Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із вказаним позовом і просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що через місяць після народження дитини з вини відповідача вони припинили сумісне проживання, а 07.12.2010 року розірвали шлюб. Дитина залишилася проживати з нею. Батько ухиляється від виконання своїх обов»язків відносно їхнього сина: ніяких стосунків з дитиною не підтримує, не спілкується з ним, не цікавиться його життям, здоров»ям та розвитком, не забезпечує матеріально. В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] вимоги підтримали. Позивачка пояснила, що вона ніколи не чинила перешкод у спілкуванні батька з сином, йому було відоме місце проживання дитини як в с. Переяславське, так і в м. Яготині. Відповідач та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечують, посилаючись на те, що відповідач намагався налагодити відносини з матір»ю дитини, щоб мати можливість спілкуватися з сином, але цьому заважають неприязні відносини, які склалися в нього з батьками колишньої дружини. Він кілька разів відвідував дитину, передавав подарунки, які позивачка повертала назад; тричі висилав на її ім»я грошові перекази, які вона відмовлялася одержувати. З приводу позбавлення батьківських прав було три засідання опікунської ради. На першому засіданні опікунська рада не вбачала підстав для позбавлення його батьківських прав. На другому засіданні йому було надано 6-місячний строк для налагодження відносин з сином. За цей час він один раз відвідав сина, більше не зміг, бо хворів. Представник третьої особи - Переяслав-Хмельницької РДА, - Бутник С.М. вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки в наданий комісією з питань захисту прав дитини Переяслав-Хмельницької райдержадміністрації строк відповідач не зміг налагодити відносин з сином [PERSON] та продовжував ухилятися від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини. Питання позбавлення батьківських прав відповідача комісією розглядалося тричі: в грудні 2012 р., у квітні 2013 р. та в жовтні 2013 р. Перші два рази комісія стала на боці інтересів батька, відмовивши у наданні висновку на позбавлення його батьківських прав та надала строк для налагодження контактів з дитиною - перший раз 2 місяці, другий раз - 6 місяців. Однак за цей час батько не вжив ніяких дієвих заходів для належного виконання батьківських обов»язків щодо сина [PERSON], тому в жовтні 2013 р. комісія задовольнила заяву позивачки. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON]. Треті особи Яготинська РДА та Виконавчий комітет Яготинської міської ради просили розглядати справу без участі їх представників, позовні вимоги підтримали. Прокурор Доготар А.Ю. висловила думку про те, що позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини. З показань свідків та письмових доказів суд встановив такі обставини. З копії рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду від 07.12.2010 р. вбачається, що позивачка та відповідач перебували у шлюбі з 10.11.2007 р. по 17.12.2010 р. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], [INFO] в них народився син [PERSON]. 19.05.2012 р. позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER]. З довідок виконкому Яготинської міської ради від 28.12.2012 р. № 2506 та від 12.11.2013 р. № 741, акту депутата Яготинської міської ради від 11.01.2013 р. вбачається, що позивачка [PERSON] разом з неповнолітнім сином [PERSON] зареєстрована [ADDRESS], але фактично проживає разом зі своїм чоловіком [PERSON] та дитиною в будинку [ADDRESS], який належить батькам останнього. З 13.12.2009 р. по 19.05.2012 р. позивачка із сином фактично проживала у своїх батьків в будинку [ADDRESS], про що свідчить акт депутата Переяславської сільської ради від 02.01.2013 р. Із вказаних актів обстеження вбачається, що відповідач [PERSON] свого сина [PERSON] не відвідував та не спілкувався з ним. Згідно з довідкою Яготинського дошкільного навчального закладу № 2 «Дюймовочка» від 02.12.2013 р. [PERSON] відвідує цей заклад з 03.08.2012 р. Дитиною опікується мати [PERSON] та її чоловік [PERSON]. Батько дитини [PERSON] жодного разу не приходив в дошкільний навчальний заклад та не цікавився життям дитини. Відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] разом з матір»ю. Згідно довідкою № 93 від 12.03.2014 р. [PERSON] з 16.12.2002 р. працює на посаді електромонтера КП «Київський метрополітен». Його середньомісячна заробітна плата за останні 12 місяців становить 4574,95 грн. За місцем роботи він характеризується позитивно. Аліменти на утримання сина з відповідача не стягувалися. З наданих відповідачем поштових квитанцій та повідомлень вбачається, що він 29.12.2012 р., 04.01.2013 р. та 13.03.2014 р. надсилав позивачці [PERSON] поштові перекази на суму 400 грн. кожен, які йому повернуті у зв»язку з відмовою від одержання. Свідок [PERSON] (мати позивачки) повідомила суду, що вони з чоловіком проживають в [ADDRESS]. В цьому ж селі неподалік він них проживала і її дочка [PERSON] з чоловіком [PERSON] та сином [PERSON]. 13.12.2009 року дочка з дитиною прийшла проживати до них через застосування чоловіком фізичного насилля, де й жили два роки. За цей час [PERSON] приходив до них двічі: 31.01.2010 р. у свій день народження, коли дитині було 4 місяці. Тоді вони з чоловіком не пустили його до будинку через образу за погане відношення до їхньої дочки. Дочка не чинила йому перешкод у спілкуванні з дитиною. Другий раз він приходив коли дитині виповнилося 1 рік та спілкувався з дитиною. Після цього відповідач більше не намагався спілкуватися з дитиною. У травні 2012 р. дочка одружилася вдруге та переїхала проживати в м. Яготин. Подарунки відповідачеві повертали вони з чоловіком, бо батько не відвозив їх дитині, а передавав через знайомих. Свідок [PERSON] (свекруха позивачки) дала показання суду про те, що вона проживає в м. Яготині в одному будинку з сім»єю сина [PERSON], до складу якої з травня 2012 р. входить його дружина - позивачка [PERSON] та її син [PERSON]. [PERSON] не бачила жодного разу. Зі слів сина їй відомо, що [PERSON] приїздив один раз на день народження сина [INFO] [PERSON] сприймає його як чужого дядька і вважає батьком її сина [PERSON], який повністю опікується ним, піклується про його здоров»я, духовний розвиток, їздить з ним на рибалку та на відпочинок на море. Невістка не чинить ніяких перешкод у спілкуванні дитини з біологічним батьком, якому відоме місце проживання дитини. Свідок [PERSON] (мати відповідача) повідомила суду, що 31.01.2010 р. вона ходила відвідувати онука разом із сином. [PERSON] не вийшла, а її батько з матір»ю затіяли скандал та вигнали її сина з будинку. В червні 2010 р. вона відвідувала онука сама, неодноразово бачила його під час прогулянок з матір»ю в селі. [PERSON] цьому не перешкоджала. Постійно бачився з онуком на вулиці і її чоловік. [PERSON] відвідував сина на день народження, коли йому виповнився один рік. На два роки поїхав пізніше, але його не пустили, тому він залишив подарунок на порозі будинку. Коли дитині виповнилося три роки вона купила подарунок та передала через знайомих. Але після нового року свати повернули їй подарунки. Свідок [PERSON] показав, що в кінці літа 2011 р. він підвозив автомобілем [PERSON] до будинку батьків його колишньої дружини, який віз подарунки для сина. Оскільки у дворі стояли велосипеди, вони зробили висновок, що мешканці вдома. Але [PERSON] двері ніхто не відчинив і він залишив пакунки з подарунками на порозі будинку. [PERSON] розповідав, що його в кінці 2013 р. не пустили до дитини в Яготині. Свідок [PERSON] показав, що був присутнім як колишній тесть [PERSON] в 2013 році кинув йому пакунки з подарунками та говорив, що вони не хочуть бачити ні його самого ані його подачок. [PERSON] говорив, що восени 2013 р. його не пустили до дитини в Яготині. Свідок [PERSON] повідомив, що з позивачкою [PERSON] вони одружилися 19.05.2012 р. З цього часу дружина та її син [PERSON] постійно проживають з ним. 13.12.2012 р. він зателефонував батьку хлопчика - відповідачеві [PERSON] та запропонував йому брати участь у вихованні дитини, або відмовитися від неї з тим щоб він, свідок [PERSON], міг усиновити [PERSON]. [PERSON] заперечив проти написання відмови, але від виконання своїх батьківських обов»язків продовжував ухилятися. Вперше особисто познайомився з ним на засіданні опікунської ради у травні 2013 р. В той час як він 24.09.2013 р. повертався електричкою з роботи, зателефонувала дружина і повідомила, що приїхав [PERSON], якого він попросив зачекати, щоб поговорити. [PERSON] чекав його біля двору в автомобілі, на його пропозицію зайти в будинок та поспілкуватися з сином - відмовився, повідомивши, що він там вже був. Вони говорили спокійно і він, свідок [PERSON], запропонував [PERSON] приїздити і займатися вихованням сина. Після цього жодного разу відповідач не приїздив до сина, не намагався зустрітися з ним під час їх перебування в с. Переяславське. Жодних перешкод у спілкуванні відповідача з сином ніхто не створював. Хлопчика треба виховувати і готувати до життя, тому якщо батько ухиляється від виконання своїх обов»язків, він готовий взяти їх на себе. Орган опіки й піклування - Переяслав-Хмельницька районна державна адміністрація, - 17.10.2013 р. надала висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], мотивуючи своє рішення тим, що батько ухиляється від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини: не спілкується з сином, вихованням, навчанням, здоров»ям та розвитком дитини не займається і не цікавиться, належної матеріальної допомоги дитині не надає. Навіть в наданий комісією з питань захисту прав дитини строк відповідач ухилявся від виконання своїх батьківських обов»язків. Правовідносини в даній справі регулюються ст.ст.150,164, 167 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов"язані піклуватися про здоров"я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов»язків по вихованню дитини. В п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних і інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідоме нехтування ними своїми обов»язками. Суд дійшов до висновку, що відповідач без поважних причин ухиляється від виконання батьківських обов»язків по вихованню свого сина [PERSON], [INFO], свідомо нехтуючи ними. Спроби відповідача переслати матері дитини кошти суд розцінює як його намагання уникнути наслідків за невиконання батьківських обов»язків, а не як намагання їх виконувати. До такого висновку суд прийшов виходячи з того, що перші два поштові перекази (29.12.2012 р. та 04.01.2013 р.) співпадають з часом першого звернення матері дитини до органу опіки й піклування за наданням висновку на позбавлення батьківських прав, а третій (13.03.2014 р.) - з часом отримання ним копії ухвали суду про відкриття провадження в даній справі. Лише після проведення попереднього засідання в даній справі відповідач 21.03.2014 р. звернувся до органу опіки й піклування за місцем свого проживання (Переяслав-Хмельницька райдержадміністрація) із заявою про встановлення порядку його спілкування з дитиною. В ході розгляду справи судом не встановлено перешкод у спілкуванні відповідача зі своїм малолітнім сином [PERSON]. Поважність причин невиконання відповідачем батьківських обов»язків як взагалі, так і впродовж наданого йому шестимісячного строку (хвороба) нічим не підтверджена. Надана відповідачем довідка з медамбулаторії, з якої вбачається, що він з 04.04.2013 р. по 11.04.2013 р. та з 06.09.2013 р. по 13.09.2013 р. амбулаторно лікувався від ГРЗ не спростовує зробленого судом висновку. Неприязні відносини відповідача з батьками колишньої дружини не є перешкодою для виконання ним обов»язків по вихованню сина, який вже близько двох років проживає в м. Яготині. Перешкод з боку матері чи її чоловіка у спілкуванні батька з дитиною судом не встановлено. Суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки малолітній [PERSON] вважає своїм батьком чоловіка позивачки [PERSON], який фактично взяв на себе виконання батьківських обов»язків та має намір усиновити його. За встановлених обставин суд вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.3 ст. 167 СК України дитина за бажанням другого з батьків може бути передана йому. Оскільки позивачка не ставить вимог про стягнення з відповідача аліментів та має намір надати дозвіл на усиновлення свого сина її чоловіком [PERSON], суд не вирішує питання про стягнення з відповідача аліментів. На підставі ст.150, п.2 ч.1 ст.164, ч.3 ст.167 СК України,

Outcome: approved