Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-07 00:00:00

Бердянський міжрайонний прокурор звернувся з позовом в інтересах Головного управління Держземагенства у Запорізькій області до Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області, [PERSON] про визнання незаконним та скасування розпорядження, визнання недійсним державного акта, зобов'язання здійснити дії, вказуючи, що проведеною прокурорською перевіркою встановлено, що розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації № 139 від 05.03.2010 року «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради» затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району для індивідуального дачного будівництва. На підставі зазначеного розпорядження [PERSON] видано державний акт на право власності на земельну ділянку [NUMBER], кадастровий номер [NUMBER]. Проект відведення земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва [PERSON] погоджено та затверджено з порушенням водного та земельного законодавства. На підставі постанови прокурора від 08.12.2014 року, винесеної в межах кримінального провадження № 12014080130005963 приватним підприємством «Азовгеопроект» проведено геодезичне дослідження розташування спірної земельної ділянки відносно урізу води Азовського моря. Результати вказаного дослідження оформлено у вигляді ситуаційної схеми, відповідно до якої виділена [PERSON] земельна ділянка знаходиться на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району в межах визначеної ст. 88 ВК України двокілометрової зони прибережної захисної смуги Азовського моря, а саме на відстані 208 м від урізу Азовського моря. Відповідно до листів Управління Держземагенства у Бердянському районі від 31.12.2014 року та Новопетрівської сільської ради від 02.12.2014 року проект встановлення прибережної захисної смуги розроблений та затверджений лише на території с. Куликівське Новопетрівської сільської ради. За межами населених пунктів на території Новопетрівської сільської ради проект становлення прибережної захисної смуги не розроблений та не затверджений. Спірна земельна ділянка була передана у приватну власність в порушення ст.ст. 85, 90 ВК України та ст. 59 ЗК України. У затвердженому оскаржуваним розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації № 139 від 05.03.2010 року проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря не враховано, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки в силу ст. 88 ВК України та п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Мінприроди України від 5 листопада № 434. Прокурор зазначає, що Бердянською райдержадміністрацією при прийнятті розпорядження № 139 від 05.03.2010 року порушено вимоги земельного та водного законодавства, що вказує на протиправність дій Бердянської райдержадміністрації. Посилаючись на зазначені обставини прокурор просив суд визнати незаконними та скасувати розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації № 139 від 05.03.2010 року «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради» в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON]; визнати недійсним державний акт на право власності [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1 га, виданий на ім'я [PERSON] для індивідуального дачного будівництва на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району; зобов'язати [PERSON] повернути зазначену вище земельну ділянку Головному управлінню Держземагенства у Запорізькій області. У судове засідання прокурор не з'явився. Подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав і просив розглянути справу за його відсутності. Представник Головного управління Держземагенства у Запорізькій області у судове засідання не з'явився. Про слухання справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримав і просив розглянути справу за його відсутності. Представник Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином. Надав суду заперечення проти позову у письмовому вигляді, у якому просив у задоволенні позову відмовити оскільки [PERSON] отримав земельну ділянку на законних підставах, із земель сільськогосподарського призначення, переведену в землі рекреаційного призначення, а не із земель водного фонду, у порядку передбаченому ст. 118 ЗК України, на підставі погодженого відділом Держкомзему у Бердянському районі, екології (природоохоронний орган) та представниками інших контролюючих органів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Крім того, з 05.11.2011 року і по теперішній час згідно ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою, а також оскільки проект землеустрою щодо виділення прибережних смуг та переведення земель сільськогосподарського призначення до земель водного фонду на території Новопетрівської сільської ради не розроблений до теперішнього часу, тому не має підстав стверджувати, що під час видання розпорядження від 05.03.2010 року районна державна адміністрація порушила вимоги чинного законодавства України. Представник зазначив, що посилання прокурора в позові на постанову Верховного Суду України по справі № 6-57цс 13 не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки розпорядження від 05.03.2010 року № 139 «Про передачу громадянам у власність земельних ділянок на території Новопетрівської сільської ради» як акт індивідуальної дії є дійсним, його не визнано незаконним або протиправним у судовому порядку, тому не застосування переліку підстав припинення права власності на земельну ділянку, визначеного ст. 140 ЗК України є не доцільним, а заявлені позовні вимоги Бердянського міжрайонного прокурора є передчасними. Також представник звертає увагу суду, що відповідно до ст.257ЦК України, ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», що набув чинності 15.01.2012 року та яким внесено зміни до п.4 ст. 268 ЦК України, позивачем може бути пропущений строк позовної давності, у разі наявності чого просив застосувати наслідки їх пропуску [PERSON] у судове засідання не з'явився без поважних причин. Про слухання справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив. З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного. Згідно ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що знаходиться під особливою охороною держави. Право на землю набувається і реалізується громадянами і суб'єктами господарської діяльності виключно відповідно до закону. Відповідно до ст. 22 Земельного кодексу України громадяни України із земель державної і комунальної власності мають право набувати безоплатно у власність земельні ділянки для індивідуального дачного будівництва. Набуття права на землю громадянами України здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. У відповідності до ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад і передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Частинами першою та другою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни і юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель держаної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання її у користування. Громадяни, зацікавлені в одержані безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської держаної адміністрації, або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Вибір місця розташування земельної ділянки та надання дозволу і вимог на розроблення проекту її відведення здійснюється в порядку, встановленому статтею 151 ЗК України. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. Відповідно до ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після державної реєстрації цього права і посвідчується державним актом. Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав громадян; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, не заборонених законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності і видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов'язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Судом встановлено, що розпорядженням голови Бердянської районної державної адміністрації № 139 від 05.03.2010 року було затверджено проект відведення земельної ділянки та передано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 0,1 га, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (а.с. 9, 10). На підставі зазначеного вище розпорядження [PERSON] був виданий державний акт на право власності [NUMBER] на земельну ділянку площею 0,1000 га, для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). З ситуаційної схеми земельної ділянки станом на 25.12.2014 року відстань земельної ділянки до урізу води Азовського моря складає 208 м (а.с.12). Згідно ст. 88 ВК України з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів виділяється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. Частиною 1 ст. 90 ВК України визначено, що прибережна захисна смуга уздовж морів, морських заток і лиманів входить у зону санітарної охорони моря і може використовуватися лише для будівництва санаторіїв та інших лікувально-оздоровчих закладів, з обов'язковим централізованим водопостачанням і каналізацією. Однак, у порушення п. 2.9 Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України 5 листопада 2004 № 434, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.11.2004 року, при відведенні спірної земельної ділянки не враховано наявність прибережної захисної смуги, хоча вказаним порядком передбачено, що у разі відсутності належної землевпорядної документації та встановлених у натурі (на місцевості) меж щодо водоохоронних зон та прибережних захисних смуг водних об'єктів, природоохоронний орган забезпечує їх збереження шляхом урахування при розгляді матеріалів щодо вилучення (викупу), надання цих земельних ділянок, нормативних розмірів прибережних захисних смуг, встановлених ст. 88 ВК України та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 08.05.1996 року №486 "Про затвердження Порядку визначення розмірів і меж водоохоронних зон та режиму ведення господарської діяльності в них", з урахуванням конкретної ситуації. Відповідно до листів Управління Держземагенства у Бердянському районі від 31.12.2014 року та Новопетрівської сільської ради від 02.12.2014 року проект встановлення прибережної захисної смуги розроблений та затверджений лише на території с. Куликівське Новопетрівської сільської ради (а.с. 16, 17). Аналіз наведених норм законодавства дає підстави для висновку про те, що при наданні земельної ділянки за відсутності проекту землеустрою зі встановлення прибережної захисної смуги необхідно виходити з нормативних розмірів прибережних захисних смуг, установлених статтею 88 ВК України, та орієнтовних розмірів і меж водоохоронних зон, що визначаються відповідно до Порядку погодження природоохоронними органами матеріалів щодо вилучення (викупу), надання земельних ділянок, затвердженого наказом Міністерства охорони навколишнього природного середовища України від 5 листопада 2004 року № 434. Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд України в постановах від 21 травня 2014 року у справі № 6-16цс14, від 24.12.2014р. у справі №6-206цс14. За таких обставин у проекті землеустрою розміри і межі прибережної захисної смуги Азовського моря відповідно до ст. 60 ЗК України не могли бути враховані, що унеможливлює відведення такої земельної ділянки. У відповідності до ст. 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України. Згідно ч. 2 ст. 144 Конституції України рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ст. 22 ЗК України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей. Суд не може прийняти до уваги заперечення представника Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області стосовно того, що [PERSON] отримав земельну ділянку на законних підставах, із земель сільськогосподарського призначення, переведену в землі рекреаційного призначення, а не із земель водного фонду, у порядку передбаченому ст. 118 ЗК України, на підставі погодженого відділом Держкомзему у Бердянському районі, екології (природоохоронний орган) та представниками інших контролюючих органів проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, оскільки представником не надано документів, що підтверджують зміну цільового призначення земельної ділянки. Згідно розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації № 139 від 05.03.2010 року [PERSON] було передано у власність земельну ділянку , розташовану на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області, для індивідуального дачного будівництва за рахунок земель державної власності сільськогосподарського призначення (а.с. 9, 10), що суперечить діючому законодавству. З урахуванням вищезазначеного, передача у власність [PERSON] земельної ділянки на підставі розпорядження голови Бердянської районної державної адміністрації № 139 від 05.03.2010 року відбулася з порушенням норм закону, а отже воно є незаконними та підлягає скасуванню в частині передачі у власність земельної ділянки [PERSON]. За таких обставин державний акт на право приватної власності на земельну ділянку видано [PERSON] без належної правової підстави, а тому його слід визнати недійсним. Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно без достатньої правової підстави, зобов'язана його повернути. Спірна земельна ділянка розташована на території Новопетрівської сільської ради Бердянського району. Згідно п. 1 Наказу Державного агентства земельних ресурсів України № 72 від 28.02.2013 року право розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності мають право головні управління Держземагенства в областях. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності» від 06.09.2012 року з 1 січня 2013 року землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими. При цьому згідно ч. 3, 4 прикінцевих і перехідних положень зазначеного вище закону у державній власності залишаються усі землі, розташовані за межами населених пунктів, крім земельних ділянок приватної власності. Таким чином, земельна ділянка повинна бути повернута Головному управлінню Держземагенства у Запорізькій області. Суд не може прийняти до уваги доводи представника Бердянської районної державної адміністрації Запорізької області щодо пропуску позовної давності, оскільки вони не ґрунтуються на законі та відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України (в редакції закону станом на день прийняття Бердянською міською радою Рішення № 41 від 25.02.2010 року) позовна давність не поширюється на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» від 20.12.2011 року № 4176-VI, який набрав чинності 15.01.2012 року, п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України був виключений. Разом з тим, відповідно до п.5 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону, протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акту органу державної влади, органу влади АР Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи. Тому, з огляду на правила п.5 зазначених Прикінцевих та перехідних положень, підстав для застосування строку позовної давності не має.

Outcome: approved