Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] про встановлення юридично факту, що має юридичне значення та зняття заборони на нерухоме майно та визнання права власності на земельну ділянку. В обґрунтування позову позивач [PERSON] посилається на те, що їй належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.02.2002, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 28 лютого 2002 року, зареєстровано за № 2-485. Під час оформлення кадастрового номеру для подальшої реєстрації права власності, їй стало відомо, що земельна ділянка під будинком надана у власність першому власнику житлового будинку [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 03.09.1998 серії ХР -10-00-083641 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 216, площею 0,158 га. Вказана земельна ділянка не була предметом договору дарування, однак вона фактично набула права власності на неї, оскільки відкрито володіє та користується земельною ділянкою з моменту її придбання. Крім того, в державному акті на землю в адресі зазначена назва села «Дубівка», а в договорі дарування «Дубовка», однак це назва одного і того ж села. 23.04.1999 року Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області, наклала заборону № 17 на нерухоме майно, при оформленні договору іпотеки між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота». [PERSON] в повному обсязі виконав умови іпотечного договору, виплативши грошові кошти в повному обсязі. Згідно довідки Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області №25534 від 25.10.2019 року, в ході перевірки реєстраційного журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, встановлено, що виконавчі провадження сторонами у яких, а саме боржниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , станом на 25.10.2019 року на виконанні у відділі не перебувають. Будь-яких майнових претензій до вищевказаного об`єкту нерухомого майна, а саме земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на сьогоднішній день не пред`явлено. Приймаючи до уваги вищевикладене та що з моменту накладення заборони, пройшли встановлені законом строки для можливого пред`явлення вимог. [PERSON] просить суд встановити, що адреса житлового будинку Харківська область, Дергачівський район, село Дубовка та адреса земельної ділянки Харківська область, Дергачівський район, село Дубівка одна й таж сама адреса; припинити обтяження та зняти заборону відчуження за реєстровим №4740408 від 02.04.2007 року накладений Дергачівською державною нотаріальною конторою на домоволодіння [ADDRESS] ; визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 0,158 га., розташованої на території [ADDRESS] , за набувальною давністю. В судове засідання позивач не з`явилася, в поданій суду заяві позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити, справу розглянути за її відсутності, без фіксування судового процесу. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час і місце розгляду справи належним чином. Про поважні причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Таким чином, суд вважає, що відповідач ухиляється від явки в суд, тому справу можливо розглянути за його відсутності в заочному судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, то відповідно до ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовну заяву такою, що підлягає задоволенню. Судом було встановлено, що [PERSON] належить житловий будинок з надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 28.02.2002, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області від 28 лютого 2002 року зареєстровано за № 2-485. Під час оформлення кадастрового номеру для подальшої реєстрації права власності, позивачці стало відомо, що земельна ділянка під будинком надана у власність першому власнику житлового будинку [PERSON] , на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 03.09.1998 серії ХР -10-00-083641 , зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 216, площею 0,158 га. Вказана земельна ділянка не була предметом договору дарування, однак вона фактично набула права власності на неї, оскільки відкрито володіє та користується земельною ділянкою з моменту її придбання. Крім того, в державному акті на землю в адресі зазначена назва села «Дубівка», а в договорі дарування «Дубовка», однак це назва одного і того ж села. 23.04.1999 року Дергачівська державна нотаріальна контора Харківської області, наклала заборону № 17 на нерухоме майно, при оформленні договору іпотеки між [PERSON] та Акціонерно-комерційним банком «Золоті ворота». [PERSON] в повному обсязі виконав умови іпотечного договору, виплативши грошові кошти в повному обсязі. Згідно довідки Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Дергачівському та Золочівському районах Головного територіального управління юстиції у Харківській області №25534 від 25.10.2019 року, в ході перевірки реєстраційного журналу обліку виконавчих проваджень переданих державному виконавцеві, встановлено, що виконавчі провадження сторонами у яких, а саме боржниками є [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , станом на 25.10.2019 року на виконанні у відділі не перебувають. Будь-яких майнових претензій до вищевказаного об`єкту нерухомого майна, а саме земельної ділянки та житлового будинку, що розташовані за адресою: [ADDRESS] на сьогоднішній день не пред`явлено. Приймаючи до уваги вищевикладене та що з моменту накладення заборони, пройшли встановлені законом строки для можливого пред`явлення вимог. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачено право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів такого захисту згідно з указаною нормою Кодексу є визнання права. Стаття 41 Конституції України гарантує кожному право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Згідно з пунктом "е" ч. 1 ст. 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно до ст. 377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, права користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно абз. 3 ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб`єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вказується, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з абз. 2 п. 13 указаної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Отже, враховуючи те, що позивач добросовісно, відкрито, безперервно володіє жилим будинком з надвірними будівлями, за адресою: [ADDRESS] , який знаходиться на земельній ділянці загальною площею 0,158 га., суд вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати в порядку набувальної давності за позивачем право власності на земельну ділянку, яка належала [PERSON] . На підставі ст.ст. 120, 141 ЗК України, ст.ст. 15, 16, 328, 344, 377 ЦК України, ст. 41 Конституції України,

Outcome: approved