Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] з наступними вимогами: усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження належним їй на праві особистої приватної власності будинком [ADDRESS] , шляхом припинення права відповідача на користування зазначеним будинком (припинення сервітуту); виселити відповідача з будинку [ADDRESS] , без надання іншого житла; стягнути з відповідача судові витрати. На обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що на праві особистої приватної власності їй належить житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами [ADDRESS] . В належному їй будинку зареєстрований та проживає відповідач, який є сторонньою для неї особою. Вони не ведуть з відповідачем спільного господарства, не пов`язані взаємними правами та обов`язками, не мають спільного бюджету. Відповідач користується її будинком, будь-яких угод між ними щодо користуванням житлом не укладено ані письмової, ані усної. При цьому відповідач споживає в її будинку житлово-комунальні послуги (газ, вода, електрична енергія, вивіз сміття), але тривалий час не бере участі в оплаті спожитих житлово-комунальних послуг. Між ними, внаслідок поведінки відповідача, склались вкрай недоброзичливі стосунки, спільне проживання в одному будинку є неможливим, а тому вона з 23.10.2019 змушена проживати у своєї матері. 16.07.2019 відповідач спричинив їй та її дочці тілесні ушкодження, та з цього приводу вона звернулася до Зміївського відділу поліції. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 02.03.2020 провадження у зазначеній справі відкрито у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та призначено справу до розгляду на 30.03.2020. 30.03.2020 в зв`язку з першою неявкою сторін, відкладено судовий розгляд. 14.05.2020 за клопотанням представника позивача відкладено судовий розгляд. 22.06.2020 за клопотанням відповідача відкладено судовий розгляд. 20.08.2020 відповідач [PERSON] подав заяву, в якій позов визнав у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. 26.08.2020 представник позивача адвокат Браславська О. А. подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності та за відсутності позивача, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Зважаючи на те, що всі учасники справи на судове засідання не з`явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Позивач [PERSON] є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2009, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харченко Л. Л., зареєстровано в реєстрі за № 505 (а. с. 7, 9). Право власності [PERSON] на вказане майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 19.04.2010, реєстраційний номер 10844707, що підтверджується копією витягу № 25901841 від 19.04.2010 (а. с. 8). Рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 23.12.2019 вирішено: позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення вартості житлово-комунальних послуг (в порядку регресу) задоволено, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму за комунальні послуги з електропостачання в розмірі 4 468 грн 16 коп., що складає 1/2 частину від 8 936 грн 32 коп., сплачених [PERSON] за період з 28.01.2016 по 01.10.2019, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму за комунальні послуги з газопостачання в розмірі 12 982 грн 91 коп., що складає 1/2 частину від 25 965 грн 82 коп., сплачених [PERSON] за період з 28.01.2016 по 01.10.2019, стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , суму за комунальні послуги з вивозу твердих побутових відходів в розмірі 746 грн 16 коп., що складає 1/2 частину від 1 492 грн 33 коп., сплачених [PERSON] за період з 28.01.2016 по 01.10.2019, стягнуто з [PERSON] , на користь [PERSON] , понесені судові витрати у виді сплаченого судового збору в розмірі 768 грн 40 коп. (а. с. 11-12). Згідно довідки Зідьківської селищної ради Зміївського району Харківської області № 02-19/212 від 25.02.2020 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а. с. 18). Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції" закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, а саме, що власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] зареєстрований та проживає у спірному житловому будинку за згодою власника і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Оскільки підставою для встановлення особистого сервітуту був факт спільного проживання позивача з відповідачем та фактом добровільного вселення відповідача до будинку позивача, то факт припинення сімейних відносин тягне за собою підставу припинення особистого сервітуту, оскільки особи, що проживають у будинку, що належить іншій особі, втратили статус членів сім`ї власника. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Отже, у справі встановлені достатні факти та підстави для припинення на вимогу власника права відповідача на користування чужим майном відповідно до пункту 4 частини першої, частини другої статті 406 ЦК України. Відповідач [PERSON] подав заяву про визнання позову, що за викладених вище обставин не суперечить закону та не порушує права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, та відповідно до ст. 206 ЦПК України є підставою для задоволення позову. Відповідно до положень статей 141, 142 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, належить повернути позивачу 50 відсотків судового збору з державного бюджету та стягнути з відповідача на користь позивача 50 відсотків сплаченого судового збору.

Outcome: approved