Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Черкаської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25 листопада 2016 року померла двоюрідна тітка позивача [PERSON], яка до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою [INFO]. 25 листопада 2016 року відкрилась спадщина після смерті [PERSON] у вигляді квартири розташованої за адресою [ADDRESS]. При житті [PERSON] заповіту не склала, вона була незаміжньою та бездітною. На час її смерті позивач є єдиною спадкоємицею за законом відповідно до ст. 1265 ЦК України. Протягом шести місяців позивач звернулась до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, на підставі поданої заяви заведена спадкова справа, № у спадковому реєстрі - 60002862. На даний час прийнявши спадщину позивач має право отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно, про що подала відповідну заяву. Постановою від 27.11.2017 року за № 190\\02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів, та роз»яснено, що за даних обставин у нотаріуса немає правових підстав для видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», спадкоємець має право на звернення до суду для вирішення питання спадкування вказаного вище майна. Тому для захисту своїх прав вона змушена звернутись до суду з даною позовною заявою про визнання права власності на квартиру. У судове засідання представник позивача [PERSON] не з'явилась, до початку судового засідання надала заяву від 05.03.2018, в якій просила справу розглядати без її присутності, позовні вимоги підтримала повністю. У судове засідання представник відповідача за дорученням [PERSON] не з'явилась, до початку судового засідання надала відзив на позовну заяву від 15.01.2018 про розгляд справи у відсутності представника Черкаської міської ради, при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, перевіривши та дослідивши письмові докази, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Із матеріалів справи вбачається, що після смерті [PERSON], яка померла 24.11.2016, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СР № 293460, відкрилась спадщина, у вигляді квартири розташованої за адресою [ADDRESS] Відповідно до ст. 1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву у встановлений ст. 1270 ЦК України шестимісячний строк. 19.12.2016 [PERSON] звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про видачу свідоцтва про право на спадщину. Постановою приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу [PERSON] про нотаріальну відмову від 27.11.2018 відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно. Відповідно до роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, викладеному в постанові "Про судову практику у справах про спадкування" № 7 від 30.05.2008 року, згідно п. 23 якого, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою (ст. 392 ЦК України). Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У відповідності до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів згідно даної статті є - визнання права. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до постанови Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164цс12 у спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають із часу відкриття спадщини. Такий спадкоємець може захищати свої права володіння та користування спадковим майном відповідно доглави 29 ЦК України. Згідно з листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім'я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Таким чином, на думку суду, право на отримання правовстановлюючого документу на нерухоме майно, має особа, яка є власником цього майна, дане право нерозривно пов'язане з особою спадкодавця, а тому після його смерті спадкоємець не має можливості отримати правовстановлюючий документ на спадкове майно в позасудовому порядку. Враховуючи, що визнання права власності на спадкове майно є винятковим способом захисту, який має застосовуватися якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, суд вважає, що вимоги позивачів підлягають задоволенню, оскільки відсутність у спадкодавця правовстановлюючих документів на спадкове майно унеможливлює оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Враховуючи вищевказане, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved