Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10.01.2005 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Сторони припинили шлюбні відносини. Їхній шлюб існує тільки формально. Відповідач матеріально забезпечнний, працездатний, однак усувається від матеріального забезпечення дітей. Відповідач їздить постійно на сезонні роботи за кордон. Позивачка просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем та стягувати з нього аліменти на утримання дітей в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, і до досягнення ними повноліття, починаючи з дня подачі заяви. Позивач [PERSON] належним чином повідомлена про день, час і місце розгляду справи у судове засідання не з'явилася, подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, та про те, що позовні вимоги підтримує повністю, просить суд такі задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений про час та місце розгляду справи належним чином своєчасно, причин неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у відсутності відповідача не надходило. Відтак, у відповідності до порядку, встановленого ст.ст.280, 281, 283 ЦПК України суд, приймаючи до уваги, що позивач не заперечує щодо такого вирішення справи, вважає за можливе провести заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши подані докази, всебічно і повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. У судовому засіданні належними доказами достовірно встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 10.01.2005 року у відділі РАЦС Виноградівського РУЮ в Закарпатській області за актовим записом №4, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 10.01.2005 року. Від шлюбу у них народилося двоє дітей - донька [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Як вбачається із довідки Виноградівської міської ради №692 від 26.02.2019 року [PERSON] має наступний склад сім'ї: [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та донька [PERSON], [INFO] Причиною розірвання шлюбу стали різні характери, погляди на життя сторін. Сторони припинили шлюбно-сімейні відносини. Суд констатує, що правовідносини, яким відповідають встановлені фактичні обставини, врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Відповідно до вимог ст.112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розлучення, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя сторін. У відповідності до ст.51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України). Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що сім'я сторін розпалася і подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, тому вимоги позовної заяви про розірвання шлюбу підлягають до задоволення. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, то суд приходить до наступного висновку. Із свідоцтв про народження серії [NUMBER] від 12.01.2006 року та серії [NUMBER] від 12.02.2013 року вбачається, що батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], є сторони по справі. Правовідносини між сторонами врегульовані нормами Сімейного кодексу України. Обов'язками батьків по вихованню та розвитку дитини, відповідно до ст.150 СК України, є обов'язок піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готування її до самостійного життя. За змістом ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.6 ст.6 Сімейного кодексу України, жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї. Тобто обов'язок утримувати дитину є рівним для обох батьків. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів наявності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину суду не надано. Отже, суд приходить до висновку, що звернення позивачки із позовною вимогою про стягнення аліментів на утримання дітей є підставними. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» станом на 2019 р. встановлено прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2027 грн. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина(ч. 3 ст. 181 СК України). Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (ч. 1 ст. 184 СК України). Відповідач не має регулярного доходу, тому розмір аліментів слід визначити у твердій грошовій сумі. У разі зміни матеріального або сімейного стану чи погіршення здоров'я має право звернутись до суду для зменшення розміру аліментів у відповідності до ст.192 СК України. У зв'язку з наведеним вище суд вважає, що розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей, а саме: доньки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], слід визначити в розмірі по 2000,00 грн. щомісячно на кожну дитину з моменту подання позовної заяви до досягнення дітьми повноліття. Отже, оцінивши подані сторонами та досліджені під час судового розгляду справи докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що звернення позивачки є підставним, а її позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають до задоволення. Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. При цьому судом враховано вимоги ч.1 ст.191 СК України, згідно якої аліменти на дитину та дружину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved