Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить винести рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], зареєстрований 29.08.2008 року\~ у Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції\~ за актовим записом № 662\~ та стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн. щомісячно з моменту подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивувала тим, що 29 серпня 2008 року в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області було зареєстровано шлюб між нею та [PERSON]. Від спільного шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем після народження дитини почало набувати складеного характеру через постійні сварки та не виконання відповідачем батьківських обовязків. Останні роки вони не можуть проживати як сімя разом, виконувати сімейні обовязки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються та принижують один одного. Постійні сварки неодноразово відбувались в присутності їх дитини. Оскільки, як вона вважає, їх спільна дитина ще є маленькою і багато речей не розуміє, але в подальшому це може суттєво вплинути на її психіку, погляди на життя, в тому числі на життя в шлюбі та формування її світогляду, особливо, щодо відносин в родині між чоловіком та жінкою, які є основною в будь якій сімї. Вона неодноразово звертала увагу на це свого чоловіка, але відповідач повністю ігнорував та ніяк не реагував на її зауваження. Вважає, що їх спільне життя з відповідачем неможливе та збереження шлюбу суперечить її інтересам, він підлягає розірванню. Оскільки спільна дитини проживає з нею та відповідач матеріальної допомоги на утримання дочки не надає, участі у вихованні не приймає, а вона сама утримувати дитину змоги не має, вважає за необхідне стягувати з відповідача аліменти за рішенням суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, що зазначені в позові суду пояснила, що з відповідачем фактично не проживають однією сім»єю з вересня 2013 року, з цього часу спільне господарство не ведуть. Їх дочка проживає разом із нею, а відповідач жодної допомоги на утримання дочки не надає. Відповідач [PERSON] до судового засідання повторно не зявився з невідомих суду причин. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача і ухвалити по справі заочне рішення. Вислухавши пояснення позивачки, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Шлюб між сторонами в справі зареєстрований 29 серпня 2008 рокув Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області за актовим записом №662,що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1 КЕ №047943, яке видане 29.08.2008 року. Від вищезазначеного шлюбу сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І КЕ №076747, яке видане Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області 29.09.2008 року, де зазначено, що батьком [PERSON] є [PERSON], а матірю [PERSON]. Сторони шлюбних відносин не підтримують з вересня 2013 року, з цього часу проживають окремо, спільного господарства не ведуть та дитина сторін проживає із позивачкою, що підтверджується довідкою (витяг з особового рахунку №123210), яка видана ТОВ «Місто для людей» 05.09.2017 року за вих..№1893/36. Спільне життя сторін не склалося у звязку із різними поглядами на подружнє життя, відсутністю взаєморозуміння. Почуття любові позивач до відповідача втратила, бажання та наміри відновити нормальні сімейні стосунки у позивача відсутні. Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки, як встановлено судом, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, то шлюб підлягає розірванню. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Як встановлено судом, відповідач в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дочку не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів, згідно ст.189 Сімейного кодексу України, між сторонами не укладено. Таким чином, виходячи з інтересів дитини сторін, враховуючи встановлені судом обставини справи, вимоги ст..182 Сімейного кодексу України, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дочки [PERSON], є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений нею судовий збір, а також стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved