Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-17 00:00:00

Заявник [PERSON] в особі представника [PERSON] звернувся до суду з даною заявою, в якій зазначив , що [INFO] року в м.Луганську померла його мати [PERSON] , [INFO]. Відповідно до лікарського свідоцтва про смерть №36 від [INFO] р. причиною смерті є захворювання , на яке тривалий час остання страждала. 19.08.2015 р. йому було видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. Проте свідоцтво про смерть , яке видане на території м.Луганська є недійсним та позбавляє права подати документи для оформлення спадщини , оскільки відповідно до наказу від 05.11.2014 р. №1847/5 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 » тимчасово призупинено реєстрацію актів цивільного стану на території м.Луганська. Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану , що знаходиться за межами вказаної території. Відповідно до ч.3 ст.49 ЦК України державній реєстрації підлягають народження фізичної особи та її походження , громадянство , шлюб, розірвання шлюбу , зміна імені та смерть. Відповідно до п.8 ст.256 ЦПК суди можуть встановлювати факти смерті особи в певний час , у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Просить встановити факт смерті [PERSON] , [INFO] , у місті Луганську Луганської області [INFO] року. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] просить суд заяву [PERSON] задовольнити на підставі наданих доказів ,оскільки органом державної реєстрації було відмовлено в проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] . Представник заінтересованої особи, відділу державної реєстрації актів цивільного стану Сватівського районного управління юстиції до суду не з'явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі , справу вирішити на розсуд суду, проти заявлених вимог заперечень не має (а.с.17). Представник заявника [PERSON] , допитана судом в якості свідка в порядку ст.. 62 ЦПК України, суду вказала, що вона є адвокатом , особисто знає заявника [PERSON], який був її клієнтом, коли вона проживала та здійснювала адвокатську діяльність в м.Луганську. [INFO] р. , саме на її день народження [PERSON] повідомив , що померла його матір , [PERSON] . Пізніше він вказав, що отримав свідоцтво про смерть в м.Луганську зі штампом України, проте при оформленні спадщини нотаріусом йому було відмовлено в прийнятті даного свідоцтва, оскільки воно видане на непідконтрольній Україні території. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що раніше проживав в м.Луганську , в даний час проживає в м.Сватове. Його батьки перебувають в дружніх стосунках з сім"єю [PERSON], тому він також знає заявника та знав його матір [PERSON]. На свято Пасхи він перебував у м.Луганську , були на цвинтарі , були і на могилі [PERSON], яка захована на цвинтарі в м.Лугаську на Острій Могилі . Суд, заслухавши представника заявника , дослідивши в судовому засіданні надані докази, вважає за необхідне задовольнити подану заяву, оскільки встановлено наявність обставин, що обґрунтовують вимоги заявника про встановлення факту смерті його матері [PERSON] . Зокрема викладені в заяві пояснення заявника [PERSON] про настання смерті його матері [PERSON] підтверджуються поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON], які особисто знайомі з заявником та його сімє"ю, підтвердили факт смерті його матері [PERSON] [INFO] року. Факт родинних відносин між померлою [PERSON] та заявником підтверджується свідоцтвом про народження , згідно якого заявник є сином [PERSON] (а.с.12). Водночас суд вважає недопустимим доказом та не бере до уваги надане в матеріали справи лікарське свідоцтво про смерть № 36 від [INFO] р. , оскільки воно видане на території непідконтрольній українській владі , з приводу чого заявнику було відмовлено органом державної реєстрації актів цивільного стану в державній реєстрації смерті( а.с. 5-6). Згідно Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо роз'яснень з окремих питань застосування норм цивільного законодавства в умовах проведення антитерористичної операції за вих..№ 9-524/0/4-15 від 02.04.2015 судам надано роз'яснення , що можливість використання в якості доказів у справі документів , які видані недержавними органами та організаціями , що знаходяться на тимчасово неконтрольованих територіях , залежить від того чи здійснюють вони свою діяльність у порядку , передбаченому Цивільним кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ». При здійсненні оцінки правового статусу документів, виданих державними установами , які повинні були переміститися із зони АТО , але фактично не здійснили такого переміщення , судам слід керуватись положеннями ч.2 ст.19 Конституції України , якою передбачено , що органи державної влади та органи місцевого самоврядування , їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі , в межах повноважень та у спосіб , що передбачені Конституцією та законами України. В будь-якому разі під час вирішення питання щодо можливості використання таких документів у якості доказів по справі , судам необхідно враховувати загальні положення цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів ( ст..58,59 ЦПК). Згідно ст.. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Згідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядує справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно Розпорядження Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 2710/38-14 від 02.09.2014 року справи, підсудні Ленінському районному суду м. Луганська розглядаються Сватівським районним судом Луганської області. Згідно ст..257-1 ЦПК України ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України , визначеній Верховною Радою України , підлягає негайному виконанню. Рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України , визначеній Верховною Радою України , може бути оскаржено в загальному порядку , встановленому цим Кодексом. Оскарження рішення не зупиняє його виконання. На підставі викладеного,

Outcome: approved