Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Затоківської селищної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди, третя особа - [PERSON], уточнивши позовні вимоги просить суд: стягнути з місцевого бюджету Затоківської селищної ради на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 124000,00 грн.; стягнути з місцевого бюджету Затоківської селищної ради на користь [PERSON] моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн.; стягнути з місцевого бюджету Затоківської селищної ради на користь держави судові витрати. Представник позивача - адвокат [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити з підстав викладених у позовній та уточненій позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечував. Представник позивача [PERSON] уточнену позовну заяву підтримав у повному обсязі та просив суд її задовольнити з підстав викладених у позовній та уточненій позовній заяві та додаткових поясненнях до позовної заяви. Проти ухвалення рішення при заочному розгляді справи не заперечував. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, викликався належним чином, а саме судовою повісткою через поштове повідомлення, в матеріалах справи наявні розписки про повідомлення про час та місце судових засідань та наявна розписка представника відповідача про ознайомлення із матеріалами справи, позовною заявою, в тому числі експертним висновком наданим суду МПП «ЕКС». Причини неявки у судове засідання представник відповідача не повідомив, будь-яких заяв про розгляд справи без участі представника відповідача до суду надано не було. Згідно наданих відповідачем до суду письмових заперечень проти позову, уточнень до заперечень та додаткових пояснень до заперечень на позовну заяву, відповідач просить суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Третя особа - [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] у судове засідання не з'явились, викликались належним чином, про причини неявки у судове засідання суду не повідомили. Враховуючи, що відповідач, належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, повторно не з'явився в судове засідання, та причини неявки суду не повідомив, задля уникнення порушення розумних строків розгляду справи, встановлених ст.157 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглянути справу у відсутність представника Затоківської селищної ради на підставі наявних в матеріалах справи доказів та пояснень свідків. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та всі надані докази, заслухавши пояснення представників позивачки, суд приходить до наступного. Відповідно до рішення Виконкому Затоківської селищної ради VI скликання від 07.06.2012 року № 99 «Про погодження суб'єктам підприємницької діяльності та підприємствам розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області», [PERSON] погоджено розміщення кіоску біля будинку [ADDRESS]. На підставі рішення Виконкому Затоківської селищної ради VI скликання від 07.06.2012 року № 99 «Про погодження суб'єктам підприємницької діяльності та підприємствам розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області» [PERSON] був замовлений та виготовлений паспорт прив'язки торгівельного кіоску. Після чого [PERSON] за власні кошти, разом зі своїм чоловіком [PERSON] здійснили монтаж (будівництво) тимчасової споруди - торгівельного кіоску, та протягом липня-вересня (курортного сезону) 2012 року здійснювали підприємницьку діяльність, а саме реалізацію продуктів харчування та напоїв. Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно положень ст.63 ЦПК України, показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Так, показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні встановлено, що споруда кіоску біля будинку [ADDRESS] була збудована виключно за кошти родини Урсан - позивачки та її чоловіка [PERSON]; участь [PERSON] в даному будівництві обмежилась лише наданням дозволу на будівництво, оскільки ані фінансової участі, ані будь-якої іншої участі в будівництві [PERSON] не в змозі приймати через проблеми з алкоголем та відповідний спосіб життя. Таким чином, будівництвом та його фінансовим забезпеченням займалися виключно [PERSON] та [PERSON] Крім того, з показань свідків також вбачається, що родина Урсан ще й підтримувала [PERSON], а саме допомагали їй матеріально, купували їжу, тощо. Рішенням Затоківської селищної ради №1183 від 05 березня 2013 року вирішено демонтувати самовільно розміщенні тимчасові споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область, серед яких, окрім іншого, значилась тимчасова споруда [PERSON] На виконання рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05 березня 2013 року, без доведення до відома про вказане рішення (рекомендованим листом або під розписку особисто, публікації у офіційних засобах масової інформації) та надання змоги добровільного демонтажу з визначенням необхідного строку для цього, з метою попередження завдання матеріальної шкоди власникові тимчасової споруди та можливості вивезення із приміщення тимчасової споруди власних речей та техніки, представниками комунальної громади та ВУЖКГ Затоківської селищної ради тимчасова споруда [PERSON] була зруйнована, так само були знищенні особисті речі [PERSON], що знаходились в кіоску в той час. Факт знесення споруди та знищення наявних у ній речей, техніки тощо, та здійснення цих дій саме ВУЖКГ Затоківської селищної ради в судовому засіданні також підтвердили вище перелічені свідки. Допитані в судовому засіданні свідки також наголосили на тому, що тимчасову споруду можна було розібрати, із збереженням наявних у ній речей та техніки, натомість ВУЖКГ Затоківської селищної ради її зруйнував, а наявні в ній речі не підлягали відновленню чи ремонту. Вважаючи вищевказані дії Затоківської селищної ради із руйнування торгівельного кіоску неправомірними та протиправними, [PERSON] звернулась до суду із адміністративним позовом про визнання рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05 березня 2013 року нечинним та скасування його. Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 15 травня 2013 року по адміністративній справі № 495/2583/13-а за позовом [PERSON] до Затоківської селищної ради про визнання дій Затоківської селищної ради неправомірними та скасування рішення, адміністративний позов [PERSON] задоволено в повному обсязі. Визнано неправомірними дії депутатів Затоківської селищної ради із ухвалення рішення Затоківської селищної ради №1183 від 05 березня 2013 року, про демонтаж самовільно розміщених тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеська область в частині демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування [ADDRESS]. Визнано нечинним та скасовано рішення Затоківської селищної ради №1183 від 05 березня 2013 року в частині демонтажу самовільно розміщеної тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності на землях загального користування [ADDRESS]. Постанова не була оскаржена та набрала законної сили 28.05.2013 року. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 56 Конституції України регламентовано, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст.1173 Цивільного кодексу України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів. Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»). Виходячи з аналізу зазначених правових норм можливо дійти висновку, що юридичною підставою відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування, передбачених Законом та іншими законами. Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою. Таким чином вирішення спору судом та ухвалення судового рішення, щодо визнання рішення Затоківської селищної ради № 1183 від 05 березня 2013 року - нечинним та його подальше скасування, та встановлення зазначеним судовим рішенням зокрема фактів: будівництва позивачкою за власні кошти та власними зусиллями знесеного торгівельного кіоску, належного позивачці, не мають викликати сумнівів та піддаватись додатковому доказуванню та встановленню так само, як і причинний зв'язок звернення позивачки до суду із позовом про стягнення завданих матеріальних збитків у зв'язку із протиправними діями посадових осіб органу місцевого самоврядування. Беручи до уваги вищевикладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про можливість задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки суми матеріальних збитків. Після уточнення позовних вимог позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь матеріальні збитки у розмірі 124000 (сто двадцять чотири тисячі) гривень. Згідно висновку №29/06 судової оціночно-будівельної експертизи по справі за позовом [PERSON] до Затоківської селищної ради про стягнення матеріальної та моральної шкоди (а.с.65-72), розмір завданої матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок знесення тимчасової споруди (кіоску) біля будинку [ADDRESS], складає 124871,00 гривень, тож вимога позивачки про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 124000,00 гривень є цілком обґрунтованою та підлягає задоволенню. Також [PERSON] в уточненій позовній заяві просить суд стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в розмірі 10 000 (десяти тисяч) гривень. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно п.3 ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Представники позивачки у судовому засіданні пояснили, що [PERSON], значний час знаходячись на лікарняному, перебувала в безпорадному стані, оскільки не мала фізичної можливості працювати та заробляти гроші на утримання своєї родини, відчувала значні душевні хвилювання з цього приводу, в результаті чого була не в змозі повноцінно займатися своїми повсякденними справами та проводити свій вільний час. Той факт, що відповідач не відновить технічний стан знесеної будівлі викликало у позивачки відчуття приреченості, беззахисності та безнадійності, у зв'язку із чим остання значно втратила життєві сили із-за постійних переживань та значний час знаходилась у безпорадному стані. Також представники позивачки звернули увагу суду на те, що для відновлення свого морального (психологічного) стану родина [PERSON] затратила значних зусиль, проводила з нею більше часу, що також відобразилось на їхніх справах та роботі. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" в редакції від 27.02.2009 р. вбачається, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Оскільки судом встановлено, що неправомірним рішенням відповідача позивачці була завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних стражданнях, яких позивачка зазнала у зв'язку із знищенням її майна, суд приходить до висновку, що вимога позивачки про стягнення з відповідача на її користь моральної шкоди в розмірі 10000,00 гривень є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Слід зазначити, що заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач у своїх запереченнях та додаткових поясненнях вказував, що спірний торгівельний кіоск належав [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками житлового будинку по [ADDRESS], оскільки торгівельний кіоск був розташований на прибудинковій території вказаного житлового будинку. Після чого [PERSON] передала спірну споруду кіоску в оренду позивачці, на який остання не мала жодний майнових прав. Зазначені твердження не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, оскільки окрім вказаних пояснень, відповідачем не було представлено суду жодного доказу на підтвердження зазначених обставин. Відповідач також зазначив, що позивачкою під час здійснення підприємницької діяльності були порушені містобудівельні норми, а саме позивачка не мала відповідного паспорту прив'язки, необхідного, окрім іншого, для розміщення тимчасової споруди, також відповідач звертає увагу суду на те, що дозвіл на розміщення торгівельного кіоску позивачці був наданий строком до 30.09.2012 року. Зазначені заперечення відповідача також не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне. Позивачкою був представлений паспорт прив'язки на торгівельний кіоск, виготовлений Управлінням містобудування та архітектури м. Білгород-Дністровського на ім'я [PERSON] (копія наявна в матеріалах справи). З матеріалів справи не вбачається будь-яких доказів, які б підтверджували, що позивачем порушені містобудівельні норми, в тому числі приписи відповідних контролюючих органів, так само як і відсутні будь-які акти чи постанови ДАБК, за якими позивачка була притягнута до відповідальності за порушення містобудівельних норм. Також суд не приймає до уваги твердження відповідача про те, що строк розміщення тимчасової споруди закінчився 30.09.2012 року, у зв'язку із чим відповідач прийняв вірне рішення про знесення спірного кіоску, оскільки, як вже зазначалося вище, вказане питання розглядалось в рамках адміністративної справи, та судом визнано такі дії відповідача неправомірними. Неспроможним в якості підстави для відмови в задоволенні позову є також посилання відповідача на те, що відповідно до представленого суду технічного паспорту на споруду кіоску по [ADDRESS], в графі «Власники» зазначені [PERSON] та [PERSON], що, нібито, підтверджує право власності вказаних осіб на споруду кіоску, у зв'язку з наступним. Технічна інвентаризація - це комплекс робіт, спрямованих на визначення складу, фактичної площі, об'єму об'єктів нерухомого майна з виготовленням відповідних документів. Технічний паспорт - документ, що складається на основі матеріалів технічної інвентаризації і містить основні відомості про об'єкт нерухомого майна (місцезнаходження, склад, технічні характеристики, план та опис об'єкту, а також місцезнаходження інвентаризаційної справи). Отже, технічний паспорт ні в якому випадку не підтверджує належність нерухомого майна тій чи іншій особі, а лише визначає технічні характеристики майна. З огляду на вищевикладене, враховуючи обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON], та поряд з цим ненадання відповідачем належних та допустимих доказів на підтвердження заперечень проти позову, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі. У відповідності до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», оскільки позивачкою подано позовну заяву про відшкодування шкоди, заподіяної їй неправомірними діями органу місцевого самоврядування, від сплати судового збору вона звільнена. Таким чином, на підставі ч.3 ст.88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати.

Outcome: approved