Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-26 00:00:00

До суду з вказаною позовною заявою звернулась [PERSON], посилаючись на те, що рішенням Ставищенського районного суду від 7 липня 2016 року, яке набрало законної сили 26 серпня 2016 року, її призначено піклувальником неповнолітньої внучки [PERSON], [INFO], а відповідача позбавлено батьківських прав відносно даної дитини. Розпорядженням Ставищенської РДА від 29 серпня 2016 року № 417 [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування. Позивач просить суд стягнути із відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої внучки [PERSON] в розмірі 1/4 частини доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до її повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову, мотивуючи тим, що відповідач коштів на утримання дитини не надає, є працездатним, регулярних доходів немає. Домовленості про добровільне виконання відповідачем обов'язку утримувати дитину ними не досягнуто. Договору про сплату аліментів на утримання дитини не укладено. Інших дітей у відповідача немає. Дитина будь-яких доходів немає, має задовільний стан здоров'я. В судове засідання позивач не прибула, направила до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить справу розглядати без її участі (а.с. 32). Відповідач в судове засідання не прибув повторно, про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив (а.с. 28). Суд вважає можливим розгляд справи за наявними матеріалами, в зв'язку з чим відповідно до ст. ст. 169 ч. 4, 225 ЦПК України постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи. Суд, розглянувши матеріали справи, та дослідивши подані письмові докази, вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що розпорядженням Ставищенської РДА від 29 серпня 2016 року № 417 [PERSON], [INFO], надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 4) та копією вказаного розпорядження (а.с. 7). Рішенням Ставищенського районного суду від 7 липня 2016 року, яке набрало законної сили 26 серпня 2016 року (а.с. 5-6), позивача призначено піклувальником неповнолітньої внучки [PERSON], а відповідача позбавлено батьківських прав відносно даної дитини. З довідки виконкому Ставищенської селищної ради від 3 жовтня 2016 року (а.с 27), судом встановлено, що дитина з 7 липня 2016 року (з часу призначення піклування) проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватись, як аліменти на дитину, відповідно до ч. 1 ст. 183 Сімейного Кодексу України визначається судом, але розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин у відповідності з ч. 2 ст. 182 цього Кодексу не може бути менший ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Сімейного Кодексу України встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв'язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині відповідно до законів України, а також права власності дитини на ці виплати. Згідно із ч.1 ст.184 СК України та роз'яснень, викладених у п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини лежить, в тому числі, у всіх діях та рішеннях суду щодо дитини. Також частинами 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. З урахуванням викладеного, суд виходячи з обов'язку утримання неповнолітньої дочки батьком, з метою якнайкращого забезпечення інтересів дитини та її потреб,

Outcome: approved