Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

заявник [PERSON] звернувся до Ленінського районного суду м.Запоріжжя з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, у якій вказує, що народився 08 травня 1951 року в м.Запоріжжя, Україна. З моменту народження постійно проживав в м. Запоріжжі. З 21 лютого 1973 року по 19 травня 1998 року він мешкав за адресою: м. Запоріжжя, вул. Південноукраїнська, буд. 11 ккв. 34, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/5/6974 від 25.07.2018 року. 07 січня 1974 року у нього народився син [PERSON], а 06 лютого 1979 року син [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження. 23 вересня 2003 року він одружився на [PERSON] Володимиривні, що підтверджується свідоцтвом про одруження, яке видано 25 липня 2018 року Запорізьким міським відділом РАГС Запорізького обласного управління юстиції та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану. Станом на 24 серпня 1991 року він працював на ВАТ «Запоріжсталь», що підтверджується копією трудової книжки. У 1999 році він виїхав з Росії до [PERSON], та отримав в [PERSON] паспорт громадянина [PERSON]. При цьому, паспорт СРСР серії IV ЖС № 633770, виданий 12.04.1979 року Орджонікідзевським РВ м.Запоріжжя було здано ним в Росії при виїзді до [PERSON]. Паспорт громадянина України не отримував. На цей час позивач мешкає разом зі своєю дружиною за адресою : [ADDRESS]. 03 квітня 2018 року з метою отримання паспорту громадянина України, позивач звернувся до Дніпровського районного відділу у м.Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, проте йому було усно повідомлено, що відповідно до Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу, чи її спеціальний статус», у разі якщо інформація про особу вноситься до Реєстру вперше, проводиться ідентифікація особи, після завершення якої автоматично формується унікальний номер запису в реєстрі та фіксується час, дата та відомості про особу, яка оформила заяву-анкету (в електронній формі). Унікальний номер запису в реєстрі є незмінним. Якщо особу не було ідентифіковано, проводиться процедура встановлення особи, строк Якої не перевищує двох місяців.У разі неможливості встановлення особи протягом зазначеного строку особа встановлюється за рішенням суду про встановлення факту, що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідний позивачу для вирішення питанн про належність його до громадянства України. Позивач просить встановити факт постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року. В судовому засіданні заявник та представник заявника адвокат [PERSON] підтримали вимоги викладені в заяві, просять суд задовольнити заяву та встановити факт постійного проживання на території України гр. [PERSON] станом на 24.08.1991 року. Представник зацікавленої особи: Дніпровський РВ у м.Запоріжжя УММС України в Запорізькій області надав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити позивачу в задоволенні заяві. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні надали пояснення та підтвердили ті обставини на які посилається у своїй заяві про встановлення вищезазначеного факту заявник. Дослідивши матеріали справи та надані докази, судом встановлені наступні обставини у справі та відповідні їм правовідносини. Відповідно до п. 5 ч. 2\~ст. 293 ЦПК України\~суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що заявник [PERSON] народився 08 травня 1951 року в м. Запоріжжя, що підтверджується свідоцтвом про народження, видане 30 травня 1951 року Ленінським бюро ЗАГС м.Запоріжжя (а.с.5). З моменту народження заявник постійно проживав в м. Запоріжжі. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи № 04-06/3/472 від 23.07.2018 року [PERSON] з 21 лютого 1973 року по 19 травня 1998 року мешкав за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). 07 січня 1974 року у заявника народився син [PERSON], а 06 лютого 1979 року син [PERSON], що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.8). Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ЖС № 105430, [PERSON], [INFO], 23 вересня 2003 року одружився з [PERSON]. Шлюб зареєстрований в Запорізькому міському відділі РАГС Запорізького обласного управління юстиції, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану (а.с.9, 11-12). Станом на 24 серпня 1991 року [PERSON] працював на ВАТ «Запоріжсталь», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.7). 08.12.1997 року [PERSON] був зареєстрований у Державному реєстрі фізичних осіб платників податків та йому присвоєний реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], що підтверджується копією картки платника податків (а.с.17). Згідно довідки УДМС України в Запорізькій області № 14 від 30.07.2018 року гр. [PERSON], [INFO], уродженец [INFO] 12.04.1979 року був документований паспортом СРСР серії IV ЖС № 633770 Орджонікідзевським РВ м.Запоріжжя. Паспорт громадянина України позивач не отримував. [PERSON] вибув з України до Російської Федерації у 1999 році по паспорту колишнього СРСР серії IV ЖС № 633770, виданого 12.04.1979 року Орджонікідзевським РВ м.Запоріжжя та знятий з реєстрації місця проживання до м.Йошкар Оли в 1998 році, закордонним паспортом не документувався, виїзд на постійне місце проживання не оформлював. В подальшому заявник з Російської Федерації виїхав до [PERSON], де отримав паспорт громадянина [PERSON] (а.с.15). При цьому, паспорт колишнього СРСР здано ним при виїзді до [PERSON]. В теперішній час [PERSON] мешкає разом зі своєю дружиною за адресою : [ADDRESS], що підтверджується актом про місце проживання (а.с.13). Заявник посилається\~на те,\~що 03\~квітня 2018\~року з\~метою отримання\~паспорту громадянина\~України,\~він звернувся\~до Дніпровського\~районного відділу\~у м.Запоріжжі\~Управління державної\~міграційної служби\~України в\~Запорізькій області,\~проте йому\~було усно\~повідомлено,\~що відповідно\~до Закону\~України «Про\~Єдиний державний\~демографічний реєстр\~та документи,\~що підтверджують\~громадянство України,\~посвідчують особу,\~чи її\~спеціальний статус»,\~у разі\~якщо інформація\~про особу\~вноситься до\~Реєстру вперше,\~проводиться ідентифікація\~особи,\~після завершення\~якої автоматично\~формується унікальний\~номер запису\~в реєстрі\~та фіксується\~час,\~дата та\~відомості про\~особу,\~яка оформила\~заяву-анкету\~(в\~електронній формі).\~Унікальний номер\~запису в\~реєстрі є\~незмінним.\~Якщо особу\~не було\~ідентифіковано,\~проводиться процедура\~встановлення особи,\~строк Якої\~не перевищує\~двох місяців.У\~разі \~неможливості встановлення\~особи протягом\~зазначеного строку\~особа встановлюється\~за рішенням\~суду про\~встановлення факту,\~що має юридичне значення, для видачі документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України. До завершення процедури встановлення особи, прийняття відповідного рішення суду, документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, не видаються. Факт постійного проживання позивача станом на 24 серпня 1991 року підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON], допитані в судовому засіданні. Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності\~Законом України від 18січня 2001 року «Про громадянство України»\~є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до п.п.1, 2 ч.1\~ст.3 цього Закону, згідно яких громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності\~Законом України "Прогромадянство України"\~(13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 - з 13 листопада 1991 року. При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження за ними врегульовано, крім\~Закону України «Про громадянство України», також\~Указом ПрезидентаУкраїни від 27 березня 2001 року № 215/2001\~«Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Відповідно до положень\~Закону України «Про громадянство України»\~та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду. Стаття 1 Закону України «Про громадянство України»\~дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме: проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах неперевищував 90днів, а в сумі за рік -180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України. Пунктом 1\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання потрібно заявнику для вирішення питання про належність до громадянства України та отримання паспорта громадянина України. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого\~Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне заяву [PERSON] задовольнити, оскільки вважає факт його постійного проживання на території Україні станом на 24.08.1991 року доведеним матеріалами справи та показами свідків, які підтвердили факт проживання заявника станом на 1991 рік в м. Запоріжжя.

Outcome: approved