Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-15 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом про стягнення аліментів з [PERSON], 21.01.1980р.н., уродженця [INFO], громадянина України, працюючого програмістом у «SoftServe» м.Львів, зареєстрованого за адресою: [INFO], в розмірі третини його заробітку, але не менше тридцяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на сина [PERSON], 09.01.2001р.н., в її користь щомісячно до досягнення сином повноліття. В підтвердження позовних вимог посилається на те, що 03 серпня 2000 року вона уклала шлюб з [PERSON], який було розірвано на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.10.2009 року, видане відділом РАЦСу Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Львівської області. Від даного шлюбу в них 09 січня 2001 року народився син [PERSON]. Фактично з відповідачем він не проживає з 2006 року, після розлучення син залишився проживати з нею. На утримання сина відповідач платив аліменти в добровільному порядку. В даний час відповідач одружується і вона вирішила звернутись до суду з даним позовом, щоб отримувати аліменти на підставі рішення суду. Їй відомо, що відповідач працює програмістом, отримує належну заробітну плату, а тому має можливість платити на утримання сина аліменти у відсотках до заробітку в розмірі третини зі всіх видів його заробітку. Свою вимогу про виплату аліментів в такому розмірі вона обґрунтовує тим, що син хворіє і потребує витрат на лікування, реабілітацію. Син лікується від внутрішньочерепної гіпертензії з 2014 року, він повинен і проходить періодично курси лікування, знаходиться на обліку. На лікування сина йдуть значні гроші, її мінімального заробітку на лікування та надання сину належних побутових умов, належне харчування, не достатньо. Крім того син швидко росте і є потреба в постійному оновленні одягу, взуття, витрат на навчання, а тому змушена звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги змінила, а саме просить стягувати аліменти в розмірі по 6000 грн. щомісячно, так як дохід відповідача за 1 квартал 2015 року становить 107332,86 грн. і він взмозі платити аліменти в такому розмірі. Змінені позовні вимоги просить задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надіслав на адресу суду письмове заперечення, в якому позов визнає частково, зокрема згідний платити аліменти, в розмірі 1500 грн. Суд вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи та давши їм належну оцінку приходить до наступного. Матеріалами справи встановлено, що сторони по справі 03 серпня 2000 року уклали шлюб, який було розірвано на підставі рішення Дрогобицького міськрайонного суду, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 29.10.2009 року. (а.с. 4) Від даного шлюбу в них 09 січня 2001 року народився син [PERSON], який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім»ї. (а.с. 3, 5) Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Нормою ст. 141 СК України встановлено, що мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, повинні забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, а також зобов'язані поважати дитину. Згідно зі ст. 157 СК України, той із батьків, який проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, який проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорам України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен керуватись максимальним забезпеченням інтересів дітей. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право і рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім'я природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність з створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Позовні вимоги [PERSON] в основному ґрунтуються на відповіді з Дрогобицької ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області від 02.07.2015р., в якій зазначено, що «[PERSON] перебуває на обліку як суб»єкт господарювання-фізична особа з 22.11.2007р. та згідно поданої Податкової декларації платника єдиного податку-фізичної особи-підприємця сума доходу за 1 квартал 2015р. становить 107332,86 грн.», суд критично оцінює такі доводи позивача, оскільки сума доходу зазначена в декларації, це сума валового доходу, а не чистого прибутку, інших доказів позивачем надано не було, і судом в процесі розгляду справи - не здобуто. Системний аналіз наведених вимог законодавства та зважаючи на вищевикладене, розглядаючи даний спір в межах заявлених вимог, оцінюючи здобуті по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв'язку у сукупності, суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання сина, а відповідач зобов»язаний таку допомогу надавати, а тому позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved