Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, мотивуючи його тим, що вона з 20 серпня 2011 року перебувала у шлюбі із відповідачем, від якого [INFO] народився син [PERSON] 03 травня 2014 року вони із відповідачем припинили проживати спільне проживання та ведення спільного господарства, вона із сином переїхала проживати до матері в с. Мартинівка Жмеринського району Вінницької області, а відповідач залишився в м. Києві. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05 листопада 2015 року їх шлюб було розірвано. Після припинення сімейних стосунків відповідач не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини, ухилявся від обов'язку з виховання та забезпечення дитини, а тому рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16 жовтня 2015 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO]. З часу ухвалення цього рішення суду відповідач жодного разу не сплатив аліменти та взагалі не цікавився дитиною. Після припинення їх стосунків відповідач не приймав участі у вихованні сина, не цікавився його життям, не провідує дитину, тобто не виконує своїх батьківських обов'язків. Він самоусунувся від будь-якого спілкування з дитиною та його виховання і утримання. Дитина не згадує його як свого батька і не має до нього родинних почуттів. Весь цей час, а це вже майже 3 роки, вона сама виховує дитину, утримує її. На підставі викладеного просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилась, її представник [PERSON] подала заяву, згідно з якою позовні вимоги підтримала повністю та просила справу розглянути у її відсутність. Не заперечила проти винесення заочного рішення у справі. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» від 28 березня 2017 року №258. Суд відповідно до ст.ст.224, 225 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області сільський голова Цвень О.І - в судове засідання не з'явився, надав суду заяву в якій позов [PERSON] підтримує та просить справу розглянути у відсутність представника сільської ради. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] та позивачка [PERSON], перебували в шлюбі, який 05 листопада 2015 року було розірвано (а.с. 7). Сторони [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітнього [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження дитини (а.с. 6) Рішенням Жмеринського районного суду Вінницької області від 19 лютого 2016 року з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини доходів, починаючи з 16 жовтня 2015 року до його повноліття. Рішення суду набуло законної сили та позивачкою 12 квітня 2016 року отримано виконавчий лист про примусове виконання рішення суду (а.с. 8) Згідно з довідкою Деснянського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві №1317/6 від 12.12.2016 р. (а.с. 9) позивачка [PERSON] не отримує аліменти від [PERSON] за виконавчим листом, який видано Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області від 12 квітня 2016 року. Відповідно до довідки виконавчого комітету Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області №138 від 06 лютого 2017 року (а.с. 10) до складу сім'ї [PERSON], яка проживає в [ADDRESS] входять син [PERSON], мати [PERSON], батько [PERSON], сестра [PERSON], племінниця [PERSON] Згідно з довідкою АЗПСМ Мартинівської амбулаторії від 07 лютого 2017 року (а.с. 11) [PERSON], [INFO], спостерігається медпрацівниками Мартинівської АЗПСМ, мати дитини - [PERSON] завжди виконує призначення лікарів щодо лікування і догляду за дитиною, забезпечує належний санітарний стан і фізичний розвиток дитини. Відповідно до актів обстеження матеріально-побутових умов проживання від 17 січня 2017 року, 31 січня 20174 року, 21 лютого 2017 року, 14 березня 2017 року та повідомлення Біликовецького сільського голови (а.с. 23, 24, 25, 26, 27) під час відвідування головою опікунської сільської ради та фахівцем із соціальної роботи [PERSON] встановлено, що [PERSON] проживає зі своїм сином [PERSON] у своєї матері [PERSON] в [ADDRESS], де створені всі належні умови для всебічного розвитку і виховання дитини. Батько [PERSON] був відсутній. Зі слів [PERSON] батько дитини проживає окремо, ніякої участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає, дитину не відвідує, не цікавиться її життям, дитина не хоче згадувати про батька Відповідно до висновку виконавчого комітету Біликовецької сільської ради Жмеринського району Вінницької області від 17 березня 2017 року (а.с. 22) виконавчий комітет Біликовецької сільської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Встановленим судом фактичним обставинам справи відповідають правовідносини, пов'язані з особистими немайновими правами і обов'язками батьків і дітей, які регулюються главою 13 Розділу ІІІ Сімейного кодексу України. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 15 СК України, сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим кодексом або домовленістю (договором сторін). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч.4 ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою покладення на них відповідальності, передбаченої законом. Статтею 157 СК України передбачено обов'язок того із батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні і право на особисте спілкування з нею. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. У ст. 166 СК України визначено правові наслідки позбавлення батьківських прав. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають, зокрема, один з батьків. Згідно з ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (ч. 5 ст. 19 СК України). При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України). Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України). Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, що беруть участь у справі. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Таким чином судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] протягом тривалого часу, ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо свого сина [PERSON], дитиною не цікавиться, не надавав жодного матеріального утримання, хоча таких перешкод йому ніхто не чинив. А тому суд вважає, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] є доцільним, а позов підлягає задоволенню. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, дають суду підстави вважати, що відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, своєю винною поведінкою ухиляється від встановленого ст.150 Сімейного Кодексу України обов'язку щодо виховання своєї дитини, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, а тому відповідно до ст.164 Сімейного Кодексу України суд приходить до висновку, що відповідача [PERSON], як крайній захід, слід позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки документально підтвердженні (а.с. 1) судові витрати у виді судового збору, а також витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача (а.с. 36) в розмірі 420,00 грн. Відповідно до ст.ст. 15, 18, 19, 150, 155, 157, 164, 165, 166 СК України, ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved