Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-01 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , третя особа: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської ради, про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовних вимог, позивач посилалась на таке. Позивач та відповідач перебували у шлюбі з 12.06.2014 року, який було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.12.2018 року, яке набрало законної сили - 11.01.2019 року. Від шлюбу у сторін народився син - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні. Як вказала позивач, відповідач з народження дитини не виконує своїх батьківських обов`язків: матеріально не допомагає, участі у розвитку та вихованні дитини не бере. Також, позивач вказала, що відповідач покинув сім`ю та припинив будь-які контакти з нею і дитиною. Також, позивач вказала, що наразі нею подано позов про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини. У зв`язку з наведеним, позивач просила суд позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його неповнолітнього сина [PERSON] .. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити (а. с. 37). Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином на останню зареєстровану адресу місця проживання згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області (а. с. 22, 29, 33). Будь-яких заяв щодо розгляду справи відповідач не подав, відзив на позов від нього не надійшов. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся належним чином (а. с. 21, 25, 28, 34). У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку статті 280 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутність відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Згідно ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, надані письмові докази, відповідно до вимог закону, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. Судом встановлено, що, згідно до свідоцтва про народження, серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеські області, [INFO] народився [PERSON] , про що 03.05.2017 року було зроблено відповідний актовий запис № 3012 (а. с. 10). У зазначеному свідоцтві про народження дитини [PERSON] , в графі батько вказано - [PERSON] , а в графі мати вказано - [PERSON] (а. с. 10). Заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 05.12.2018 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (а. с. 11). Зі змісту свідоцтва, від 02.12.2020 року, [PERSON] , [INFO] , змінила прізвище на [PERSON] , про що Малиновським районним у м. Одесі відділі державної реєстрації актів цивільного стану ПМУ МЮ (м. Одеса) складено актовий запис № 108 (а. с. 12). На час розгляду справи дитина проживає разом із позивачкою. Доказів того, що батько дитини не ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню та утриманню дитини, відповідачем до суду не було надано за час розгляду справи. Крім того, судом встановлено, що, оскільки, відповідач повністю самоусунувся від виховання та утримання дитини, син позивачки перебуває на повному її утриманні. Згідно відомостей з ЄДРСР, заочним рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 27.05.2021 року, задоволено позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця, починаючи стягувати від дня пред`явлення позову до суду, тобто з 08 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття. Наразі рішення про стягнення аліментів перебуває на виконанні. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 164 Сімейного Кодексу України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Підставами для позбавлення батьківських прав батьків є, зокрема, якщо мати, батько ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно до положень ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789X11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови, від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчанням, про підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до Висновку Органу опіки та піклування № 2901/01-20, від 20.10.2021 року, орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР вважає доцільним позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] (а. с. 38 - 41). Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків у відношенні сина, не бажає їх виконувати, у зв`язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до ч. ч. 1 - 4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 2 ст. 89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до частини 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивач звільнена від сплати судового збору. Враховуючи те, що суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, а тому судовий збір по справі складає 908,00 грн., який підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved