Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з цим позовом до [PERSON] і просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00грн., щомісячно і до досягнення повноліття дітей. На обґрунтування позову позивачка повідомила, що з 19.11.2011 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має можливість надавати таку допомогу. Позивачка в судове засідання не з'явилася, однак подала до суду заяву, у якій просить розгляд справи проводити за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач про час та місце розгляду справи був належним чином повідомленим, на що вказує рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, а також наявне в матеріалах справи, опубліковане оголошення у газеті «Вінниччина» (17 лютого 2017року, №14/23156). У судове засідання він не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності чи про відкладення розгляду справи з поважних причин, до суду не подав. Відповідно до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення з наступних підстав. Правовідносини сторін ґрунтуються на вимогах ст. ст. 180-182, 184, 191 СК України. Відповідно до ч ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зі змісту ст.180 СК України вбачається, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу і (або) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. До підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі стаття184СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст. 181 ч. 2 СК України та згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року "Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 17) за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутись до суду з відповідним позовом. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 19.11.2011 року перебувають у зареєстрованму шлюбі . Від даного шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] Відповідач не надає жодної матеріальної допомоги на утримання дітей, хоча має можливість надавати таку допомогу. Ці факти стверджуються сукупністю доказів, які не викликають сумнівів у своїй достовірності та допустимості. Із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 19.11.2011року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Літинського районного управління юстиції Вінницької області, видно, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, про що зроблено запис за №124. Прізвище дружини після одруження «[PERSON]». Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.12.2014 року, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, видно, що [PERSON] народилася [INFO], про що складено відповідний актовий запис за № 245. Із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.08.2016 року, виданого Ладижинським міським відділом Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, видно, що [PERSON] народився [INFO], про що складено відповідний актовий запис за № 157. Ці докази суд приймає до уваги, так як вони зібрані з дотриманням вимог законів і не суперечать один одному. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позивачка правомірно вимагає стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі. На підставі ст. 367 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 551,20 грн. судового збору.

Outcome: approved