Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним, право власності на земельну ділянку площею 4,5 га, кадастровий номер [NUMBER], розташовану на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] померлої [INFO] року та [PERSON] померлої [INFO]. В судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність. Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, що [INFO] померла [PERSON], яка була рідною матір'ю дружини позивача [PERSON], яка також померла [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з земельної ділянки розташованої на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, площею 4,5 га, кадастровий номер [NUMBER]. Після смерті своєї матері [PERSON], якій належала дана земельна ділянка, дружина позивача [PERSON] прийняла спадщину, однак не встигла оформити спадщину на себе. Після смерті дружини позивач звернувся до Шостої Дніпропетровської державної територіальної контори, однак, отримав постанову про відмову від вчинення нотаріальної дії 29 березня 2017 року, в зв'язку з тим, що у спадкоємця відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначену земельну ділянку на ім'я [PERSON] та право власності на нерухоме майно за спадкоємцем не зареєстровано. Як вбачається з матеріалів справи, земельна ділянка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, площею 4,5 га, кадастровий номер [NUMBER] належить на праві власності [PERSON] виходячи з наступного. Відповідно до витягу з протоколу (загальних зборів) уповноважених делегатів БКСП «Сура» від 28 квітня 2000 року, було затверджено заяви робітників даного підприємства про вихід, в числі яких також була [PERSON] після виходу їй було надано пай № 41-2 ДП № 0252453 розміром 4,5 га, про що є відповідна відмітка. Рішенням Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 26.06.2000 року вирішено, видати у приватну власність земельні частки паї для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам згідно додатку 4. В якому, серед інших, також є [PERSON]. Актом про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 28 липня 2000 року із земель колективної власності власнику сертифіката ДП 0252453 [PERSON] передано земельну ділянку в натурі власнику сертифіката на земельну частку (пай) громадянину [PERSON] в розмірі 4,5 га. Даний акт погоджено Новоолександрівською с/р Дніпропетровського району Дніпропетровської області. Також було розроблено технічну документацію про виділення даної земельної ділянки в натурі (план/схеми). Відповідно до відповіді ДП «Дніпропетровський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою», на підприємстві міститься електронна інформація, що гр. [PERSON] видавався державний акт, реєстраційний номер 318 від 18 грудня 2000 року. Крім того, на адвокатський запит, отримано відповідь, що відповідно до електронної бази реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі станом на 01 січня 2013 року є відомості щодо земельної ділянки за гр.[PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), яка розташована на території Новоолександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області. На підставі рішення Новоолександрівської сільської ради 14 сесії 23 скликання від 26 червня 2000 року була розроблена реєстраційна справа договору оренди землі (право оренди TOB АФ «Новоолександрівська (ЄДРПОУ 32196696) та визначений кадастровий номер земельної ділянки - [NUMBER]; цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площа 4,5 га., тобто земельна ділянка була фактично передана [PERSON] у власність, вона її прийняла та користувалася нею (надала в оренду TOB АФ Новоолександрівська), даній ділянці було присвоєно кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER]. Інші спадкоємці після смерті спадкоємців відмовилися на користь позивача від спадкування. Згідно з п.1 ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Статтею 392 Цивільного кодексу України власнику майна надано право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 1 статті 1225 Цивільного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. За приписами ст. 1276 Цивільного кодексу України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на майно у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved