Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

До Ізюмського міськрайонного суду Харківської області надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] , третя особа - Служба у справах дітей Ізюмської міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліменти. В обґрунтування позову позивач вказує на те, що її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Мати позивачки 17 липня 2017 року уклала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] . [INFO] мати позивачки померла. Позивачка вказує на те, що її рідний батько ніколи з неї не проживав, його вона бачила дуже рідко, ніяких стосунків з ним не підтримувала і не підтримую, у вихованні участі не приймав. Оскільки відповідач не виконує свої батьківські обов`язки щодо виховання та матеріального утримання позивачки, вона вимушена звернутися з відповідним позовом до суду. Сторони в судове засідання не з`явились. Позивач через канцелярію суду надала письмову заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі , позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач надав заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі , позовні вимоги визнав в повному обсязі. Представник третьої особи надала суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без її участі, за наявними в матеріалах справи доказами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 статті 200 ЦПК України встановлено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд вважає за можливе ухвали рішення в підготовчому судовому засіданні. Суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини справи та відповідні правовідносини, які виникли між сторонами, встановив наступне. Батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] є [PERSON] ( відповідач по справі) та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданого 25 травня 2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ізюму Ізюмського міськрайонного управління юстиції Харківської області (а.с. 7). Мати позивачки 17 червня 2017 року клала шлюб з [PERSON] та після укладення шлюбу їй присвоєно прізвище [PERSON] ( а.с.11). [PERSON] померла [INFO] ( а.с.12). Позивачка, [PERSON] проживає разом з [PERSON] , що підтверджується довідкою про склад сім`ї ( а.с.14). Із листа наданого Комунальним закладом охорони здоров`я "Ізюмський медичний фаховий коледж" Харківської обласної ради від 02.08.2021 року за вих. № 262 вбачається, що [PERSON] , [INFO] з 01.09.2020 року навчається на фельдшерському відділенні за спеціальністю медсестринство, фельдшер. Батько, [PERSON] , жодного разу навчальний заклад не відвідував, не телефонував, не був присутній на батьківських зборах, з класним керівником не спілкувався ( а.с.13). Матеріали справи містять нотаріально завірену заяву відповідача, в якій останній не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] ( а.с.15). Згідно висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав, наданого 27.09.2021 року Органом опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради , неповнолітня [PERSON] , після смерті матері проживає з вітчимом [PERSON] , який займається її вихованням, утримує дівчину матеріально, піклується про стан її здоров`я та моральний стан. [PERSON] вважає [PERSON] своїм батьком, оскільки проживала з ним майже з народження. Батько дитини, [PERSON] , стосунки з дитиною не підтримує. Він не виявляє належної батьківської турботи до доньки, не виявляє бажання спільного проживання з дитиною, не бере участі у її вихованні , не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток та навчання, не створює належні умови для розвитку її природних здібностей, не готує до самостійного життя та праці, матеріально не допомагає та не утримує. На засіданні комісії гр. [PERSON] не заперечував щодо позбавлення його батьківських прав та надав нотаріально завірену згоду.Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Ізюмської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його доньки [PERSON] , [INFO] , в зв`язку з тим, що він ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дітей, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо і лише при наявності вини в діях батьків. Виключний характер позбавлення батьківських прав пояснюється тим, що воно може бути здійснено тільки судом. З цієї ж причини встановлений вичерпний перелік підстав позбавлення батьківських прав, який охоплює всі можливі способи порушення батьками прав і інтересів дитини. Будь-яка з підстав для позбавлення батьківських прав, перелічена в ст. 164 СК України, є критерієм протиправної поведінки батьків по відношенню до своєї дитини. За змістом роз`яснень, викладених у п.п. 15,16,17 постанови Пленуму ВСУ №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини. Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц). Європейський суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини і інтересами батьків має існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою і важливістю повинні переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 по справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/ З огляду на вищевикладене, суд вважає, що при розгляді справи знайшли підтвердження обставини, що відповідачка за власною ініціативою самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої дитини, без поважних причин залишивши її без материнської уваги та турботи, при цьому має місце відсутність перешкод у спілкуванні з дитиною та позивачем доведено, що поведінка відповідача відносно малолітньої дитини є свідомим нехтуванням нею своїми батьківськими обов`язками, що свідчить про наявність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини, як передбачено частиною другою статті 166 вказаного Кодексу. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей виникає з моменту їх народження та зберігається до досягнення дітьми повноліття. До того ж, обов`язок утримувати дитину у рівній мірі покладається як на матір, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Батьки зобов`язані утримувати свою дитину незалежно від того, одружені вони чи ні (у випадку народження дитини під час фактичних шлюбних відносин), або чи розірвано їх шлюб. За приписами частини третьої ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, згідно з частиною другою ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до встановлених обставин, суд приходить до висновку про задоволення позову і у частині стягнення аліментів на утримання не5повнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), починаючи з 30.08.2021 року і до досягнення повноліття дитиною. На підставі статті 141 ЦПК України судовий збір сплачений позивачем за подання позовної заяви про позбавлення батьківських прав у розмірі 908,00 грн. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову ( ч.1 ст. 142 ЦПК України). Таким чином враховуючи, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, з державного бюджету на користь [PERSON] підлягає повернення 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, крім цього у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову. За приписами частини шостої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Тому з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 908,00 грн за вимогу про стягнення аліментів.

Outcome: approved