Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

До суду звернувся позивач з регресним позовом до відповідача про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що 09.07.2009 в м. Києві сталося ДТП з участю застрахованого автомобіля «Мітцубіші» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача. Постановою Деснянського районного суду м. Києва від 12.08.2009 відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та притягнуто до відповідальності у вигляді штрафу. 24.10.2008 між позивачем та [PERSON] було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту, згідно з яким позивач зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою транспортного засобу «Мітцубіші» д/н [NUMBER]. 10.07.2009 р. [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Позивач виконав умови договору страхування, на підставі страхового акту, рахунку-фактури та розрахунку суми страхового відшкодування та перерахував на рахунок визначений страхувальником, страхове відшкодування в розмірі 5 880, 16 грн., що підтверджується платіжним дорученням. Тобто, до позивача перейшло право вимоги зазначеної суми від відповідача як від особи, що винна в заподіянні шкоди. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав письмове клопотання щодо розгляду справи за відсутності представника, не заперечував щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідач до суду не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача. Дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до частин 3 і 4 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої винесено постанову з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно з ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Згідно зі ст. 27 Закону України "Про страхування" та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяну шкоду. Оскільки позивачем було виплачено страхувальнику страхове відшкодування, до нього перейшло право вимоги, яке страхувальник має до особи відповідальної за заподіяну шкоду. Як встановлено в судовому засіданні, 24.10.2008 між позивачем та [PERSON] був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № 206-18648-08, відповідно до умов якого позивач зобов'язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв'язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля «Мітцубіші» д/н [NUMBER]. 09.07.2009 в м. Києві в м. Києві сталося ДТП з участю застрахованого автомобіля «Мітцубіші» д/н [NUMBER], під керуванням [PERSON], та автомобіля [NUMBER] під керуванням відповідача. Відповідно до постанови Деснянського районного суду м. Києва від 12.08.2009 відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП України. 10.07.2009 [PERSON] звернувся до позивача з заявою про настання страхового випадку та виплату страхового відшкодування. Відповідно до розрахунку страхового відшкодування № 10056/09 вартість відновлювального ремонту автомобіля «Мітцубіші» д/н [NUMBER] склала 5 880, 16 грн. На виконання умов Договору страхування, позивач, на підставі страхового акту №10523/206/210 від 12.09.2013, рахунку-фактури №00011794/1 від 03.09.2009 та розрахунку суми страхового відшкодування перерахував на рахунок, визначений страхувальником, страхове відшкодування в розмірі 5 880, 16 грн., що підтверджується платіжним дорученням №3893 від 25.09.2013. Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно з ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. У відповідності до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Враховуючи вимоги діючого законодавства, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає до задоволення і стягнення з відповідача в порядку регресу суми страхового відшкодування в розмірі 5 880, 16 грн. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved