Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернувся із заявою [PERSON] про встановлення факту смерті, заінтересована особа Ананьївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (колишня назва - Ананьївський районний відділ РАЦС). В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що він є сином [PERSON] , яка померла [INFO] в місті Луганськ. Причиною смерті інфаркт головного мозку внаслідок не уточненої закупорки або стенозу церебральних судин, атеросклероз судин головного мозку. Як вказує заявник в заяві, що отримати свідоцтво про смерть у відділі державної реєстрації актів цивільного стану неможливо, оскільки факт смерті відбувся на тимчасово окупованій території України, на якій неможливо отримати медичний документ, що може бути прийнято відділом державної реєстрації актів цивільного стану для здійснення реєстрації смерті відповідно до статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». Заявник вказує, що встановлення факту смерті необхідно йому для отримання свідоцтва про смерть державного зразка з метою прийняття спадщини. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був сповіщений належним чином. Однак, заявник надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без його участі, заявлені ним вимоги просить задовольнити в повному обсязі (а.с.21). Представник заінтересованої особи Бабич М.О. до суду не з`явилася, проте надала через канцелярію суду письмову заяву в якій просить справу розглянути без її участі, заявлені вимоги заявника підтримує та не заперечує проти їх задоволення (а.с.18). Крім того, відповідно до наданої представником заінтересованої особи Бабич М.О. виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань заінтересовану особу було перейменовано на Ананьївський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) без припинення її діяльності. При цьому, у відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Суд враховує положення ч.3 ст.2 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях», якою визначено, що діяльність збройних формувань Російської Федерації та окупаційної адміністрації Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, що суперечить нормам міжнародного права, є незаконною, а будь-який виданий у зв`язку з такою діяльністю акт є недійсним і не створює жодних правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження або смерті особи на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, які додаються відповідно до заяви про державну реєстрацію народження особи та заяви про державну реєстрацію смерті особи. З копії свідоцтва про смерть [PERSON] (а.с.6) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Терни, Лубенського району, Полтавської області, є громадянином України. Зі свідоцтва про народження від 29 квітня 1961 року серії [NUMBER] (а.с.13) вбачається, що матір`ю заявника є - [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть від 16 березня 2018 року серії [NUMBER] (а.с.6), лікарського свідоцтва про смерть №70 від 11 березня 2018 року відповідно до форми №106/у вбачається, що [PERSON] померла [INFO] в місті Луганськ, Ленінського району. Причиною смерті стали інфаркт головного мозку внаслідок не уточненої закупорки або стенозу церебральних судин, атеросклероз головного мозку. Постановою Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованих» територіям окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена Постановою ВР України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року. З аналізу відкритих картографічних даних встановлено, що місто Луганськ Луганської області розташовані, на території, якій згідно постанови Верховної Ради України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» надано статус «тимчасово окупованої». Крім того, відповідно до п.1 розділу 2 (Луганська область) додатку до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1275 від 02 грудня 2015 року місто Луганськ віднесено до населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція. Відповідно до ст. 17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Заява про державну реєстрацію смерті подається не пізніше трьох днів з дня настання смерті або виявлення трупа, а в разі якщо неможливо одержати документ закладу охорони здоров`я або судово-медичної установи, - не пізніше п`яти днів. Державна реєстрація смерті за заявою, поданою у строки, визначені частиною другою цієї статті, та до закінчення одного року з дня настання смерті, проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. За правилами п. 8 ч.1 ст.315 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути оскаржено в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. Відповідно до п.13 Постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» за № 5 від 31.03.1995 року суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». З урахуванням викладеного, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Таким чином, з`ясувавши усі обставини справи суд дійшов висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню та вважає встановленим той факт, що матір заявника [PERSON] , [INFO] , уродженка села Терни Лубенського району Полтавської області, громадянин України, померла [INFO] у місті Луганськ, Ленінського району. Причина смерті: інфаркт головного мозку внаслідок не уточненої закупорки або стенозу церебральних судин, атеросклероз головного мозку. На підставі викладеного,

Outcome: approved