Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

\~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~\~ В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON], третя особа - ВАТ "[PERSON] Аваль", яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача про стягнення грошових коштів по сплаті за кредитним договором та стягнення моральної шкоди звернулися [PERSON], [PERSON]. Під час розгляду справи по суті позивачі заявлені ними позовні вимоги уточнили та остаточно просять суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію на загальну суму 18062,79 грн. (вісімнадцять тисяч шістдесят дві гривні та 79 копійок), яка була сплачена після розірвання шлюбу між [PERSON], а саме [PERSON] згідно кредитного договору №014/53-05/66489 від 17 жовтня 2007 року з ВАТ «[PERSON] банк Аваль» після 20 березня 2015 року; стягнути з [PERSON] моральну шкоду на загальну суму 35000,00 грн. на користь [PERSON]; стягнути з [PERSON] моральну шкоду на загальну суму 35000,00 грн. на користь [PERSON]; стягнути з [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 28\~328,12 грн. (двадцять вісім тисяч триста двадцять вісім гривень 12 коп.) на користь [PERSON] та [PERSON] Свої позовні вимоги мотивують тим, що з 23 лютого 2007 року по 05 липня 2010 року [PERSON] перебував у шлюбі з відповідачкою, фактичні шлюбні відносини припинилися з 28 червня 2009 року. Перебуваючи в шлюбі з [PERSON] позивач уклав 17 жовтня 2007 року в інтересах сімї кредитний договір у [PERSON] Аваль у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 57000,00 гривень для ремонту житлового приміщення. Поручителями по даному кредиту виступили позивач [PERSON] та [PERSON], [PERSON], які передали в заставу свою квартиру [ADDRESS]. Кошти за даним кредитним договором було потрачено в інтересах сімї на придбання автомобіля, меблі, на пологи [PERSON] та на інші потреби. Позивачі самостійно сплачували кредит згідно графіку погашення місячних платежів, відповідач не здійснила жодної оплати. Крім того, позивачі вказали, що з моменту припинення сімейних відносин між [PERSON] та [PERSON], котра протягом пяти років здійснює незаконний примус на позивачів з фактів зазначених у позовній заяві, що полягає у спричиненні численних емоційних, психологічних та нервових зривів, що в результаті призвело до захворювання і смерті одного із поручителів кредиту від 17 жовтня 2007 року, а саме [PERSON]. Із-за спланованої, умисної, самоправної змови групи осіб, через підставну відповідачку [PERSON], були порушенні їх законні права з 28 червня 2009 року, коли вона залишила помешкання добровільно, що призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від них позивачів, із-за протиправних дій зі сторони відповідачки [PERSON], додаткових зусиль для організації свого життя, це призвело до неймовірних переживань, неспокійного сну, розладу нервової системи, неможливості продовжувати активне життя, порушення звичайного способу життя. Всі ці вищевказані обставини порушили звичний спосіб їх життя та потребують до сьогоднішнього дня додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності, незаконного звільнення з роботи [PERSON] із Рівненської обласної дирекції HACK «Оранта» по якому відкриті кримінальні провадження і до яких має відношення відповідачка, а також втрати їм рідної людини. Своїми неправомірними вищевказаними діями та не визнання відповідачкою [PERSON], що кредитні кошти було взято та витрачено на придбання у шлюбі автомобіля між ним та нею, їм було завдано грошову шкоду в сумі яку вони вказали в позовній заяві, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагає від них позивачів додаткових зусиль для організації свого життя. Рішенням Рівненського міського суду від 20 березня 2015 року по справі № 569/19200/14-ц\~\~за позовом [PERSON],[PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - ВАТ «[PERSON] Аваль» про стягнення коштів по сплаті за кредитним договором та стягнення моральної шкоди позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] (і.н [NUMBER], [INFO], проживає в [INFO]) на користь [PERSON] кошти, сплачені ним в рахунок зобовязань подружжя, в сумі 27345 (двадцять сім тисяч триста сорок пять ) гривень 61 копійку, а також судовий збір в сумі 273,45 грн. В іншій частині позову відмолено. Вказане рішення набрало законної сили, а встановлені обставини судом не підлягають доказуванню в даній справі, тому з цих підстав просять суд позов задоволити повністю. Відповідач [PERSON] та її представник позов не визнали, вказалии, що гроші взяті в кредит позивачем не витрачалися на придбання автомобіля, а були витрачені на ремонт будинку позивачів. В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, що підтверджують придбання автомобіля Ауді саме за кредитні кошти. Рішенням Рівненського міського суду від 20 березня 2015 року по справі № 569/19200/14-ц\~\~за позовом [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - ВАТ «[PERSON] Аваль» про стягнення коштів по сплаті за кредитним договором та стягнення моральної шкоди позовні вимоги позивачів були задоволені задоволені частково. Оскільки між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав постановлено рішення, яке набрало сили, звернення позивачів до суду свідчить про те, що вони зловживають своїм правом на звернення до суду. Просять суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у звязку із їх незаконністю, необґрунтованістю та безпідставністю. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час місце розгляду справи. Заяв до суду про слухання справи за його відсутності не подавав. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року між позивачем по справі [PERSON] та ВАТ «[PERSON] Аваль» укладено кредитний договір № 014/53-05/66489 невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 57000,00 грн. із сплатою процентів в розмірі 12,5 % річних. Кредит надавався на строк до 15 жовтня 2017 року, згідно графіку надання кредиту в сумі 56157,64 грн. - для використання на проведення ремонту в квартирі та кредит в сумі 842,36 грн. - для використання на сплату додаткового проценту згідно з п. 1.4 Договору. 17 жовтня 2007 року між ВАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] укладено договір іпотеки для забезпечення вимог за кредитним договором № 014/53-05/66489 від 17 жовтня 2007 року. Предметом іпотеки є нерухоме майно квартира в м. Рівне по вул. О.Дундича, 30/37, отже позивач [PERSON] та [PERSON] є майновими поручителями (іпотекодавцями) по зобовязаннях [PERSON] Рішенням Рівненського міського суду від 20 березня 2015 року по справі № 569/19200/14-ц\~\~за позовом [PERSON],[PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа - ВАТ «[PERSON] Аваль» про стягнення коштів по сплаті за кредитним договором та стягнення моральної шкоди позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з [PERSON] (і.н [NUMBER], [INFO], проживає в [INFO]) на користь [PERSON] кошти, сплачені ним в рахунок зобовязань подружжя, в сумі 27345 (двадцять сім тисяч триста сорок пять ) гривень 61 копійку, а також судовий збір в сумі 273,45 грн. В іншій частині позову відмолено. Вказане рішення набрало законної сили, отже воно має приюдиційне значення для вирішення даної справи. З дослідженої в судовому засіданні довідки про стан кредиту (т.1 а.с.54) вбачається, що станом на 22 січня 2015 року заборгованість [PERSON] (і.н [NUMBER]) за кредитним договором № 014/53-05/66489 від 17 жовтня 2007 року складала 18 312,64 грн. з них: 18269,30 грн. заборгованість по сумі кредиту; 43,34 грн. нараховані відсотки. З досліджених в судовому засіданні квитанцій (т.1 а.с.30-35; а.с. 55-61) позивачем [PERSON] за березень-липень 2015 року сплачено заборгованість по кредиту 18 062,89 грн. та відсотках за лютий-серпень 2015 року сплачено 1279,66 грн., а всього 19 342,55 грн. Під час розподілу майна, між [PERSON] та [PERSON] судом який приймав раніше рішення, не взято до уваги кредитні зобовязання подружжя. Відповідно до ч.4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Висловлена Верховним Судом України правова позиція у постанові від 19 червня 2013 року в справі № 6-55 цс 13, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою до застосування, судова палата прийшла до висновку, що договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї. Так, при поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України), про що наголошує Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя». З цього слідує, що дружина та чоловік, незалежно від припинення шлюбу, мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, а розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом. Таким чином, у результаті придбання подружжям автомобіля, меблів та витрачено кошти на інші потреби в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір. Як встановлено судом, відповідачем не здійснювалося погашення кредитних зобовязань подружжя, а позивачем [PERSON] здійснено повне погашення кредитних коштів у вищевказаному судом розмірі. Позивачем надані докази, що залишок коштів, які були сплачені ним в рахунок погашення кредиту в сумі 19 342,55 грн., були його особистою приватною власністю, а не майном подружжя, тому вище вказана сума підлягає стягненню з відповідача, оскільки нею не спростовані встановлені судом обставини. Щодо стягнення майнової шкоди з відповідача на користь позивачів, суд виходить з наступного. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.\~\~ Отже підставою цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, яке включає в себе: шкоду, протиправне діяння особи, яка її заподіяла, причинний зв'язок між ними та вину заподіювача шкоди. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні позивачі належними та допустимими доказми не довели, що внаслідок неправомірних дій відповідача [PERSON] вони понесли витрати на лікування, між діями відповідача [PERSON] та цими витратами є прямий причинний звязок, тому з цих підстав в задоволенні позову в цій частині слід відмовити. Щодо стягнення моральної шкоди, з відповідача на користь позивачів, суд виходить з наступного. Відповідно до п.5 Постанови Пленуму ВС України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» розяснено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то судам необхідно зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин. Обґрунтовуючи позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, позивачі, як на підставу позову, посилався на ст.ст. 1167,1195 ЦК України. Однак зазначені норм закону регулюють позадоговірні правовідносини, а тому не поширюється на спірні відносини, що виникли між сторонами по справі. Крім того, слід зазначити, що обовязок відповідачки щодо повернення кредитних коштів взятих в інтересах сімї, як колишнього подружжя, не породжує обовязків перед майновими поручителями. Оскільки між сторонами склалися договірні правовідносини, які регулюються зобовязальним та сімейним правом та не передбачають стягнення моральної шкоди, суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для стягнення моральної шкоди. Щодо стягнення судових витрат, то відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають до стягнення понесені позивачем судові витрати пропорційно до задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вмоги позивачів судом задоволені частково, то понесені позивачем судові витрати слід стягнути пропорційно до задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved