Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-24 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулися до суду зі спільним позовом до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в місті Києві з вимогою зняти арешт накладений постановою Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві №986/6 від 31 жовтня 2001 року (реєстраційний номер обтяження у Єдиному реєстрі заборон відсудження об'єктів нерухомого майна:1401817) на майно, яке належить на праві власності [PERSON] та [PERSON], в тому числі з квартири [ADDRESS], що є предметом позову. Представник позивачів [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити, пояснив, що позивачі [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках, по ? кожна, квартири [ADDRESS], право власності на нерухоме майно зареєстроване за позивачами на підставі свідоцтв про право на спадщину №3-537, №3-535 від 18.05.2012 року виданих Десятою Київською державною нотаріальною конторою. Як з'ясувалось позивачами при проведенні реєстрації права власності на спадкове майно, до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна внесено запис про арешт всього нерухомого майна, що належить [PERSON], який накладено Відділом ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві на підставі постанови №986/6 від 31.10.2001 року. Позивач [PERSON] не заперечує той факт, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2000 року у цивільній справі №2-2656 з [PERSON] було стягнуто на користь Житлово-будівельного кооперативу «Дарницький - 5» заборгованість в розмірі 3235 грн. 22 коп. , однак рішення суду виконано [PERSON] добровільно в повному обсязі, що підтверджується довідкою ЖБК «Дарницький-5». 21 жовтня 2013 року позивач [PERSON] звернулась до відділу ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві із заявою про зняття арешту з майна, в зв'язку з виконанням рішення суду в повному обсязі. Однак, листом за № 2533 від 23.10.2013 року Відділ ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві повідомив, що на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження по стягненню з [PERSON] на користь ЖБК «Дарницький - 5» боргу в розмірі 3235 грн. 22 коп., яке завершене, у зв'язку із закінченням строку зберігання, дане виконавче провадження знищене, для вирішення даного питання було рекомендовано звернутись до суду. Уповноважений представник відповідача - Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві, в судові засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про поважні причини неявки суд не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористався. Третя особа - Житлово - будівельний кооператив «Дарницький-5», в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Заслухавши пояснення представника позивачів [PERSON], дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного. Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. Статтею 2 Закону України „Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу. Інші органи, установи, організації і посадові особи провадять окремі виконавчі дії у випадках, передбачених законом, у тому числі відповідно до статті 5 цього Закону, на вимогу чи за дорученням державного виконавця. При цьому вимоги державного виконавця щодо виконання рішень обов'язкові для всіх органів, організацій, посадових осіб, фізичних і юридичних осіб на території України. Невиконання законних вимог державного виконавця тягне за собою відповідальність згідно із законом. Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження. Судом встановлено, що на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2000 року, яке ухвалене в межах розгляду цивільної справи №2-2656, присуджено стягнути з [PERSON] на користь Житлово-будівельного кооперативу «Дарницький - 5» заборгованість в розмірі 3235 грн. 22 коп.. В порядку примусового виконання рішення суду, стягувач Житлово - будівельний кооператив «Дарницький - 5» пред'явив виконавчий лист щодо боржника [PERSON] до примусового виконання, який перебував на виконанні у Відділі державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві. Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії, що відповідає конституційному положенню щодо обов'язковості виконання судових рішень на всій території України (ст. 124 Конституції України). Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Як убачається з наявних у справі доказів, 22 жовтня 2004 року державним нотаріусом Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори було внесено запис про арешт всього нерухомого майна, що належить [PERSON] до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі постанови №986/6 від 31.10.2001 року відділу ДВС Оболонського РУЮ в м. Києві. (а.с.6) Згідно довідки Житлово - будівельного кооперативу «Дарницький-5» від 29.04.2015 року за №10, гр. [PERSON] в повному обсязі виконане рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2000 року, а саме сплачено борг в сумі 3235,22 грн.. (а.с. 10) Згідно зі ст. 50 ч. 1 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого, документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Відповідно до ст. 60 ч. 2 Закону України «Про виконавче провадження» у разі прийняття рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Відповідно до ч.3 та ч.5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», з майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом; у всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду. Згідно п. 9.9. Наказу Міністерства юстиції України «Про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби» від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 (три) роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 (один) рік. Відповідно до п. 9.10. даного Наказу, завершені виконавчі провадження включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень для знищення (додаток 17), якщо передбачений для них строк зберігання закінчився до 01 січня року, в якому складений акт. Виконавчі провадження, строки зберігання яких закінчилися, підлягають знищенню після затвердження акта про вилучення виконавчих проваджень для знищення керівником органу державної виконавчої служби, підпис якого скріплюється печаткою. Таким чином, завершення виконавчого провадження та закінчення строків зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень є підставою для їх знищення. Як з'ясовано судом, на момент звернення позивачів з цим позовом до суду, встановити обставини винесення постанов державними виконавцями Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у місті Києві на підставі якої було накладено арешти на належне позивачу [PERSON], боржник в процедурі виконавчого провадження, нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS], а також чи знімався цей арешт в разі закінчення виконавчого провадження, зважаючи на те, що боржник виконав рішення суду в повному обсязі, не виявляється за можливе, оскільки документи виконавчого провадження знищені. Згідно з Витягу про державну реєстрацію прав, виданий Комунальним підприємством «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», [PERSON] та [PERSON] є співвласниками в рівних частках, по ? кожна, квартири [ADDRESS], право власності на нерухоме майно зареєстроване на підставі свідоцтв про право на спадщину №3-537, №3-535 від 18.05.2012 року виданих Десятою Київською державною нотаріальною конторою. (а.с.4-5) Згідно з ч.1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Аналізуючи вищевикладене, оцінюючи докази по справі в їх сукупності, суд дійшов висновку про те, що дії відповідача в частині не зняття арешту з майна боржника після закінчення виконавчого провадження є неправомірними, що зумовлює вирішення питання про відновлення порушених прав позивачів [PERSON] та [PERSON], які є власниками нерухомого майна, шляхом зняття арешту з квартири [ADDRESS], який накладено на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в місті Києві №986/6 від 31 жовтня 2001 року (згідно даних, внесених до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1401817). Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. За нормою статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON], [PERSON] до Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в місті Києві, третя особа Житлово-будівельний кооператив «Дарницький-5» про зняття арешту з майна є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі. Враховуючи наведене та

Outcome: approved