Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що йому праві особистої приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Інша Ѕ частина спірного будинковолодіння належить відповідачу [PERSON] . Зазначає, що за багато років між ними склався порядок користування приміщеннями в житловому будинку, які є ізольованими одне від іншого, мають окремі входи, в двох частинах будинку встановлено окремі лічильники газу, електроенергії та водопостачання. Зважаючи, що на даний час між сторонами відсутня згода про здійснення права спільної часткової власності, домовленості про поділ будинковолодіння між сторонами в добровільному порядку не можливо досягнути, відповідач з невідомих повивачу причин відмовляється виділяти частки в натурі, позивач вимушений звертатись до суду із відповідною позовною заявою. Крім того,\~з огляду на ту обставину, що гараж «Є» з погребом «Пг/Є» побудовані позивачем за письмового дозволу мами, у користуванні котрої перебувала земельна ділянка, на якій розташовані вищезазначені об`єкти та перебувають в користуванні позивача, розташовані на земельній ділянці [PERSON] , (відповідача) та згідно висновку будівельно-технічної експертизи по заяві [PERSON] від 12.08.20019 року є обов`язковою умовою визначеного варіанту поділу спірного будинковолодіння, надвірних будівель та споруд, виникає необхідність встановлення земельного сервітуту та суперфіцію для [PERSON] на частину земельної ділянки, площею 21,4м2 (для користування гаражем Є» з погребом «Пг/Є»). За таких обставин, позивач просить: 1. Виділити йому - [PERSON] , [INFO] , 1/2 частину будинковолодіння з надвірними будівлями та спорудами розташованого по [ADDRESS] в натурі, як окремий об`єкт нерухомості який складається з наступних приміщень будинку та прибудинкових споруд: коридор 2-1, площею 2,9 м2; санвузол 2-2, площею 1,9 м2; допоміжне 2-3, площею 12,7 м2; житлову 2-4, площею 25,6 м2; житлову 2-5, площею 12,1 м2; житлову 2-6, площею 13,0 м2; коридор 2-7, площею 4,3 м2; кухню 2-8, площею 9,3м2; загальною площею приміщень 81,8м2, в тому числі житловою - 50,7м2; а також: 1/2 частину погреба «Пг/А-1»; погріб «Пг /а2» вхідні східці «а5»; літню кухню-сарай «З» з прибудовою «з»; вхідні східці «з1», «з2»; сарай «Е»; гараж «Є» з погребом «Пг/Є»; вбиральню «К»; Ѕ огорожі №1; огорожу №2; огорожу №3; колонку «М»; замощення - «І»; - в цілу ідеальну частку, як нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] 2. Припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння розташоване по [ADDRESS] . 3. Визнати за [PERSON] , [INFO] право власності на новостворений об`єкт нерухомості, а саме будинковолодіння з надвірними будівлями та спорудами, розташоване по [ADDRESS] . Встановити сервітут [PERSON] , [INFO] на земельну ділянку площею 21,4 м2 (для користування гаражем «Є» з погрібом «Пг/Є»), котра перебуває у власності [PERSON] . 5. Судові витрати визначити у відповідності ст. 141 ЦПК України. Позивач не з`явився в судове засідання. Згідно поданої заяви, позовні вимоги підтримує, просить їх задоволити, розгляд справи проводити без його участі. Щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач не з`явився в судове засідання. Згідно до положень ЦПК України про порядок повідомлення особи про час та місце судового засідання відповідач є належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду даної цивільної справи на офіційному сайті Судова влада. Така інформація є відкритою, загальнодоступною та зрозумілою; і при бажанні відповідач мав можливість отримати інформацію про дату і час розгляду справи. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи чи про слухання справи без його участі, відзив на позов до суду не подав, тому судом постановлено ухвалу про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача проти такого вирішення справи не заперечує. Судом приймається до уваги, що за положеннями ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі сторін. Суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості проведення заочного розгляду справи. Дослідивши докази, надані сторонами на виконання вимог ст. 81 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог, з`ясувавши фактичні обставини справи, та, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні обставин справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] на праві особистої приватної власності належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що по [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння, виданим 20.03.1987 р. виконавчим комітетом Ровенської районної ради народних депутатів Ровенської області, факт належності якого встановлено рішення Рівненського районного суду у Рівненській області від 23.12.2014 у цивільній справі №570/5418/14-ц. Інша - Ѕ частина спірного будинковолодіння належить відповідачу, [PERSON] . Внаслідок розподілу майна, яке на праві спільної часткової власності належить сторонам без виділу їх часток в натурі, у сторін виникли суперечки щодо користування цим майном. За багато років між сторонами склався добровільний порядок користування приміщеннями в житловому будинку, які є ізольованими одне від іншого, мають окремі входи, в двох частинах будинку встановлено окремі лічильники газу, електроенергії та водопостачання. Зокрема, в користуванні позивача перебувають приміщення житлового будинку, загальною площею 81,8 м2, зокрема зазначені в технічному паспорті під літерами: коридор 2-1, площею 2,9 м2; санвузол 2-2, площею 1,9 м2; допоміжне 2-3, площею 12,7 м2; житлову 2-4, площею 25,6 м2; житлову 2-5, площею 12,1 м2; житлову 2-6, площею 13,0 м2; коридор 2-7, площею 4,3 м2; кухню 2-8, площею 9,3м2; А також, в користуванні позивача перебувають наступні надвірні будівлі та споруди: 1/2 частина погреба «Пг/А-1»; погріб «Пг /а2» вхідні східці «а5»; літня кухня-сарай «З» прибудова «з»; вхідні східці «з1», сарай «Е»; гараж «Є» з погребом «Пг/Є»; вбиральня «К»; Ѕ огорожі №1; огорожа №3; колонка «М»; замощення «І» Надвірні будівлі та споруди, які перебувають у користуванні позивач, розташовані на земельній ділянці кадастровий номер: 5624683300:06:019:0651, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), площею 0,069 га, яка приватизована [PERSON] . Винятком є гараж «Є» з погребом «Пг/Є», що розташований на суміжній земельній ділянці, яка належить [PERSON] . Всі намагання позивача добровільно здійснити розподіл майна у нотаріуса, передавши у власність кожної зі сторін приміщення житлового будинку та надвірні будівлі, згідно фактичного розподілу та користування вищезазначеними приміщеннями мали безуспішний характер. Відповідач з невідомих повивачу причин відмовляється виділяти частки в натурі, позивач вимушений звертатись до суду із відповідною позовною заявою. З системного аналізу норм права слідує, відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно ч.1 ст.358 Цивільного кодексу України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч.2 даної статті, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Згідно ч.3 вказаної статті, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Для з`ясування обставин, що мають значення для справи, за заявою позивача судовим експертом Сапуновою А.І. було проведено судову будівельно-технічну експертизу. Висновком судового експерта Сапуновою А.І. №0319 від 27.08.2019 року було запропоновано варіант поділу будівлі житлового будинку та земельної ділянки. Крім того, оскільки сторонами не було досягнуто згоди щодо вартості спірного нерухомого майна, таке питання теж ставилось на вирішення експерта. Згідно з оцінкою, вказаною у висновку судового експерта Сапуновою А.І. №0319 від 27.08.2019 року, вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] становить 1\~000 840 грн. Відповідно до вимог ч. 1,3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Беручи до уваги порядок користування, що склався, здатність виділення кожному співвласнику відокремленої частини будинку із самостійним входом, суд вважає за необхідне здійснити поділ будинковолодіння, згідно схеми поділу, запропонованого судовим експертом Сапуновою А.І у висновку №0319 від 27.08.2019 року. Зокрема, виділивши [PERSON] в цілу ідеальну частку, як об`єкт нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] наступні приміщення, будівлі та споруди, позначені в технічному паспорті, як: коридор 2-1, площею 2,9 м2; санвузол 2-2, площею 1,9 м2; допоміжне 2-3, площею 12,7 м2; житлову 2-4, площею 25,6 м2; житлову 2-5, площею 12,1 м2; житлову 2-6, площею 13,0 м2; коридор 2-7, площею 4,3 м2; кухню 2-8, площею 9,3м2; загальною площею приміщень 81,8м2, в тому числі житловою - 50,7м2; а також: 1/2 частину погреба «Пг/А-1»; погріб «Пг /а2» вхідні східці «а5»; літню кухню-сарай «З» прибудову «з»; вхідні східці «з1», сарай «Е»; гараж «Є» з погрібом «Пг/Є»; вбиральня «К»; Ѕ огорожі №1; огорожу №3; колонку «М»; замощення «І» [PERSON] виділити належну йому Ѕ частину будинковолодіння, в цілу ідеальну частку, як об`єкт нерухомого майна, за адресою: [ADDRESS] , зокрема приміщення, будівлі та споруди, позначені в технічному паспорті, як: коридор 1-1, площею 11,1 м2; допоміжне 1-2, площею 13,9 м2; кухню 1-3, площею 14,2 м2; ванну 1-4, площею 2,6 м2; туалет 1-5, площею 1,0 м2; кладову1-6, площею 1,7 м2; передпокій 1-7, площею 12,9 м2; коридор 1-8, площею 4,1м2; коридор 1-9, площею 8,4м2; житлову 1-10, площею 12,6 м2; житлову 1-11, площею 23,7 м2; житлову 1-12, площею 10,4(13,5) м2; котельню 1-13, площею 6,1м2; загальною площею приміщень 122,7м2, в тому числі житловою 55,1 (58,2)м2; а також: 1/2 частину погреба «Пг/А-1»; гараж «Б»; Ѕ огорожі №1. Щодо позовних вимог в частині встановлення сервітуту та суперфіцію для користування гаражем, що в технічному паспорті позначений літерою «Є» з погрібом «Пг/Є», суд зазначає наступне. Як вбачається з матеріалів справи гараж, що в\~технічному паспорті\~позначений літерою «Є» з погрібом «Пг/Є», побудовані позивачем за письмового дозволу мами, у користуванні котрої перебувала земельна ділянка на якій розташовані вищезазначені об`єкти. На даний час власником земельної ділянки є [PERSON] . Крім того, згідно висновку судово будівельно-технічної експертизи по заяві [PERSON] від 12.08.20019 року необхідність встановлення земельного сервітуту для [PERSON] , на частину земельної ділянки, площею 21,4м2 (для користування гаражем Є» з погрібом «Пг/Є») є обов`язковою умовою визначеного варіанту поділу спірного будинковолодіння, надвірних будівель та споруд. Надаючи оцінку спірним правовідносинам суд виходив з наступного. Відповідно до положень ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Відповідно до положень ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки чи іншої заінтересованої особи на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Строк дії земельного сервітуту, що встановлюється договором між особою, яка вимагає його встановлення, та землемлекористувачем, не може бути більшим за строк, на який така земельна ділянка передана користування землекористувачу. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений. Згідно ст. 100 ЗК України земельний сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Як зазначено\~в постанові\~Верховного суду\~від 06\~червня 2018\~року у\~справі №539/1427/16-ц,\~у пункті\~22-2\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~16\~квітня 2004\~року №7\~"Про\~практику застосування\~судами земельного\~законодавства при\~розгляді цивільних\~справ"\~вказано,\~що види\~земельних сервітутів,\~які можуть\~бути встановлені\~рішенням суду,\~визначені статтею\~99\~ЗК України\~і цей\~перелік не\~є вичерпним. Так, в ст. 99 ЗК України визначено види земельного сервітуту, а саме: а) право проходу та проїзду на велосипеді; б) право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху; в) право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм); в-1) право на будівництво та розміщення об`єктів нафтогазовидобування; в-2) право на розміщення об`єктів трубопровідного транспорту; г) право прокладати на свою земельну ділянку водопровід із чужої природної водойми або через чужу земельну ділянку; г-1) право розміщення (переміщення, пересування) об`єктів інженерної інфраструктури меліоративних систем; ґ) право відводу води зі своєї земельної ділянки на сусідню або через сусідню земельну ділянку; д) право забору води з природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право проходу до природної водойми; е) право поїти свою худобу із природної водойми, розташованої на сусідній земельній ділянці, та право прогону худоби до природної водойми; є) право прогону худоби по наявному шляху; ж) право встановлення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель та споруд; з) інші земельні сервітути. А тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині встановлення сервітуту та суперфіцію підлягають до задоволення. Щодо судових витрат. Розподіл судових витрат суд вирішує за положеннями статті 141 ЦПК України. Оскільки позивача було звільнено від сплати судового збору, то судові витрати слід стягнути з відповідача на користь держави. Щодо витрат понесених позивачем на проведення експертизи. Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті\~133\~та частин 1 - 3 ст.137 ЦПК України,\~судові витрати\~складаються з\~судового збору\~та витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи.\~До витрат,\~пов`язаних\~з розглядом\~справи,\~належать витрати\~назалучення\~свідків,\~спеціалістів,\~перекладачів,\~експертів та\~проведенням експертизи. За результатами розгляду справи витрати на проведенням експертизи підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. З метою підтвердження розміру витрат на проведення експертизи позивач подав договір №03/0819 на проведення судової будівельно-технічної експертизи, відповідно до п. 2.1. якого вартість робіт окреслено в розмірі 5000 грн. Крім того, на підтвердження факту здійснення оплати за проведення експертизи, позивачем було подано квитанцію про оплату робіт експерта в розмірі 5000 грн. А тому, витрати, понесені позивачем на проведення експертизи підлягають стягненню в відповідача в порядку ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved