Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-19 00:00:00

Верхньосироватська сільська рада в особі органу опіки і піклування звернулася до суду з позовом та свої вимоги мотивує тим, що відповідачка є матір`ю [PERSON] , [INFO] . З моменту народження малолітня [PERSON] перебуває в комунальному некомерційному підприємстві Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини». Відповідачка, з часу перебування дитини в даному закладі жодного разу не відвідала її, не телефонувала щодо неї, матеріальної допомоги не надавала. На даний час, мати не цікавиться станом здоров`я та розвитку, не піклується про малолітню дитину, не вживає жодних заходів щодо повернення дитини, а тому представник В.Сироватської сільської ради просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] та стягувати з неї аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини її щомісячного доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання представник позивача не з`явився, направивши висновок про доцільність позбавлення батьківських прав та заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, Відповідачка в судове засідання повторно не з`явилася, хоч про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Представник третьої особи служби - комунального некомерційного підприємства Сумської обласної ради «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» також до суду не з`явився, направивши заяви про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є матір`ю [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження та витягом з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини першої статті 135 Сімейного Кодексу України (а.с. 11. 13-14). 21 квітня 2021року відповідачка Вишня у присутності начальника відділу «Служба у справах дітей В.Сироватської сільської ради Сумського району Сумської області написала заяву про поміщення новонародженої доньки [PERSON] до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини» (а.с. 15). 22 квітня 2021 року відповідно до рішення виконавчого комітету В.Сироватської сільської ради Сумського району № 42 від 22.04.2021 року малолітня [PERSON] була поміщені до КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», оскільки їх мати [PERSON] не здійснювала догляд за останньою, не забезпечувала їм належні умови для проживання та виховання, а також власноруч написала заяву про поміщення дітей до спеціального закладу (а.с. 19). За весь час перебування дитини в КНП СОР «Сумський обласний спеціалізований будинок дитини», з 29 квітня 2021 року по теперішній час відповідачка жодного разу не відвідала дитину, не цікавилася про неї, матеріальної допомоги не надавала, що підтверджується інформаційним листом про відвідування дитини ( а.с. 21). Відповідно до численних актів про обстеження умов проживання встановлено, що [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , без реєстрації. В будинку щілини на вікнах та стінах, в хаті брудно, повітря забруднене тютюновим димом, речі розкидані, постільна білизна брудна, бракує меблів, відсутня їжа, вода в хаті відсутня, газ не підведено, пічне опалення, але запас дров відсутній, город є, але не оброблений, подвір`я не обладнане, закидане сміттям (а.с. 17-18). Судом встановлено, що [PERSON] не цікавиться станом здоров`я та розвитку дитини, не надає їм ніякої матеріальної допомоги. В зв`язку з тим, що відповідачка не займається вихованням своєї дитини, не надає їй матеріальної допомоги, не цікавиться станом її здоров`я, не виявляє бажання забрати її до себе, повністю втратила контакт з дитиною, суд вважає, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини і таким відношенням до неї, відповідач порушує права та інтереси малолітньої [PERSON] . Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Так, батько чи мати вважатимуться такими, що ухиляються від обов`язку по вихованню дитини, коли вони не проявляють до неї щонайменшої батьківської турботи, хоча мають таку можливість. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007р. "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" зазначеної постанови роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням викладеного, суд вважає, що відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх обов`язків стосовно виховання малолітньої дитини, не проявляє батьківської турботи, не цікавиться здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Наведене свідчить про самоусунення відповідачки від виконання батьківських обов`язків по вихованню та утриманню малолітніх дітей. Виходячи із оцінки доказів у справі таке ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, суд вважає свідомим та умисним, що дає підстави для обрання крайнього заходу у вигляді позбавлення батьківських прав. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що у ході розгляду справи встановлено беззаперечні докази повного відсторонення відповідачки [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а тому його слід позбавити батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] . Згідно ч. 2 ст. 166 Сімейного Кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908,00 гривень на користь держави.

Outcome: approved