Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рогатинського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини в частці від усіх його заробітків щомісячно. У позовній заяві зазначено, що сторони по справі з 21 лютого 2005 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. За час спільного проживання в шлюбі в них 25 серпня 2014 року народився син [PERSON]. Дитина проживає разом з позивачкою та перебуває на її утриманні та вихованні. Відповідач є молодою особою працездатного віку, спроможний надавати утримання на малолітнього сина. Просила позов задовольнити та стягувати на утримання дитини аліменти в частини від усіх видів його заробітків щомісячно відповідно до вимог, встановлених ч.1 ст.183 СК України. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала повністю із підстав, наведених у позовній заяві. Просила позовні вимоги задовольнити повністю. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав повністю. Пояснив, що надає утримання синові. Не заперечувачував щодо стягнення аліменів в судовому порядку в 1/3 частці від усіх видів його заробітків щомісячно, оскільки він має постійне місце роботи. Інших утриманців немає. Суд, вислухавши доводи сторін по справі, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] і [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія І-НМ №266183, виданим 30 серпня 2014 року виконавчим комітетом Черченської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області (а.с.4). [PERSON], [INFO] проживає разом з матірю [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №766, виданою 02.11.2015 року виконавчим комітетом Черченської сільської ради (а.с.7). За ч.2 ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частинами 7-10 статті 7 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України обовязок надавати утримання неповнолітнім дітям, які не досягли 18 років, покладається рівною мірою на обох батьків. Неповнолітні діти не здатні самі здобувати кошти для існування. Обовязок батьків з утримання своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення нею повноліття. Обовязок утримувати дітей моральний обовязок і найважливіший правовий обовязок їх батьків. При ухиленні від його виконання необхідні кошти можуть бути стягнуті за рішенням суду. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, що мають істотне значення для справи, а саме матеріальне становище сторін по справі, стан здоровя сторін по справі, ту обставину, що обоє батьків дитини працюють, інших утриманців немають, позивачка неспроможна самостійно забезпечити малолітній дитині прожиткового мінімуму. Відповідно до вимог ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Встановлення в законі правила про стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) батьків переслідує, передусім, мету найповніше охороняти інтереси дитини, забезпечити їй одержання не лише необхідних для життєдіяльності коштів, але і зберегти, за можливістю, той рівень життя, який дитина мала при спільному проживанні з обома батьками. А тому позов про стягнення аліментів підлягає до задоволення в 1/3 частці від заробітку відповідача. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved