Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем перебували у шлюбі з 1996 року по 2015 рік. На підставі рішення суду від 21 липня 2015 р. шлюб між сторонами розірвано. Від шлюбу в сторін народився син [PERSON], [INFO]. Відповідач на утримання сина кошти дає, проте нерегулярно раз на два-три місяці не більше 500 грн. Син на даний час навчається у Городенківській ЗОШ І-ІІІ ступенів, дуже гарно вчиться. Цього року позивачка возила його на обласну олімпіаду з хімії, де він зайняв третє місце, та на всеукраїнську олімпіаду в м. Київ, витративши чимало коштів на дорогу. Також дитину необхідно забезпечити шкільною та спортивною формами, канцтоварами, іншими необхідними для навчання речами, оплатити за додаткові заняття, однак батько цим не цікавиться. Крім того, син хворіє і кілька разів на місяць проходить курс масажу, їздить на санаторно-курортне лікування. Тієї допомоги, яку надає відповідач, не вистачає. Відповідач фізично здоровий, інших утриманців не має, працює начальником Служби в справах дітей Городенківської РДА, має постійний регулярний дохід, а тому має можливість та повинен брати участь у вихованні дитини, надавати необхідну матеріальну допомогу на її утримання. 29.03.2016 р. позивачка подала до суду заяву про зміну позовних вимог, в якій просить стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від доходу, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Сторони в судове засідання не з'явилися, подали до суду заяви про розгляд справи в їхній відсутності. Позивачка позовні вимоги підтримує, відповідач змінені позовні вимоги визнає. Передбачених ч.1 ст.169 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно рішення Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2015 року по справі № 342/695/15-ц (провадження № 2/342/440/2015), яке набрало законної сили 03 серпня 2015 р., шлюб між сторонами, який зареєстрований 15.09.1996 року - розірвано. Від шлюбу в сторін [INFO] народився син [PERSON], що стверджено копією повторного свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 16 грудня 2010 р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану Городенківського районного управління юстиції Івано-Франківської області. Вищезгаданим рішенням суду [PERSON], [INFO], залишено проживати біля матері [PERSON]. Частиною 3 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Судом встановлено, що неповнолітній син проживає разом з позивачкою. Відповідач, який проживає окремо від сім'ї, в достатній кількості коштів на утримання дитини не надає. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону - батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 р. (ратифікована Україною 27 лютого 1991р.) дитина, враховуючи її фізичну й розумову незрілість, потребує спеціальної охорони та турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Відповідно до положень ч.8 ст.7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України " Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до положень ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язок батьків утримувати дітей до досягнення останніми повноліття визначено статтею 180 СК України. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку. При визначенні розміру аліментів суд, з урахуванням обставин, визначених ст.182 СК України, приходить до висновку, що позов слід задовольнити, стягувати з відповідача в корись позивачки аліменти у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON], [INFO]. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивачка звернулася до суду з позовом 22.02.2016 року, тому з цього дня слід присудити стягнення аліментів і проводити до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання. Питання судових витрат суд вирішує згідно вимог ст.88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 180-182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved