Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до Росішківської сільської ради, Рахівського району, Закарпатської області, треті особи без самостійних вимог: [PERSON], Рахівське районне управління юстиції в Закарпатській області в особі реєстраційної служби Рахівського районного управління юстиції, Рахівська державна нотаріальна контора про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 червня 2013 року, помер її батько [PERSON]. Після його смерті залишилося спадкове майно, яким є, в тому числі, житловий будинок №171 розташований в с. Росішка, Рахівського району, Закарпатської області, та земельна ділянка площею 0,135 га., для обслуговування житлового будинку та 0,495 га., для ведення особистого підсобного господарства, що належали спадкодавцю згідно Державного акту І-ЗК №0344896 від 23 травня 2000 року . При житті, [PERSON], 12 листопада 2008 року, було складено заповіт, яким житловий будинок №171 що в с.Росішка, Рахівського району, Закарпатської області та прилеглу до нього земельну ділянку заповів позивачці. Спадщину на вказаний житловий будинок, після смерті [PERSON] вона прийняла. Отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті батька не змогла, оскільки державним нотаріусом в цьому було відмовлено, через те, що відсутня реєстрація спадкового будинку за спадкодавцем, тобто встановлено відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно, про що складено постанову №4 від 06 квітня 2016 року про відмову у вчинення нотаріальної дії. Тому просила суд винести рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове майно, що належало [PERSON], в тому числі на житловий будинок №171 з надвірними спорудами, що розташований в с.Росішка, Рахівського району, Закарпатської області, та земельну ділянку площею 0,135 га. для обслуговування будинку та 0, 495 га. для ведення особистого підсобного господарства, що належали [PERSON] згідно Державного акту І-ЗК № 0344896 від 23 травня 2000 року. Ухвалою Рахівського районного суду Закарпатської області від 17 травня 2016 року, до участі у справі, як особу, яка претендує на обов`язкову частку в спадщині, в якості третьої особи без самостійних вимог, залучено - [PERSON]. Позивачка, [PERSON], в судове засідання не з`явилася, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить їх задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. На задоволенні позову наполягає. Представник відповідача, виконавчого комітету Росішківської сільської ради, Рахівського району Закарпатської області, в судове засідання не з'явився, однак сільський голова, [PERSON], надіслав заяву, в якій просив розглянути справу без їхнього представника. Позовні вимоги визнають, заперечень проти позову не має. Представник третьої особи без самостійних вимог на предмет спору, Реєстраційної служби Рахівського РУЮ, в судове засідання не з'явився, однак завідувач сектору реєстраційної служби [PERSON], надав суду заяву про розгляд справи без участі представника реєстраційної служби, позовні вимоги залишають на розсуд суду, відповідно до чинного законодавства. Представник третьої особи без самостійних вимог Рахівської ДНК також в судове засідання не з`явився, державний нотаріус [PERSON], надала суду заяву, в якій просить дану справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Третя особа без самостійних вимог на предмет спору - [PERSON], в судове засідання не з`явилася, однак надала суду нотаріально-засвідчену заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутності, не заперечує проти визнання за [PERSON] права власності на все спадкове майно, що залишилося після смерті їх батька - [PERSON] Дослідивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд прийшов до наступного висновку.\~ У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача. Судом встановлено, що 29 червня 2013 року помер громадянин [PERSON], про що складено відповідний актовий запис №8 та виконкомом Росішківської сільської ради Рахівського району, Закарпатської області видано свідоцтво про смерть серії І-ФМ №156733 від 01 липня 2013 року. Після його смерті відкрилася спадщина на все належне йому майно, в тому числі і на житловий будинок №171, розташований в с. Росішка, Рахівського району Закарпатської області та земельну ділянку площею - 0,135 га. - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та 0,495 га. - для ведення особистого підсобного господарства, що належала [PERSON] згідно Державного акту серії I-ЗК №034896 від 23 травня 2000 року. Оскільки спадщина за померлим [PERSON] відкрилася 29 червня 2013 року, цивільні правовідносини слід врегульовувати положеннями Книги шостої "Спадкове право" ЦК України (в редакції 2004 року). Згідно ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. При житті, [PERSON], 12 листопада 2008 року було складено заповіт, яким належний йому житловий будинок і прибудови та все домашнє майно, а також земельну ділянку до житлового будинку, заповів [PERSON]. Звернення позивачки до суду з вимогою визнання права власності на спадкове майно зумовлене порушенням її права на отримання власності в порядку спадкування згідно відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом в її користь, в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на право власності на житловий будинок. При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно суд звертає увага на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовується редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів. Якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, оскільки до компетенції виконкомів місцевих рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Країні (УРСР) із 1979 року, в яких при визначення року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку, тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. З довідки №189 від 16.02.2016 року, виданої виконавчим комітетом Росішківської сільської ради стверджується той факт, що житловий будинок №171 розтошований в с. Росішка, Рахівського району Закарпатської області до дня смерті належав [PERSON] та був побудований в 1961 році.. За таких обставин, суд констатує, що вище зазначений житловий будинок не являється об'єктом самочинного будівництва. Стаття 1268 ЦК України проголошує, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. \~ Судом встановлено, що позивачка [PERSON], як спадкоємець за заповітом, спадщину на вказаний житловий будинок, після смерті батька прийняла, оскільки після смерті спадкодавця доглядала за спадковим будинком та утримувала його а також обробляла спадкову земельну ділянку. Таким чином, враховуючи, що позивачка по справі є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла, майнового спору з приводу спадкування не існує оскільки третя особа [PERSON], яка претендувала на обов`язкову частку в спадщині, в силу ст.1273 ЦК України відмовилась від отриманнгя спадщини на користь позивачки,, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню. Питання про відшкодування судових витрат позивачкою не ставилося.

Outcome: approved