Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , Казавчинської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок за набувальною давністю. Позов обґрунтований тим, що з березня 2008 року [PERSON] проживала з [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] . Вказаний будинок належав [PERSON] , яка [INFO] померла. [PERSON] обходила, доглядала [PERSON] допомагала їй по господарству . З березня 2008 року і до цього часу [PERSON] проживає в даному будинку. Позивач продовжує добросовісно та відкрито володіти, вищезазначеним будинком. Вона переобладнала кімнати, робила ремонти в будинку, викопала криницю, зробила паркан навколо будинку та ін. Просить суд визнати за [PERSON] , [INFO] право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] . Позивач та її представник в судове засіданні не з`явилися. Представник позивача надіслала до суду клопотання про розгляд справи без її участі та участі позивача, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити. Судові витрати просить залишити по фактично понесеним. Відповідач [PERSON] та представник відповідача Казавчинської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області, в судове засідання не з`явилися, надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги визнають в повному обсязі. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач з березня 2008 року проживала з [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] і до цього часу проживає в даному будинку, що підтверджується довідкою Казавчинської сільської ради Гайворонського району Кіровоградської області №320 від 02.06.2020 року (а.с. 12). Вказаний будинок на праві власності згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 7) та архівної довідки КП БМБТІ №144 від 05.05.2020 року (а.с. 8) належав [PERSON] , яка [INFO] померла (а.с. 6). З висновку про вартість домоволодіння [ADDRESS] , вбачається, що загальна вартість будинку становить 47577 грн. (а.с. 9). З березня 2008 року і до цього часу позивач продовжує добросовісно та відкрито володіти, вищезазначеним будинком, що підтверджується також копією договору про користування електричною енергією (а.с. 13-14). Також позивач переобладнала кімнати, робила ремонти в будинку, викопала криницю, зробила паркан навколо будинку, що не заперечується сторонами. З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) встановлено, що будь-яка інформація на померлу [INFO] [PERSON] відсутня. Єдиним спадкоємцем за заповітом є [PERSON] (а.с. 33-34, 45), але останній спадщину не прийняв, на момент смерті зі спадкодавицею не проживав (а.с. 44), та до нотаріальної контори не звертався. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом судом не встановлено та до нотаріальної контори не звертались. Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно Постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК) (п. 9 Постанови). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду. Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (п. 11 Постанови) Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв`язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень") (п. 14 Постанови). З наведеного суд приходить до висновку, що позивач більше 11 років відкрито, безперервно, добросовісно володіє вищевказаним нерухомим майном, після того як у 2009 році добросовісно ним заволоділа, відповідачами по справі спростувань вказаних обставин та вимог про повернення цього нерухомого майна не заявлено, а тому вона після більш 11 років такого володіння набула право власності за набувальною давністю на житловий будинок [ADDRESS] . Оскільки визнання відповідачами позову не суперечить закону, не порушує права свободи чи інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved