.2016 року, яким підтверджується перерахування 3 000 000 грн. за оплату послуг згідно договору № 1512-1 від 15.12.2015 року (а.с.22); -копією договір про відступлення прав вимоги № У-21\\2\\13-КL від 12.02.2016 року, укладений між ПАТ «Златобанк» та ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» на суму 36 867 982 грн. 47 коп. (а.с.23-28); -копією угоди про виконання та припинення зобов'язань за кредитним договором № 21\\2\\13- КL від 05.02.2013 року між ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» та ТОВ «Синельниківська селекційно-дослідна станція 2000» (а.с.29-32); -копією листа ПП «Фронтех» від 11.02.2016 року, яким ТОВ «Фронтех» повідомило про зміну реквізитів для здійснення платежів (а.с.33); -копією ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 15.02.2016 року про накладення арешту на грошові кошти на рахунках ПП «Фронтех» (а.с.34-38); -копією протоколу № 3 загальних зборів ПТ «Ломбард «Корисні гроші» ТОВ «ЕЙ ВІ ГРУП» і Компанія» від 19.02.2016 року, яким звільнено [PERSON] з посади директора (а.с.39); -копією протоколу про прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 01.07.2016 року, яким прийнято заяву [PERSON] про вчинення відносно нього кримінального правопорушення. Згідно даного протоколу [PERSON] подав наступну заяву: «30.06.2016 року в 17-45 за адресою [ADDRESS] троє невідомих чоловіків із застосуванням насильства примусили його до виконання цивільно-правових зобов»язань, а саме повернути гроші [PERSON] Бризнули газовим балончиком, наділи наручники та нанесли тілесні ушкодження руками по обличчю та тулубу. Підозрює у вчинення кримінального правопорушення [PERSON] та невідомих чоловіків» (а.с.40-41); -копією постанови про визнання потерпілим від 01.07.2016 року, якою [PERSON] визнано потерпілим у кримінальному провадженні № 12016100050006528 від 01.07.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 355 КК України (а.с.42); -копією вироку Вінницького міського суду Винницької області від 30.01.2017 року, яким підтверджується факт притягнення до кримінальної відповідальності директора ПП «Фронтех» у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.205, ч.1 ст. 205-1, ч.1 ст. 358, ч.4 ст. 358 КК України (а.с.104-110). За клопотанням позивача, судом було витребувано копію висновку експерта № 1687. З висновку вбачається, що судово-медична експертиза проведена на підставі постанови від 02.07.2016 року слідчого СВ Оболонського управління поліції за матеріалами досудового розслідування, внесеного до ЄРДР за 12016100050006528 від 01.07.2016 року. Даний висновок підтверджує факт нанесення [PERSON] тілесних ушкоджень, які враховуючи морфологію тілесних ушкоджень на момент проведення судово-медичного огляду 04.07.2016 року можна вважати, що мінімально вірогідні строки їх утворення складають 3-4 доби від моменту проведення судово-медичного огляду, що не суперечить терміну, вказаному в постанові (а.с.67-70). Заперечуючи проти позову представник відповідача пояснив, що рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.12.2016 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів за договором позики, а тому є встановленим факт того, що даний договір є дійсним. Дане рішення було предметом розгляду в апеляційній інстанції та набуло законної сили. Будь-яких інших доказів на підтвердження своїх заперечень до суду не надав. Так, дійсно рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26.12.2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення грошових коштів задоволено. Предметом розгляду даного позову була саме заборгованість за договором позики від 01.03.2016 року, але недійсність даного договору не була предметом розгляду в судах, тому суд не приймає до уваги даний доказ. Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину , а саме; зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам - частина 1; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності - частина 2; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі - частина 3; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом - частина 4; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним - частина 5; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей - частина 6. Статтею 231 ЦК України передбачено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна. З урахуванням викладеного, даючи оцінку доказам по справі, суд вважає доведеним факт вчинення правочину, договору позики від 01.03.2016 року, під впливом насильства. Так, формування волі позивача [PERSON], в момент укладення договору позики, відбувалося за допомогою втручання стороннього фактора, яким виступає насильство. Після вчинення оспорюваного правочину позивач звернувся до Національної поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, в якій чітко зазначив, що невідомі особи із застосуванням насильства примусили його до виконання цивільно-правових зобов'язань, а саме повернути грошові кошти [PERSON] В даному випадку, примушення до виконання цивільно-правових зобов'язань було поєднано саме із застосуванням насильства, що підтверджується висновком експерта № 1687, в якому зазначено, у [PERSON] були виявлені тілесні ушкодження. Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 78 ЦПК України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» пояснення осіб, отримані не за процедурою допиту свідків, не можуть використовуватися як засіб доказування. Виходячи із закріпленого у статті 159 Цивільного процесуального кодексу України принципу безпосередності судового розгляду, одержані за правилами зазначених статей показання свідків, як і інші докази, повинні бути досліджені в судовому засіданні, в якому постановлено рішення, незалежно від того, чи досліджувалися ці докази тим же складом суду в іншому судовому засіданні. Як вказується пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 Цивільного кодексу України слідує, що не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобов'язань, що виникли з правочину. Випадки, коли свідчення свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, у Цивільному кодексі України визначені прямо (частина друга статті 937, частина третя статті 949). Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту. Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Як роз'яснення у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Відповідно до ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які досліджені в судовому засіданні, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку щодо задоволення позову [PERSON] про визнання договору позики недійсним. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягає стягненню судові витрати на користь [PERSON]., в зв'язку із задоволенням його позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved