Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-14 00:00:00

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 14.12.2020р. надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON] (третя особа - Управління-служба у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради) про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способів участі у вихованні дитини. Пізніше відповідачкою було надано копію свідоцтва про розірвання шлюбу з [PERSON] від 21.12.2018р., з якої вбачалося, що вона змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. № 61). Ухвалою судді від 21.01.2021р. позов було прийнято до розгляду, відкрито провадження з призначенням розгляду в загальному позовному провадженні у підготовче засідання (а.с.№ 15). Цією ж ухвалою було витребувано від Управління-служби у справах дітей Соборної районної у місті Дніпрі ради в особі голови з припинення юридичної особи Свердліна О.В. відповідний висновок щодо розв,язання спору про встановлення способу участі у вихованні дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що з відповідачкою він перебував у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення суду від 05.02.2011р. Від шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] , який наразі постійно проживає з відповідачкою. Після розірвання шлюбу він стосунків з сином не переривав, надавав кошти для забезпечення сина усім необхідним, влітку відпочивав з ним на морі, а в той час, коли він був на службі в зоні АТО, то його батьки забирали до себе [PERSON] на вихідні дні. На день подачі позову відповідачка не дає йому можливості спілкування з сином, веде себе агресивно по відношенню до нього (позивача) і все це у присутності сина, що може призвести до зниження авторитета батька перед сином. У зв`язку з чим, [PERSON] і звернувся до Соборної районної у м. Дніпрі ради з заявою про визначення способу у вихованні сина. В первісній редакції позовних вимог [PERSON] наполягав на зобов,язанні матері [PERSON] не чинити перешкод йому у спілкуванні з сином та встановити у вихованні та спілкуванні батька з сином певні способи участі, побачень з дитиною. Так, [PERSON] просив визначити безперешкодні побачення з сином раз на два тижня без участі будь-яких осіб з 12год. суботи до 20год. неділі, з ночівлею у батька. У разі, якщо святкові дні припадають на день побачення батька з сином або цей день передує дню побачення, або є наступним після нього, то такі дні син повинен проводити з батьком. Щодо спільного відпочинку позивач просив визначити йому половину літніх, весняних, осінніх та зимових канікул, коли син проживає з батьком. Просив рішенням суду встановити необмежене спілкування з сином засобами телефонного, поштового, електронного або іншого засобу зв,язку, а також визначити, що в парні роки син свій день народження повинен проводити з батьком. Серед позовних вимог була також вимога про те, що в день побачення батька з сином, він (позивач) має право забирати його з дому/школи особисто. [PERSON] також просив рішенням суду зобов,язати відповідачку за два дні до зустрічі батька з сином надавати йому (позивачу) точну інформацію щодо фактичного місця навчання, проживання, перебування [PERSON] , а у разі настання таких змін, повідомляти про це особисто батька на наступний день з дня настання таких обставин. 05.03.2021р. відповідачкою підготовано відзив на позов (а.с. № 28-29), де заперечуючи проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, [PERSON] посилалася на те, що в позовній заяві викривлені дійсні факти, що вона з вересня 2020р. нібито чинить перешкоди позивачу у спілкуванні з [PERSON] . Ці обставини не відповідають дійсності, це можуть підтвердити, як свідки, так і сама дитина. Були випадки, коли сам син не бажав проводити вихідні з батьком, в цьому її вини немає. Крім того, позивачем не було враховано і те, що син додатково займається англійської мовою, а позивач на це не звертає увагу, не приділяє уваги розвитку дитини, через завантаженість на роботі не слідкує за додатковими розвиваючими гуртками, зайняттями спортом та іншим, що стосується здорового способу життя та розвитку. По тексту позову [PERSON] також просила врахувати і те, що позивач має заборгованість по сплаті аліментів, а в січні 2021р. звернувся до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Після подачі відзиву [PERSON] 18.03.2021р. також подала суду клопотання про допит в якості свідків [PERSON] (сина), а також [PERSON] (а.с. № 38), а також долучила до матеріалів справи письмові докази (а.с. № 39-46). Вищезазначені клопотання та докази були отримані позивачем в суді 31.03.2021р. (а.с. № 48). 30.04.2021р. [PERSON] подано відповідь на відзив (а.с. № 54-55), де позивач зауважував на тому, що зазначені по тексту відзиву факти не відповідають дійсності. 26.05.2021р. відповідачкою в порядку ст. 180 ЦПК України подано заперечення на відповідь на відзив (а.с. № 69-70), де [PERSON] зазначала, що і позивач не надає доказів своїм твердженням про перешкоди, які вона начебто чинить йому у спілкуванні з [PERSON] , а також зазначала, що доказом заборгованості по сплаті аліментів на утримання сина є довідка ДВС від 25.03.2021р. 05.05.2021р. до суду надійшов висновок Голови Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Федоренка В.В. від 26.04.2021р. № 5/6-53 про визначення позивачу способів участі у вихованні сина (а.с. № 58-59). Позивач 15.06.2021р. надав суду заяву, в якій уточнив у бік зменшення свої позовні вимоги та просив визначити йому такі способи участі у вихованні дитини, які зазначені у висновку від 26.04.2021р. № 5/6-53, він цілком з ними згоден. Також в цій заяві позивач просив справу розглянути з ухваленням рішення в підготовчому засіданні, оскільки відповідачка позовні вимоги в уточненій редакції визнала. Ця заява також містила в собі прохання до суду цивільну справу 15.06.2021р. розглядати за його відсутності та без фіксації судового процесу технічними засобами (а.с. № 72). Відповідачка [PERSON] заявою від 15.06.2021р. дійсно погодилась з позовними вимогами [PERSON] в уточненій (зменшеній редакції) від 15.06.2021р., просила ухвалити рішення 15.06.2021р. за її відсутності та без технічної фіксації, заперечень проти винесення рішення суду в підготовчому засіданні не висловила. Крім того, в цій заяві відповідачка відмовилась від раніше заявленого клопотання від 18.03.2021р. про допит свідків (а.с. № 73). Представник третьої особи - Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради в підготовче засідання 15.06.2021р. не з,явився, про дату розгляду справи був повідомлений належним чином, в справі наявні підтвердження (а.с. № 68). Раніше, а саме заявою від 05.05.2021р. представник третьої особи - Голик О.І. (діє за довіреністю від 12.01.2021р. - а.с. № 57) просила справу розглядати за відсутності представника Адміністрації Соборного району ДМР (а.с. № 56). Ухвалою суду від 15.06.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) була прийнята відмова відповідачки від клопотання про допит свідків (а.с. № 38, 75). Ухвалою суду від 15.06.2021р. (постановлена без виходу до нарадчої кімнати з огляду на положення ст. 353 ЦПК України) було постановлено про розгляд справи на підставі заяв сторін у справі та представника третьої особи за їх відсутності та про ухвалення рішення суду в підготовчому засіданні у відповідності до ч.3 ст. 200 ЦПК України, оскільки відповідачка уточнену редакцію позовних вимог 15.06.2021р. визнала та просила ухвалити рішення в підготовчому засіданні. У відповідності до положень ст. 223, ч.2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи в підготовчому засіданні 15.06.2021р. здійснювалась без фіксації судового процесу технічними засобами. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку змісту первісних заперечень відповідачки стосовно позовних вимог, а також тому, що позовні вимоги [PERSON] в редакції від 15.06.2021р. [PERSON] визнала повністю, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у відповідності до положень ст. 89 ЦПК України та у сукупності з нормами чинного законодавства, вважає, що позовні вимоги в редакції від 15.06.2021р. (зменшеній) підлягають задоволенню з наступних підстав. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1. ст.13 ЦПК України). При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. Стаття 51 Конституції України гарантує кожному із подружжя рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Аналогічна норма міститься також у ч. 6 ст. 7 СК України, відповідно до якої рівність прав і обов`язків жінки та чоловіка у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї є однією із загальних засад регулювання сімейних відносин. Це узгоджується з практикою ЄСПЛ, який неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братися до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08.07.2003р., «Цаунеггер проти Німеччини» від 03.12.2009р.). Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 12 Закону України „Про охорону дитинства", на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов`язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний, духовний, моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Частина 3 ст. 11 та ст. 15 вищеназваного закону встановила, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків, прямих контактів. Стаття 141 СК України зазначає, що мати, батько мають рівні права, обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з частинами 2, 3 ст. 157 СК України той з батьків, з ким проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною, брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки і піклування, другий із батьків має право звернутися з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини (ч. 1 ст. 151 СК України). Стаття 141 СК України визначає, що мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, чи розірвано шлюб і чи проживають вони разом чи окремо. Відповідно до ч. 2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 2 ст. 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ч. 4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Частиною 2 ст. 155 СК України передбачено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Законодавством України закріплено обов`язок того із батьків, який проживає окремо, брати участь у вихованні дитини, окрім того, законодавством зобов`язано батьків вирішувати всі питання виховання дитини спільно (ст. 157 СК України ). При розгляді справи встановлено наступні обставини справи і відповідні їм правовідносини. З 29.08.2008р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.04.2011р. було розірвано (а.с. № 7, 9). У шлюбі у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який після розірвання шлюбно-сімейних стосунків залишився проживати з матір,ю. Цих обставин сторони у справі не заперечували. Позивач по тексту позову стверджував, що після розірвання шлюбу він стосунків з сином не переривав, надав кошти для забезпечення сина усім необхідним, влітку відпочивав з ним на морі, а в той час, коли він був на службі в зоні АТО, то його батьки забирали до себе [PERSON] на вихідні дні. На день подачі позову відповідачка не дає йому можливості спілкування з сином, веде себе агресивно по відношенню до нього (позивача) і все це у присутності сина, що може призвести до зниження авторитета батьку перед сином. У зв`язку з чим, [PERSON] і звернувся до Соборної районної у м. Дніпрі ради з заявою про визначення способу у вихованні сина. Цю заяву було розглянуто та 05.05.2021р. до суду надійшов висновок Голови Адміністрації Соборного району Дніпровської міської ради Федоренка В.В. від 26.04.2021р. № 5/6-53 про визначення позивачу способів участі у вихованні сина, відповідно до якого доцільним вважається визначення батькові [PERSON] способи участі у вихованні сина [PERSON] та спілкуванні з ним, а саме кожного першого та третього тижня місяця з 12год.00хв. суботи до 20год.00хв. неділі (а.с. № 58-59). У висновку, окрім іншого зазначено, що [PERSON] проживає: [ADDRESS] , умови проживання хороші. [PERSON] разом із сином проживає за адресою: [ADDRESS] . В цьому висновку також зазначено, що на засіданні комісії з питань захисту прав дитини були присутні батьки та малолітній [PERSON] , думка якого була заслухана членами комісії, що передбачено ст. 171 СК України. Під час засідання [PERSON] висловився, що згоден зустрічатися з батьком один раз на два тижні з ночівлею. При розгляді справи судом враховано,що після отримання висновку від 26.04.2021р. № 5/6-53 обома сторонами у справі (а.с. 56), позивач 15.06.2021р. уточнив свої позовні вимоги в бік зменшення, отжа наполягав на участі у вихованні та спілкуванні з сином кожного першого та третього тижня місяця з 12год.00хв. суботи до 20год.00хв. неділі, як і було визначено комісією з питань захисту прав дитини, а відповідачка визнала ці позовні вимоги. Суд в повному обсязі погоджується з вищезазначеним висновком щодо часу та способу побачень сина з батьком. Визначення такого способу, порядку, часу спілкування та участі позивача у вихованні сина буде повністю відповідати положенням, як вищезазначених Закону України „Про охорону дитинства" і відповідних норм сімейного законодавства, так і ст.ст. 9,12 Конвенції про права дитини від 20.11.1989р. (ратифікована ВРУ 27.02.1991р.), де зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним або обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це не суперечить найкращім інтересам дитини. При прийнятті судом рішення про задоволення позовних вимог також враховані положення ч.8 ст. 7 СК України, де зазначено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливім урахуванням інтересів дитини, а як зазначено вище [PERSON] , [INFO] , на засіданні комісії з питань захисту прав дитини особисто брав участь та висловив свою згоду зустрічатися з батьком один раз на два тижні з ночівлею. За вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] в редакції від 15.06.2021р. підлягають задоволенню в повному обсязі. Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, приймаючи до уваги, що позовні вимоги в уточненій редакції задоволено в повному обсязі, судові витрати, які понесені позивачем по сплаті судового збору у розмірі 840грн. 80коп. (за ставками судового збору на 2020р., коли і було подано позов - а.с. № 2), слід стягнути з відповідачки на користь позивача. На підставі вищезазначеного,

Outcome: approved