Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до Територіальної громади села Михайлівці в особі Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області про припинення права власності, скасування запису, зобов`язання передати земельну ділянку в натурі та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Позов мотивувала тим, що [INFO] помер [PERSON] , який постійно проживав та був зареєстрований по [ADDRESS] . Після його смерті залишилось спадкове майно - земельна частка (пай) розміром 3,27 в умовних кадастрових гектарах на землях, що перебували у колективній власності КСП «Темп» с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області (сертифікат серії ВН № 0106512 ). Вона являється єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] , спадщину прийняла, як така, що на день смерті спадкодавця проживала разом з нею за однією адресою. Інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні. Звернувшись до Михайловецької сільської ради за випискою із списку громадян, вона дізналась, що зазначена вище спадщина визнана рішенням Мурованокуриловецького районного суду від 06.06.2012 відумерлою та передана у комунальну власність територіальної громади Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Вказане рішення було скасоване постановою Апеляційного суду Вінницької області від 27.06.2019. Тому вона змушена звернутися до суду для оформлення своїх спадкових прав. Просила суд припинити право власності відповідача на спірну земельну ділянку, скасувати відповідний запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зобов`язати передати їй земельну ділянку в натурі та визнати право на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Ухвалою Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 29.10.2019 було прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] та відкрито провадження у справі. Позивач в підготовче засідання не з`явилася, в позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності (а.с. 3). Відповідач копію ухвали від 29.10.2019 та доданих до неї матеріалів отримав 06.11.2019, однак відзиву до суду не направив. Його представник в підготовче засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав у повному обсязі(а.с. 31). Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.ч. 3-4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи зазначені вище положення, а також те, що сторони скористались своїм правом, врегульованим ч. 3 ст. 211 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному підготовчому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, давши оцінку зібраним доказам, суд приходить до висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] у с.Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області помер [PERSON] (а.с. 6). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП "Темп" Михайловецької сільської ради, розміром 3,27 в умовних кадастрових гектарах, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ВН № 0106512. Вартість земельної частки (паю) становить 94037 грн 55 коп. Державний акт на земельну ділянку не видавався, однак, згідно технічної документації даній земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 0522884200:04:001:0167 (а.с. 14-15, 20-21). Рішенням Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 06.06.2012 вказану спадщину за заявою прокурора Мурованокуриловецького району в інтересах держави в особі Михайловецької сільської ради визнано відумерлою та передано її у власність територіальної громади с. Михайлівці Мурованокуриловецького району Вінницької області в особі Михайловецької сільської ради Мурованокуриловецького району Вінницької області. Згідно інформації з Державного земельного кадастру зазначеному паю присвоєно кадастровий номер № 00522884200:04:001:0167. Право власності на вказану земельну ділянку площею 2,9034 га 14.12.2016 зареєстровано за Михайловецькою сільською радою (а.с. 16-19). Разом з тим, постановою Вінницького апеляційного суду № 216/480/12 від 27.06.2019 рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області від 06.06.2012 скасоване та ухвалено нове, згідно якого у заяві прокурора Мурованокуриловецького району в інтересах держави в особі Михайловецької сільської ради про визнання спадщини відумерлою, - відмовлено (а.с. 10-11). Таким чином, враховуючи вищевикладені докази, те, що оскільки технічна документація із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) виготовлена на підставі рішення суду яке скасоване, а також ту обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб, - вимога позивача припинити право власності відповідача на спірну земельну ділянку та скасувати у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запис про право власності за відповідачем на неї, є підставними і такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до п.п. 5-6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. При цьому, суд виходить з того, що норми п.п. 5-6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб -спадкоємців. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. (ст. 1223 ЦК України). Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Копією рішення Мурованокуриловецького районного суду Вінницької області №139/1280/18 від 28.01.2019, що набрало законної сили 28.02.2019 (а.с. 8-9), довідкою Михайловецької сільської ради № 683 від 26.09.2019 (а.с. 12) стверджується, що позивач [PERSON] є спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину, як така, що на час смерті постійно проживала разом із спадкодавцем за однією адресою. Інші спадкоємці як за законом, так і за заповітом відсутні. Зокрема, зазначеним вище рішенням суду встановлено, що спадкова справа щодо майна померлого [INFO] [PERSON] не заводилася, заповіти за життя останнім не вчинялися. Отже, суд вважає доведеним, що позивач єдиний спадкоємець четвертої черги за законом після смерті [PERSON] , яка прийняла спадщину в порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України. Разом з тим, 21.10.2019 державним нотаріусом позивачеві відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну частку (пай) у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на неї (а.с. 22). Враховуючи, вищевикладені докази, а також обставину, що відповідач позов визнав повністю і його задоволення, не суперечить вимогам закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд прийшов до висновку, що за позивачем слід визнати в порядку спадкування за законом право на земельну частку (пай), після смерті [PERSON] та зобов`язати відповідача передати позивачу спірну земельну ділянку. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 940 грн (а.с. 1). Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Разом з тим, позивачем не заявлялося жодних клопотань про повернення половини сплаченого нею судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved