Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 18.07.2000 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, сторони зареєстрували шлюб, актовий запис 1048. Від шлюбу сторони мають двох дітей: сина - [PERSON] , [INFO] та сина - [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що сторони прожили в шлюбі близько 20 років, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини, однак за останній час стосунки між сторонами погіршилися, оскільки сторони мають діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю, що призводить до постійних сварок та непорозумінь та стало фактичною причиною припинення шлюбних відносин і ведення спільного господарства. Кожен зі сторін по різному дивиться на головні критерії шлюбу, на життя. Крім того, позивач зазначає, що за її глибоким переконанням, подальшого сенсу підтримувати шлюбно-сімейні відносини між сторонами - немає, що стало підставою для звернення до суду із позовом про розірвання шлюбу. Ухвалою суду від 08.10.2021 року позовну заяву залишено без руху та позивачу визначено строк для усунення виявлених недоліків. 19.10.2021 року від позивача надійшла заява про усунення недоліків позовної заяви. Ухвалою суду від 20.10.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом осіб та призначено до судового розгляду. 05.11.2021 року в судовому засіданні відповідач [PERSON] заявив клопотання про надання строку для примирення три місяці. Ухвалою суду від 05.11.2021 року клопотання відповідача задоволено частково та сторонам надано строк на примирення один міцяць, провадження по справі зупинено. Ухвалою суду від 03.12.2021 року відновлено провадження по справі, оскільки обставини, що стали підставою для зупинення провадження по справі, перестали існувати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Додатково пояснила, що відносини між сторонами ще більше погіршились і вона не вбачає можливим збереження такого шлюбу. Просила суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, судові витрати залишити за нею. Не заперечила проти прийняття судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки та через оголошення на офіційному сайті "Судова влада". Відповідно до частини першої статті 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, з урахуванням приписів статей 223, 280 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки відповідач не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, хоча був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не подав до суду відзив та позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Враховуючи зазначене, суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Дослідивши та проаналізувавши докази по справі, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Судом достовірно встановлено, що 18.07.2000 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницької міської ради Вінницької області, актовий запис 1048, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб від 18.07.2000 р., серії [NUMBER] . За час спільного проживання у сторін [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] від 26.02.2001 року, в подальшому - [INFO] народився син - [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 06.08.2009 року. Сторони не підтримують подружніх відносин, сім`я фактично розпалася, шлюб існує формально. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно із ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати подружжя проживати разом, цікавитися їх приватним життям, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків, а надання додаткового строку для примирення є виключно правом суду (ВС/КЦС, № 761/33261/16-ц, 26.11.18). Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Примушування до збереження шлюбних відносин не допускається. Відповідно до ст.ст. 105, 110, 112 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч.1 ст.110 СК України). Згідно зі ст.112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене суд дійшов висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу між сторонами суперечило б інтересам позивача, що має істотне значення для справи. Таким чином, враховуючи вищевикладені обставини суд дійшов висновку про необхідність задоволення позову. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України за клопотанням позивача, судові витрати підлягають залишенню за нею. На підставі викладеного та

Outcome: approved