Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-26 00:00:00

[PERSON], звертаючись до суду з позовом до Київської міської ради, просив визнати за собою, [PERSON], право власності в порядку спадкування на ? частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. Представник відповідача - Київської міської ради, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи відповідач повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання уповноваженою особою відповідача виклику до суду, про причини неявки представника відповідач суд не повідомив, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору відповідач не скористався. Представник третьої особи - Головного управління юстиції у м. Києві, в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи третя особа повідомлена належним чином, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням про отримання виклику до суду, про причини неявки представника третя особа повідомила, процесуальним правом подати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору третя особа не скористалась. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] були співвласниками, в рівних долях, квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 21 липня 1994 року, яке видане на підставі розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 21 липня 1994 року за №8-436. (а.с.22) [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 27 квітня 2006 року (актовий запис №508). (а.с.21) Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. 24 вересня 2008 року [PERSON] звернулась до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON], яка померла [INFO]. (а.с.35) Відповідно до положень частини першої, третьої та п'ятої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Фактичний вступив управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадкової маси. Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов'язок спадкоємців, а їх право. 24 вересня 2008 року, на підставі заяви [PERSON], Десятою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №1801/08 щодо майна померлої [PERSON], яка в ксерокопії залучена до матеріалів справи. (а.с.34-44) [INFO] померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві 13 квітня 2013 року (актовий запис №480). (а.с.49 зворот) 18 квітня 2013 року [PERSON] звернувся до Десятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті дружини - [PERSON], яка померла [INFO]. (а.с.49) 29 квітня 2013 року, на підставі заяви [PERSON], Десятою Київською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №376/2013 щодо майна померлої [PERSON], яка в ксерокопії залучена до матеріалів справи. (а.с.46-74) Відповідно до положень частини першої статі 1276 Цивільного кодексу України, якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Спадкування за правом спадкової трансмісії, в порядку переходу права на прийняття спадщини (ст. 1276 ЦК), застосовується, якщо спадкоємець був живим на час відкриття спадщини, проте помер, не встигнувши прийняти спадщину чи відмовитись від неї. Спадкування за правом спадкової трансмісії застосовується при спадкуванні як за законом, так і за заповітом. 02 квітня 2015 року державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] винесена постанова про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, на підставі якої відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину з законом на ? частину квартири [ADDRESS], на ім'я [PERSON] після померлої [INFO] [PERSON], мотивуючи тим, що в матеріалах спадкової справи відсутні правовстановлюючі документи на вказану ? частину квартири [ADDRESS], з якої 1/3 частки належала померлій особисто на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпровською райдержадміністрацією 21 липня 1994 року, а 1/6 частку квартири вона фактично прийняла, але юридично не оформила після смерті своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO] (спадкова справа №1801/01). (а.с.71) Аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON], після її смерті відкрилась спадщина до складу якої увійшла 1/3 частина квартири [ADDRESS], єдиним спадкоємцем першої черги за законом була донька померлої [PERSON], яка померла [INFO], яка фактично прийняла спадщину, однак у встановленому порядку не отримала свідоцтво про право власності на спадкове майно. Спадкоємцем першої черги за законом померлої [PERSON] є її чоловік [PERSON], позивач у справі, який в межах визначеного законодавством шестимісячного строку заявив про намір прийняти спадщину до складу якої входить ? частина квартири [ADDRESS], з якої 1/3 частки належала [PERSON] особисто на підставі Свідоцтва про право власності на житло, видане Дніпровською райдержадміністрацією 21 липня 1994 року, а 1/6 частка квартири [PERSON] фактично прийняла, але юридично не оформила після смерті своєї матері - [PERSON], яка померла [INFO]. Виходячи з викладеного, судом встановлено, що позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом майна померлої дружини [PERSON], фактично прийняв спадщину, в той же час обставин, які б вказували, що спадкодавець [PERSON] за життя набула або володіла нерухомим майном, що входить до спадкової маси, неправомірно, або на вказане майно, окрім позивача, в порядку спадкування чи з інших підстав претендують інші особи судом не встановлено, тому вимоги позивача про визнання за собою права власності на ? частину квартири [ADDRESS] є правомірними та такими, що підлягають задоволенню. Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначає, що речові права на нерухоме майно, їх обтяжень та правочини щодо нерухомого майна підлягають обов'язковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Згідно ч. 2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то воно виникає з моменту проведення такої реєстрації. Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із угод. Відповідно до положень частини першої статті 182 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються Законом (частина четверта статті 182 Цивільного кодексу України, стаття 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Згідно положень п.1 ст. 5 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що у Державному реєстрі прав реєструються права на житлові будинки, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно до п.п. 10 п. 27, п. 29 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень та Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 703 від 22 червня 2011 року, передбачено, що документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є: укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно, чи його дублікат та технічний паспорт на такий об'єкт. Згідно з статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Позов про визнання права власності - це позадоговірна вимога власника майна про констатацію перед третіми особами факту приналежності позивачу права власності на спірне майно. Підтвердження в суді права власності на майно здійснюється шляхом підтвердження фактів, що свідчать про володіння спірним майном на праві власності або іншого речового права. Оцінюючи наявні у справі докази, з урахуванням вищенаведених норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини, суд вважає доведеним той факт, що позивач [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], отримав право на спадкування на частину об'єкту нерухомого майна, а саме: ? частину квартири [ADDRESS], однак у встановленому порядку не отримав свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу на нерухомого майно, що слугувало підставою для відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, на підставі п.4.20 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та п.4 ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Київської міської ради, третя особа [PERSON] управління юстиції у м. Києві про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування за законом, є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі, ухвалюючи рішення суд визнає за [PERSON], як спадкоємцем першої черги за законом майна спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO], право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного та

Outcome: approved