Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

В лютому 2016 року позивач звернувся в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.07.2005 року між позивачем та [PERSON] був укладений договір № б/н, згідно умов якого банк передав відповідачу кредитну картку зі строком дії до 07/07, з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 5\~000,00 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, Тарифами складає між ним і банком кредитний договір. При укладенні договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. В порушення умов договору відповідач не виконав належним чином зобов'язання за вказаним договором. Це призвело до утворення в нього перед банком заборгованості станом на 31.12.2015 року в розмірі 10 640 грн. 41 коп. Оскільки вирішити спір з відповідачем в добровільному порядку не вдається, позивач змушений був звернутися до суду з позовом та просить у відповідності до вимог ст.ст. 1050, 1054 ЦК України стягнути з відповідача вищевказану заборгованість, а також стягнути судові витрати. В судове засідання представник позивача ПАТ КБ "ПриватБанк" не з'явився, в позовній заяві просив розглянути справу у його відсутність. Також зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. За таких обставин у відповідності до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив заочне рішення у відсутність відповідача, на підставі наявних в справі доказів, оскільки представник позивача не заперечив проти такого порядку вирішення спору. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до укладеного договору № б/н від 18.07.2005 року, відповідач [PERSON] отримав від позивача кредитну картку з встановленим початковим кредитним лімітом на суму 5\~000,00 грн., строком дії до 07/07. Договір укладений шляхом приєднання до умов договору, підтвердженням чому є підписана позичальником Заява (а.с. 7), Умови і Правила надання банківських послуг (а.с. 8-13) та Тарифами, що складає між банком та відповідачем кредитний договір. Відповідно до п. 6.5 Умов і правил надання банківських послуг, відповідач зобовязався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. Згідно п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє на протязі 12 місяців з моменту підписання. Якщо на протязі цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгується на той самий строк. Пунктом 5.2. Умов і правил надання банківських послуг визначено, що банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або у встановленої банком долі в разі невиконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором. Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Разом з цим, суд встановив, що відповідач не виконав належним чином взяті на себе за договором зобов'язання, що призвело до утворення в нього перед банком заборгованості. З розрахунку заборгованості за договором №б/н суд встановив, що за період з 31.12.2012 року по 31.12.2015 р.р. заборгованість відповідача перед позивачем по відсотках за кредитним договором становить 10\~640 грн. 41 коп. (а.с. 6). За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Стаття 1054 ЦК України, визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України). Зважаючи на вищевикладене, а також враховуючи, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт невиконання відповідачем своїх зобов'язань за договором № б/н від 18.07.2005 року щодо поверення кредитних коштів, суд вважає, що заборгованість з відповідача на користь позивача підлягає примусовому стягненню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1378,00 грн. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved