Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-06 00:00:00

В позовній заяві позивачка зазначає, що їй та її синові [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить частина квартири [ADDRESS], яка зареєстрована за ними в Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 12.06.2000 року в реєстровій книзі №11 за реєстровим №130/288. З відповідачем [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з 15.11.1988 року, який був розірваний 23.12.2011 року. В період шлюбу, до моменту розірвання шлюбу, 12.06.2007 року, вона та відповідач придбали додаткове житло, а саме: 29/50 частки квартири в будинку [ADDRESS]. Згідно зазначеного договору купівлі - продажу покупцем 29/50 частки квартири являється відповідач [PERSON] Дана квартира являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На даний час відповідач самостійно володіє та розпоряджається їхнім спільним майном, домовитися з відповідачем про поділ спільного майна подружжя неможливо. Тому звертається до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка та її представник-адвокат Грачов А.В. позовні вимоги підтримали з мотивів, наведених у позові. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, пояснивши, що дійсно вони з позивачкою проживали в зареєстрованому шлюбі з 15.11.1988 року по 11.08.2011 року. Під час шлюбу в червні 2007 року ними була придбана частина квартири в будинку [ADDRESS], кошти на придбання якої він позичав у сестри. Тому вважає, що позивачка не має права на частку в даному житлі. Заслухавши пояснення сторін та представника позивачки-адвоката Грачова А.В., оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.11.1988 року. Шлюб розірвано на підставі рішення Калинівського районного суду Вінницької області №2-139 від 22.02.2010 року, про що Калинівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області складено 23.12.2011 року відповідний актовий запис за №72, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00017217682 від 18.10.2016 року та копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Позивачці та її синові [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить частина квартири [ADDRESS], яка зареєстрована за ними в Вінницькому обласному об'єднаному бюро технічної інвентаризації 12.06.2000 року в реєстровій книзі №11 за реєстровим №130/288. Згідно договору купівлі-продажу від 12.06.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Калинівського районного нотаріального округу Майбородою Г.П. та зареєстрованого в реєстрі за №2038, [PERSON] прийняв у власність належні [PERSON] та [PERSON] 29/50 частки квартири під номером [ADDRESS], площа відчужуваної квартири становить 47,5 кв.м. Квартира являється об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. На даний час відповідач самостійно володіє та розпоряджається квартирою, домовитися з відповідачем про поділ спільного майна подружжя позивачка не може. Згідно ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу (ч. 1 ст. 68 СК України). Встановлюючи право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ч. 1 ст. 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Зокрема, у відповідності з ч.1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 Цивільного кодексу України, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з положеннями п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року N 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди, - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Так, у п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України звернуто увагу судів на те, що при вирішенні спорів між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Згідно п.25 цієї ж постанови, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Крім того, суд критично оцінює доводи відповідача в судовому засіданні щодо того, що спірну частину квартири він придбав за кошти, які позичив у сестри, оскільки дані доводи спростовуються матеріалами справи, а саме: копією трудової книжки [PERSON] серії [NUMBER] та довідками №СО-56-1740 та № СО-56-1739 від 09.10.2017 року, виданими директором ПАТ «Вінницяобленерго» Калинівські ЕМ, з яких вбачається, що позивачка в період придбання 29/50 частки спірної квартири була працевлаштована та мала самостійний заробіток (доход). Крім того, будь-яких доказів того, що кошти на придбання спірної частини квартири відповідач позичав у сестри, [PERSON] в судовому засіданні не надав. За таких обставин, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, встановивши правовий характер спірних правовідносин, шляхом дослідження всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявних у справі доказів, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини у справі, які складають правову підставу позову, суд дійшов висновку про задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому, враховуючи обставини справи та прийняте судом рішення, суд приходить до висновку, що з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивачки [PERSON] понесені нею і документально підтверджені судові витрати в розмірі 6980 грн., з яких: 640 грн. витрат по сплаті судового збору; 5500 грн., витрат на правову допомогу; 840 грн. витрат, пов'язаних з явкою до суду. На підставі викладеного,

Outcome: approved