Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] у якій просила суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за період з 29 серпня 2017 року по 07 липня 2019 року в сумі - 37 218, 00 грн. У обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу з [PERSON] мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 10 жовтня 2017 року по справі № 185/6731/17, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29 серпня 2017 року. Згідно до вказаного рішення суду був виписаний виконавчий лист та направлений на виконання до Павлоградського міськрайонного ВДВС ПСМУМЮ м. Дніпро. Відповідач своєчасно не сплачував аліменти, у зв`язку з чим утворилась заборгованість за період з 29 серпня 2017 року по 07 липня 2019 року. Відповідно до довідки Павлоградського міськрайонного ВДВС від 06 травня 2020 року загальна сума боргу [PERSON] по сплаті аліментів становить 37 218,00 грн. Враховуючи норми ч. 1 ст. 196 СК України, розмір нарахованої пені за прострочені платежі зі сплати аліментів складає 37 218,00 грн., тобто не більше 100 відсотків заборгованості. У судове засідання позивач не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач, належним чином сповіщений про час дату та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Про причину неявки суд не повідомив. Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити у справі заочне рішення суду. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом по справі встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від даного шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 10 жовтня 2017 року з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частки всіх доходів щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 29 серпня 2017 року. (а. с. 7) Згідно до вказаного рішення суду були виписані виконавчі листи та передані на виконання до Павлоградського міськрайонного ВДВС. Відповідно до довідки Павлоградського міськрайонного ВДВС ПСМУМЮ м. Дніпростаном на 06 березня 2020 року заборгованість [PERSON] складає 37 218, 00 грн. (а. с. 6) Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" роз`яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Таким чином, під час розгляду справи необхідно встановити обставини, з якими закон пов`язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки. Встановлено, що з вини відповідача, який зобов`язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, виникла заборгованість по аліментам, яка становить 37 218, 00 грн. Доказів про те, що заборгованість по аліментах виникла внаслідок несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками, матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів в період з 29 серпня 2017 року по 07 липня 2019 року наданого позивачем, розмір неустойки (пені) становить 351 218, 00 грн. З урахуванням положень ч. 1, 2 ст. 196 СК України, позивач просить стягнути неустойку (пеню) в розмірі заборгованості по аліментам. Аналізуючи докази у справі, суд приходить до висновку, що факт ухилення відповідача від сплати аліментів знайшов своє підтвердження за розглядом справи з часу, коли відповідач дізнався, що за судовим рішенням з нього стягнуто аліменти, поважних причин несплати аліментів у вказаний період часу відповідачем, судом не встановлено, отже позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню судовий збір в доход держави в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved