Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

До суду з позовом звернувся [PERSON], про поновлення на посаді, стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач у позовній заяві вказав слідуючі підстави. З 16 вересня 1997 року він працював на посаді директора ДП «Семенівкарайагролісгосп» Комунального підприємства «Чернігівоблагроліс» Чернігівської обласної ради. 01 лютого 2008 року між ним та відповідачем по справі був укладений контракт, у якому вказувалися права, обов'язки та зобов'язання, як директора Семенівського районного дочірнього агролісогосподареького спеціалізованого підприємства «Семенівкарайагролісгосп». Строк дії контракту передбачався до 01 лютого 2013 року, хоча додатковою угодою №08 від 30 листопада 2012 року строк дії контракту був продовжений до 01 лютого 2016 року. 30 грудня 2014 року його із займаної посади на підставі наказу №7 від 15 жовтня 2014 року та №11 від 30 грудня 2014 року за одноразове грубе порушення трудових обов'язків відповідно до п.1 ч.1 ст. 41 КЗпП України. Підставою для винесення наказу, стала інформація про проведення внутрішнього аудиту дебіторської та кредиторської заборгованості від 14.10.2014 року. На думку позивача він звільнений з роботи незаконно з наступних підстав. Фактичною підставою для розірвання трудового договору з керівником за п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є здійснення ним певної дії або бездіяльності, що порушує трудові обов'язки, передбачені його трудовим договором, статутом, посадовими інструкціями, внутрішніми положеннями підприємства тощо. Деякі трудові обов'язки можуть бути передбачені для керівника спеціальними нормативно-правовими актами. Отже, повинно мати місце одноразове грубе порушення конкретних обов'язків керівника, які письмово зафіксовані, та на які можна буде посилатися в подальших судових спорах. Відповідно до позиції Верховного Суду України, викладеній в Постанові Пленуму Верховного суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" № 9 від 06 листопада 1992 року у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених на підставі п. 1 ч.1 ст. 41 КЗпП України, суди з'ясовують, чи мало місце порушення працівником своїх трудових обов'язків. Для цього перевіряють коло цих обов'язків та визначають, які саме обов'язки порушено працівником, у чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору на підставах, визначених законом. Рішення компетентного органу, власника підприємства, і наказ про звільнення мають містити як фактичну, так і юридичну підстави звільнення, тобто чітко сформульоване одноразове порушення конкретних трудових обов'язків, яке стало підставою звільнення керівника, та чітко вказану норму КЗпП України. Звільнення за п.1 ст.41 КЗпП України є дисциплінарним стягненням і допускається з додержанням правил, встановлених для застосування таких стягнень. Згідно зі ст.148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. При звільненні керівника з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен навести конкретні факти грубого порушення працівником трудових обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, яку шкоду завдано внаслідок такого порушення. В наказі № 7 від 15 жовтня 2014 року не зазначено, у чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення позивача, коли мало місце таке порушення та істотність його наслідків. На протязі своєї трудової діяльності позивач не вчиняв жодних порушень трудового законодавства. Дебіторська та кредиторська заборгованість існувала на підприємстві завжди та залежала не від його діяльності, а виключно від платоспроможності контрагентів. Позивач винним у вчиненні грубих порушень трудового законодавства себе не вважає, оскільки ніколи їх не вчиняв. Претензійно-позовна робота на підприємстві організована на належному рівні та постійно ведеться. Позовну роботу веде юрисконсульт КП «Чернігівоблагроліс» на підставі квартальної звітності та внутрішніх нормативних актів КП «Чернігівоблагроліс». Частина дебіторської заборгованості, яка відображена у інформації внутрішнього аудиту виникла в той час коли позивач перебував у відпустці. В той час його обов'язки виконував [PERSON]. А тому він не має жодного відношення до частини заборгованості. Відповідач порушив порядок звільнення позивача з посади. Відповідно до п. 7.3,7.4 Статуту ДП «Семенівкарайагролісгосп» призначення та звільнення з посади директора здійснюється за погодженням із головою обласної ради. У наказі зазначається, що є звільнення позивача погоджено із головою обласної ради, хоча жодних погоджень його звільнення не надано. На думку позивача погодження не було. Факт наявності дебіторської заборгованості не свідчить про наявність достатніх підстав для звільнення позивача за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Позивачу завдана моральна шкода, яка полягає у завданні йому душевних страждань, що негативно відобразились на його стані здоров'я, приниження його особистості та авторитету, втрати нормальних життєвих зв'язків, внаслідок неправомірного звільнення. Позивач є постраждалим внаслідок Чорнобильської катастрофи 3 категорії. Дізнавшись про можливе звільнення він потрапив до лікарні у зв'язку з гіпертонічним кризом, стенокардією та іншими захворюваннями. Моральну шкоду позивач оцінює в 10000 гривень. У судовому засіданні позивач по справі, [PERSON] позов підтримав повністю з підстав наведених у позовній заяві та показав, що приймав всі можливі заходи щодо зменшення дебіторської заборгованості. Заборгованість зменшилась суттєвою. Вважає, що підстава звільнення - одноразове грубе порушення, у зв'язку з неприйняттям заходів щодо дебіторської заборгованості є незаконною, тому просить суд поновити на посаді. З приводу завдання йому моральної (немайнової) шкоди, то він просить суд прийняти відмову від позову у цій частині. На період відпустки у літній час 2014 року, обов'язки директора виконував [PERSON] якому, він не давав ніяких вказівок, так як знаходився за межами району. Просить суд поновити його на посаді директора та допустити негайне виконання рішення суду. Представник позивача [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги з підстав наведених у позовній заяві та додатково показав, що відповідачем порушений строк звільнення, порядок звільнення та вважає, що наявність дебіторської заборгованості не може бути підставою для звільнення з посади. Порушення, на яка посилається відповідач - наявність дебіторської заборгованості, не вказане у статуті та у контракті. Позивачем велась претензійно - правова робота, приймались заходи щодо зменшення суми дебіторської заборгованості, саме тому сума заборгованості зменшилась з 223 тисяч до 129 тисяч. Підприємство у 2013-2014 роках було прибутковим. Порушення на яке посилається відповідач - грубе одноразове порушення - наявність дебіторської заборгованості не входило безпосередньо у трудові обов'язки позивача. Представник позивача просить суд звернути увагу на строк за ст.. 148 КЗпП України, адже заборгованість існувала ще раніше у січні 2014 року, тобто дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Представник позивача, вважає, що шестимісячний строк притягнення до дисциплінарної відповідальності закінчився. Також частина дебіторської заборгованості, виникла у період, коли позивач перебував у відпустці на час відпустки трудові обов'язки виконував [PERSON] - сума заборгованості складає 62612 гривень . Як вважає представник позивача [PERSON], порушений також порядок звільнення з посади, а саме погодження з Чернігівською обласною Радою на період звільнення 30 грудня 2014 року відсутнє, а є лише за 14 жовтня 2014 року. Як вказав, представник позивача, стягнення моральної шкоди для позивача не відіграє важливої ролі, тому його буде влаштовувати символічна сума шкоди в одну гривню саме тому документів позивач не надає, які б підтверджували заявлену суму моральної ( немайнової) шкоди - 10 000 гривень. Представник відповідача у особі Дубіна В.І. позов не визнав з підстав наведених у письмових запереченнях на позов, а саме: [PERSON] звільнений з посади директора ДП «Семенівкарайагролісгосп» відповідно до п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків, зокрема, у зв'язку з допущенням на підприємстві дебіторської заборгованості станом на 01.10.2014 року у розмірі 218,6 тисяч гривень, що спричинило настання для підприємства значних негативних наслідків,зменшення закупівельної спроможності через підвищення офіційного курсу валют, вартості паливно- мастильних матеріалів, запчастин. Згідно пункту 7.5 Статуту ДП «Семенівкарайагролісгосп», директор несе повну відповідальність за стан та діяльність підприємства. Згідно пункту 6.4 контракту з керівником ДП «Семенівкарайагролісгосп» від 01.02.20108 p., керівник може бути звільнений з посади, а дію контракту розірвано з ініціативи КП «Чернігівоблагроліс» до закінчення терміну його дії у випадку невиконання керівником без поважних причин обов'язків, що покладені на нього контрактом та Статутом підприємства, а також у випадку одноразового грубого порушення керівником законодавства або обов'язків, що передбачені контрактом, внаслідок чого для підприємства настали значні негативні наслідки (завдано збитків, постраждала ділова репутація підприємства тощо). КП «Чернігівоблагроліс» неодноразово через звернення до керівників дочірніх підприємств, в тому числі і ДП «Семенівкарайагролісгосп» наголошувало про недопустимість реалізації продукції без попередньої оплати 100% вартості. Зокрема, листами від 27.09.2013 № 172, 16.12.2013 № 224, 14.03.2014 № 59 та 23.06.2014 № 156 акцентовано увагу керівників підприємств про відвантаження лісопродукції в подальшому за умови попередньої оплати, термінового вжиття заходів щодо стягнення наявної дебіторської заборгованості, попереджено про притягнення до дисциплінарної відповідальності у разі наявності дебіторської заборгованості та відсутності документів, які підтверджують проведення претензійно-позовної роботи. Наголошувалося також, що у разі допущення одноразового грубого порушення, що призвело до фінансових наслідків та вилучення з обігу грошових коштів, розглядатиметься питання щодо перебування керівника на займаній посаді. Наявність дебіторської заборгованості свідчить про ігнорування директором вимог засновника, положень Статуту та контракту в частині відповідальності керівника за діяльність підприємства. Відповідно до результатів проведення внутрішнього аудиту дебіторської заборгованості на 01.07.2014 року, дебіторська заборгованість ДП «Семенівка\-райагролісгосп» станом на 01.10.2014 року склала 218,6 тисяч гривень. Таким чином, [PERSON] думку відповідача було грубо порушено трудові обов'язки, визначені Статутом та контактом, що призвело до вилучення з обігу підприємства коштів у сумі 218,6 тисяч гривень. Звільнення [PERSON] було погоджено з Чернігівською обласною радою. Відповідач не порушив порядок звільнення. Конкретну суму збитків вказати він не може, а лише те, що на період звільнення існувала заборгованість більше 200 тисяч гривень, це складало 30-34% всієї дебіторської заборгованості. Заборгованість існує на інших підприємствах області, звільнень з посад директорів за таких підстав не було. Представник відповідача у особі начальника відділу правової та кадрової роботи Управління комунального майна Чернігівської обласної ради Максак Т. Л. позов не визнала та показала, що позивач звільнений з посади директора на законних підставах за грубе одноразове порушення і має повністю нести відповідальність за дебіторську заборгованість. Підстави не визнання позову наведені у запереченнях на позов. Представник відповідача в особі заступника директора - головного лісничого Єрмоленко О.М. позов не визнав з підстав наведених у письмових запереченнях на позов. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Дубін В.І. вважає що позивачу необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог, з підстав які наведені представниками відповідача. Допитаний свідок [PERSON] показав, що він обіймає посаду заступника директора ДП «Семенівкарайагролісгосп». У період коли директор [PERSON] знаходився у відпустці, то він виконував обов'язки директора на період відпустки. У цей період він ніяких договорів не заключав. Відвантажував лісопродукцію - три вагони на ЛТД « Вектор». Директор [PERSON] на період своєї відпустки все контролював та давав вказівки. Допитаний свідок [PERSON] показала, що вона обіймає посаду головного бухгалтера ДП «Семенівкарайагролісгосп». Їй відомо, що на підприємстві є дебіторська заборгованість - по підприємству шахта імені Святої Матрони - 47 тисяч 203 гривні. У 2015 році заборгованість зменшилась на ще 20 000 гривень. На період відпустки, директор [PERSON] їй ніяких вказівок не давав. На той час виконував обов'язки [PERSON], Суд, заслухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає за необхідне позов задовільнити повністю з огляду на такі підстави. По справі доведено, що позивач знаходився у трудових відносинах з відповідачем з 16 вересня 1997 року, що підтверджується даними трудової книжки, а також даними контракту з керівником ДП «Семенівкарайагролісгосп» від 01 лютого 2008 року та даними додаткової угоди № 08 до контракту (а.с.18); Відповідно по пункту 18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом і перевірки їх відповідності законові. Обов'язковою передумовою звільнення директора підприємства за п. 1 ст. 41 Кодексу законів про працю України у даному випадку повинна бути наявність саме одноразового грубого порушення трудових обов'язків. На думку суду, наказ про звільнення позивача не містить чітко визначеного посилання на одноразове грубе порушення трудових обов'язків, не зазначено які саме дії характеризують грубе порушення, які негативні наслідки настали для підприємства, можливо завдані збитки, то у такому разі - сума збитків. У відповідності до п. 27 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено, що суд, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, має виходити з характеру проступку, обставин, на яких його вчинено, яку завдано ним (чи могло бути завдано) шкоду. Посилання відповідача на порушення, як не прийняття заходів щодо погашення дебіторської заборгованості, суд вважає безпідставними, враховуючи те, що по справі доведено доказами - претензійно-позовна робота на підприємстві організована директором на належному рівні та ведеться постійно. Частина дебіторської заборгованості, яка відображена у інформації внутрішнього аудиту погашена з 218 тисяч гривень стала 121 тисяча гривень, частина дебіторської заборгованості виникла у період, коли позивач перебував у відпустці, а виконувала обов'язки директора інша особа, відповідно і інша особа зобов'язана була приймати заходи. Положеннями п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» визначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. При звільненні за п.1 ст. 41 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний дотримуватися правил та порядку передбаченого ст. 149 КЗпП України, зокрема до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Позивачем акцентується увага, як на підставі його незаконного звільнення з посади, у зв»язку з пропущенним строком притягнення до дисциплінарної відповідальності, також не узгоджено звільнення з Чернігівською обласною радою, порушений порядок звільнення у частині ненадання письмових пояснень при звільненні. Суд дійшов висновку, що вищезазначені позивачем підстави не можуть бути враховані при поновленні на посаду. Суд поновлює позивача з іншої підстави яка зазначена у позові, доведена позивачем та підтіверджена доказами у судовому засіданні, а саме, суд вважає, що у діях позивача відсутнє одноразове грубе порушення трудових обов»язків. Відповідачем не доведена доказами дана підстава звільнення позивача з почади директора підприємства, тому позивач підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Правилами ч.3 п. 2 Постанови КМУ «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» № 100 від 08 лютого 1995 р. визначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. З наданої відповідачем довідки про середньоденну заробітну плату та враховуючи вихідні та святкові дні на підприємстві за період з дня звільнення - з 31 грудня 2014 року по день розгляду справи 27 лютого 2015 року, вбачається, що за час вимушеного прогулу кількість робочих днів складає у грудні 2014 року - один день, у січні - 20 днів, у лютому - 20 днів, всього 41 день. Таким чином заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 8997 гривень 45 копійок із розрахунку середньоденний заробіток 219 гривень 15 копійок помножити на кількість робочих днів 41). Вирішуючи позовні вимоги у частині стягнення моральної (немайнової) шкоди, суд вважає за необхідне прийняти відмову від позову позивача.

Outcome: approved