Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просить усунути перешкоди в користуванні належним їй житловим будинком, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та визнання [PERSON] таким, що втратив право користування даним житлом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить житловий будинок за вищевказаною адресою. У теперішній час в ньому зареєстрований, проте з 2007 року не проживає попередній співвласник будинку [PERSON] Позивач зазначає, що оскільки з часу укладення договору купівлі-продажу припинилось право власності [PERSON] на вищевказаний будинок, відповідно він втратив в тому числі і право користування даним житлом. Позивач [PERSON] та представник позивача адвокат [PERSON], у судове засідання не з'явилися. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив ухвалити по справі заочне рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином через оголошення в газеті «Слобідський край», про що в матеріалах справи містяться відповідні дані, причину неявки суду не повідомив, заперечень за позовом або заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надав. Враховуючи умови, встановлені ч.1 ст.224 ЦПК України, судом проведено заочний розгляд справи. У зв'язку з тим, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Судом встановлено, що позивачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 10 жовтня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] та зареєстрованого в КП "Харківське районне бюро технічної інвентаризації" за № 19535599, належить житловий будинок [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстрований попередній власник домоволодіння - [PERSON] Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб . Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Статтею 346 ЦК України закріплені підстави припиненння права власності. Зокрема, за п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Припинення права власності на житловий будинок тягне за собою припинення всіх правомочностей власника, в тому числі і на користування житлом. Відповідно до абз. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. З огляду на це суд приходить до висновку, що вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житлом, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved