Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-18 00:00:00

До Березанського міського суду Київської області звернувся [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої позовні вимоги позивач аргументував тим, що з відповідачкою по справі - [PERSON] він перебуває в шлюбі, зареєстрованому 13.05.2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 60. Від шлюбу з відповідачкою має неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідачка зловживає алкогольними напоями, вже тривалий час як самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків. В той же час діти проживають разом з позивачем і потребують значних матеріальних витрат на своє утримання. Відповідачка як мати неповнолітніх дітей повинна надавати допомогу на їх утримання. Відтак, позивач просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у вигляді 1/2 частини усіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , починаючи з моменту звернення до суду та до досягнення дітьми повноліття. Позивач в підготовче судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. 11.11.2020 року через канцелярію суду подав клопотання, у якому позовні вимоги підтримав в повному обсязі, справу просив розглянути без його участі та без участі його представника. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнала у повному обсязі. Суд, заслухавши думку відповідачки, дослідивши матеріали справи та додані до них докази, прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, між [PERSON] та [PERSON] (прізвище після державної реєстрації шлюбу - [PERSON] ) 13 травня 2008 року було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (виданим повторно 01.07.2020 року), зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Березанського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 60. Батьками неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 13 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 68), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 13 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 69), та [PERSON] , [INFO] , свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 13 травня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Березанського міського управління юстиції Київської області, актовий запис № 70), є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується зазначеними вище свідоцтвами про народження. На підтвердження факту проживання дітей разом з позивачем ним надано акт депутата Березанської міської ради Проценко О.Г. № 3034 від 13.07.2020 року, згідно якого встановлено, що [PERSON] проживає по [ADDRESS] , разом зі своїми дітьми: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та матір`ю [PERSON] - [PERSON] . Крім того, до матеріалів справи додано подання від 07.07.2020 року директора навчального закладу, в якому навчаються діти сторін по справі: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , у якому він інформує відділ у справах дітей, сім`ї, молоді та спорту виконавчого комітету Березанської міської ради, що утриманням і вихованням дітей займаються бабуся - [PERSON] та батько - [PERSON] . Мати ( [PERSON] ) участі у вихованні дітей не бере. За змістом ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно приписів ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Принципом № 4 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386 (ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 року, закріплено право дитини на здорове зростання і розвиток; з цією метою їй мають бути забезпечені спеціальний догляд і охорона. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питання ми соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Частиною 1 статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Як роз`яснено п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Оскільки із матеріалів справи вбачається, що сторони не дійшли домовленості про сплату аліментів на дітей, позивач, з яким проживають діти, скористався правом звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено ст. 180 СК України. Як визначено ч. 2 ст. 141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. У відповідності до абз. 1 ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2)стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки,сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4)інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (ч. 5 ст. 183 СК України). З урахуванням імперативних вимог ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України суд, ухвалюючи судове рішення, зобовязаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Відтак, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та матеріальним становищем сторін, а також виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Так, при вирішенні питання щодо встановлення розміру аліментів судом враховано матеріальний стан сторін, те, що неповнолітні діти проживають разом з батьком, домовленості між батьками про сплату аліментів не досягнуто. Крім того, відповідачка є працездатною, фізично здоровою, відомостей про наявність у неї утриманців та інших аліментних зобов`язань суду не надано. Будь-яких інших доказів на спростування вимог позивача, а також на підтвердження того, що відповідачка не може надавати матеріальну допомогу, суду надано не було. За змістом ст.ст. 181, 182 СК України, п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, по своїй правовій природі аліментні зобов`язання є періодичними платежами та підлягають сплаті щомісяця. При визначені розміру аліментів, суд враховує визнання відповідачкою позову у розмірі заявлених позовних вимог, а саме стягнення з неї аліментів на утримання дітей в розмірі 1/2 частини заробітку. Таким чином, виходячи з наданих суду доказів та встановлених обставин, беручи до уваги, що визнання відповідачкою позову не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб, враховуючи положення ч. 1 ст. 183 СК України, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, а саме стягненню з відповідачки на користь позивача аліментів на утримання спільних неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки від доходу відповідачки щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з 24.07.2020 року, оскільки вказаний розмір аліментів є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дітей, відповідає інтересам сторін та інтересам дітей, а також не суперечить чинному законодавству. Положеннями ч. 1 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. А відтак, вимога позивача підлягає задоволенню з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 24.07.2020 року. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. За змістом п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17.10.2014 року, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Враховуючи ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи викладене,

Outcome: approved