Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-03 00:00:00

В Острозький районний суд Рівненської області звернувся з позовом [PERSON] до Острозької міської ради Рівненської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] про визнання недійсним рішень Острозької міської ради Рівненської області в частині надання дозволу на розроблення та затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, мотивуючи тим, що він є суміжним землевласником [PERSON], що підтверджується державними актами на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] та серії [NUMBER] від 05 вересня 2011 року. Зазначає, що п.п. 2.2.2, 2.2 рішення Острозької міської ради Рівненської області «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» № 619 від 25 квітня 2014 року [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 50,0 кв. м., за рахунок земель, які знаходились в користуванні [PERSON], за його згодою, для індивідуального садівництва в [ADDRESS]. Крім того, п.п. 2.3.3, п. 2.3 рішення цієї ж ради «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» № 738 від 27 лютого 2015 року було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) безоплатно у власність [PERSON] для індивідуального садівництва в [ADDRESS]., що суперечило чинному законодавству, яким передбачено погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами, однак Острозькою міською радою був затверджений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] без його погодження як суміжного землевласника. Вказує, що 16.05.2014 року, він звертався до Острозького міського голови із заявою, в якій просив вирішити спірне питання стосовно прибудинкової земельної ділянки, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] і являється землею загального користування, оскільки спір який виник між ним та сусідом [PERSON] через те, що останній претендує на їх прибудинкову територію спільного користування, мотивуючи це тим, щоб зробити заїзд у свій двір у зв'язку з тим, що його сусід [PERSON] не дає йому дозволу на заїзд через двір їхнього спільного користування. Крім того, він просив створити комісію для вирішення даного питання. Зазначає, що 02.06.2014 року він отримав відповідь Острозької міської ради № 1841/01-11-14, в якій вказувалось, що [PERSON] згідно письмової згоди не заперечує проти вилучення земельної ділянки, яка планується до передачі йому у власність по [ADDRESS], однак відповідачем не враховано, що він щодо земельної ділянки по [ADDRESS] також є суміжним землевласником. 22.10.2014 року він знову отримав відповідь цієї ж ради за № 3954/01-11-14, відповідно до якої його було повідомлено, що однією з умов виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки є погодження акту приймання-передачі межових знаків на зберігання суміжними власниками (користувачами) земельної ділянки. Виділення земельної ділянки [PERSON] можливе було лише після його письмової згоди, а у випадку відмови від підпису питання виділення земельної ділянки необхідно узгоджувати в судовому порядку. Однак, незважаючи на викладене в відповідях Острозькою міською радою прийняті зазначені рішення без його погодження меж земельних ділянок. Вказує, що листом Острозької міської ради 21.08.2015 року № 3449/01-11-15, його було повідомлено, що підставою для затвердження проекту землеустрою щодо надання вищевказаної земельної ділянки без відповідного погодження з суміжними землевласниками (землекористувачами) був протокол узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 29.01.2015 року, відповідно до якого проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального садівництва по [ADDRESS] вважався погодженим без його підпису як суміжного землевласника. Вважає, що процедура засідання узгоджувальної комісії 29.01.2015 року була проведена всупереч вимогам п.п.3.2, 3.3,3.4,3.7, 3.21 Положення про узгоджувальну комісію по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування, яке затверджене рішенням виконкому Острозької міської ради № 3 від 20.01. 2015 року, а саме, що земельні спори розглядаються на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви, однак земельний спір між ним та [PERSON] розглядався на підставі клопотання директора ПП «Земельне бюро» Лукянчука В. В., який не був стороною спору, а також з порушенням строку, оскільки спір розглядався узгоджувальною комісією пізніше, ніж у місячний строк з дня подання заяви. Дата проведення засідання комісії, яким вирішено питання про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] була іншою ніж це передбачено Положенням. Крім того до заяви, як це передбачено Положенням не додавався жоден із документів. Положенням передбачено, що земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які не пізніше як за 5 днів до дня засідання узгоджувальної комісії повідомляються усно чи письмово секретарем про час і місце розгляду спору чи виїзду комісії на місце. Проте, узгоджувальною комісією порушений вказаний пункт, оскільки він будучи зацікавленою стороною спору, не був повідомлений про час і місце розгляду спору чи виїзду комісії на місце. Крім того, Положенням передбачено, що в разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд, питання розгляду переноситься. Повторне засідання комісії відбувається не пізніше 7 днів після першого, і може мати місце лише з поважних причин. Однак, він був відсутнім як сторона земельного спору. Цим же Положенням передбачено, що рішення міської ради чи акт комісії про вирішення земельного спору з відповідним обґрунтуванням надається сторонам у 5-денний термін з часу їх прийняття. Однак, йому, як стороні земельного спору не надавалося рішення міської ради чи акт комісії про вирішення земельного спору з відповідним обґрунтуванням. Зазначає, що на підставі протоколу № 1 було прийняте рішення Острозької міської ради № 738 від 27.02.2015 року «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність [PERSON] для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS]. Однак, вказане рішення було прийняте з порушенням Положення. Вважає, що оскільки він не був повідомлений про дату і місце засідання узгоджувальної комісії, а узгоджувальною комісією були порушені його матеріальні та процесуальні права, а саме було порушене його право на участь у розгляді земельного спору, на подачу документів та інших доказів, усних та письмових пояснень, заперечень проти клопотань і доказів іншої сторони, на одержування копії рішення (витягу з протоколу засідання) узгоджувальної комісії, а також на оскарження вказаного рішення, а тому вважає, що вищенаведені рішення Острозької міської ради Рівненської області були прийняті з порушенням вимог чинного законодавства. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав з підстав викладених в позовній заяві та просив суд визнати недійсним пп. 2.2.2. п. 2.2 ч. 2 рішення Острозької міської ради Рівненської області «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» № 619 від 25.04.2014, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 50,0 кв. м., за рахунок земель, які знаходяться в користуванні [PERSON], за його згодою, для індивідуального садівництва по [ADDRESS], та визнати недійсним пп. 2.3.3 п. 2.3 ч. 2 рішення Острозької міської ради Рівненської області «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» № 738 від 27 лютого 2015 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) безоплатно у власність [PERSON] для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS], а також стягнути на користь його довірителя понесені ним при зверненні до суду судові витрати. Представник Острозької міської ради Митрофанова О.С, позов не визнала, пояснивши, що пп. 2.2.2. п. 2.2 ч. 2 рішення Острозької міської ради «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» № 619 від 25.04.2014, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 50,0 кв. м., за рахунок земель, які знаходяться в користуванні [PERSON], за його згодою, для індивідуального садівництва по [ADDRESS], та пп. 2.3.3 п. 2.3 ч. 2 рішення Острозької міської ради Рівненської області «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» № 738 від 27 лютого 2015 року, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) безоплатно у власність [PERSON] для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] є законними, оскільки спірна земля перебувала в комунальній власності м. Острог, а тому міська рада правомірно виділила її [PERSON] за його заявою. При розгляді заяви були допущенні деякі порушення, однак вони не можуть бути підставою для визнання таких рішень незаконними. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в суді пояснив, що позов не підлягає до задоволення, оскільки в будинку, де він проживає є 4 квартири. З моменту вселення, між власниками цих квартир умовно було розділено земельну ділянку біля будинку. Згідно проектної документації спірна земельна ділянка з самого початку належала до їх будинку. В свій час сусіди [PERSON] попросили в нього частину землі, так як вони побудували хлівчик і він тоді посунув свій паркан на свою ж територію, оскільки в той час у нього не було потреби у використанні цієї земельної ділянки. З часом сусіди [PERSON] хотіли приватизувати свою умовну частину прибудинкової території, однак позивач [PERSON] не дав для них це зробити. Потім появилася проблема із заїздом, сусід який купив квартиру у нашому будинку не захотів, щоб у них з ним був спільний заїзд, а тому він передвинув паркан, щоб влаштувати заїзд, на своїй же частині, яку він колись віддав для сусідів [PERSON]. Взяв лише 20 сотих із 50, оскільки цієї частини землі вистачало. Він звернувся в міську раду, виготовив всю технічну документацію на приватизацію земельної ділянки. В першу чергу, як він мав зробити заїзд та приватизовувати земельну ділянку, повідомив про це [PERSON] Він вважає, що у позивача немає ні морального права ні законних підстав претендувати на земельну ділянку, яка більшою своєю частиною відноситься до прибудинкової території будинку де він проживає. На цих 20 сотих він посадив два деревця. Суд вислухавши сторони, третю особу, свідків, вивчиши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення із слідуючих підстав. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що будучи власником квартири і земельної ділянки у [ADDRESS], до нього звернувся сусід [PERSON], щоб він дав дозвіл на один метр земельної ділянки для того, щоб [PERSON] зробив собі заїзд. Він дав дозвіл, написав заяву на одну сотку на землю прибудинкової території біля будинку. Якби він і надалі був власником квартири [PERSON] йому не заважав би, перешкод не чинив. Свою квартиру він вже продав. Спірною земельною ділянкою ніхто не користувався. Він підписував для [PERSON] документи, які вже були виготовлені на два метри, хоча у них з ним була домовленість за один метр. [PERSON] сказав, що буде використано один метр землі, щоб уже не переробляти виготовлені документи. Дана земельна ділянка у його приватній власності не була, він нею не користувався. Спірна земельна ділянка межувала з його межею, на неї падали яблука, які він збирав, ще росла абрикоса, була лавка. Потреба у його підпису виникла, тому що зі сторони НУ «Острозька академія» його земельна ділянка, що була ним приватизована, межувала зі спірною ділянкою. В судовому засідання свідок Лукянчук В.В. показав, що від [PERSON] поступило замовлення на виготовлення документів на земельну ділянку для ведення садівництва по [ADDRESS]. В першому рішенні яке йому надавалося, було зазначено 50 кв.м., при обмірах виявилося що достатньо меншої площі, на 29 кв.м. [PERSON] подав заяву на уточнення площі і згідно цих двох рішень розроблялася технічна документація на відведення земельної ділянки. В процесі виготовлення мали бути підписи суміжників земельних ділянок, з однієї сторони підписи були, а з другої сторони [PERSON] підпису не було. В бюро приходила дружина [PERSON], яка повідомила, що з їх сторони підпису не буде. Він про це повідомив [PERSON] Потім подали всі документи на погодження комісії. Був складений протокол, де було чітко вказано, що погоджено документацію без підписа суміжного землекористувача. Після цього документи подалися на затвердження до Острозької міської ради і дальше процес реєстрації про право власності. В рішенні було вказано, що дана земельна ділянка із земель запасів міської ради. Доступ до будинку [PERSON] був. [PERSON] та [PERSON] мали приватизовані земельні ділянки, а тому потрібні були їх підписи, із-за межування земельних ділянок із спірною земельною ділянкою. В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що разом з чоловіком двадцять років тому назад купили квартиру. З часом вони приватизували свої земельні ділянки, які використовували довгий час під огородництво. З часом проживаючі сусіди їхнього будинку, мали намір приватизувати їх подвір'я- прибудинкову територію, однак міська рада їм відмовила. Вона не згідна, що для [PERSON] дали дозвіл приватизувати земельну ділянку- прибудинкову територію, ще й забрати частину їх прибудинкової території. Її чоловіка на земельну комісію не запрошували. Їх з чоловіком приватизована земельна ділянка межує з земельною ділянкою [PERSON] До їх будинку існує заїзд для транспорту, він у загальному користуванні мешканців їх будинку, а [PERSON] який проживає поряд з їх будинком, хоче вирішувати свої особисті проблеми, які полягають у особистому заїзді до свого будинку, за рахунок частини їх прибудинкової території. Між їхніми будинками існує межа. Будинок складається із 4-ох квартир. Вони можуть використовувати свою прибудинкову територію для потреб мешканців їх будинку, а саме можливо поставлять бесідку, побудують дитячий майданчик, прибудують котельню на тверде паливо для якого потрібне буде місце. В судовому засіданні свідок [PERSON] показав, що проживає в [ADDRESS]. Йому було відомо, що для [PERSON] міська рада надала земельну ділянку, яку він обгородив, поставивши паркан. Після цього почалися проблеми, тому що [PERSON] зробив свій окремий заїзд. Раніше у них був спільний заїзд і він для нього ніяких перешкод не чинив. По проханню сусідів, як [PERSON] так і [PERSON], він своїм транспортом надавав по їх проханню допомогу тому, що був у відпустці і міг в любий час десь з'їздити, когось підвезти, не відмовляв у проханні сусідів. Самостійно він ні в які органи не звертався. Йому було відомо, що [PERSON] звертався у міську раду по своїх проблемах. Він був присутній коли [PERSON] підписував погодження земельних меж. Із п.п.2.2, 2.2.2 та 2.3, 2.3.3 рішень Острозької міської ради № 619 від 25.04.2014 року «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» та № 738 від 27.02.2014 року «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» вбачається, що [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 50,0 кв. м., за рахунок земель, які знаходяться в користуванні [PERSON], за його згодою, для індивідуального садівництва по [ADDRESS] та було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) безоплатно у власність гр. [PERSON] для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS]. ( а.с.8,9) Із державного акту на право власності на земельні ділянки серії [NUMBER] від 05 вересня 2011 року вбачається, що [PERSON] є суміжним землевласником гр. [PERSON] ( а.с.10) Із заяви [PERSON] від 16.05.2014 року вбачається, що він звертався до Острозького міського голови та просив вирішити спірне питання стосовно прибудинкової земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] і являється землею загального користування вказавши, що конфліктна суперечка виникла між ним і сусідом [PERSON], який мешкає в сусідньому будинку по [ADDRESS] та претендує на їх прибудинкову територію спільного користування, мотивуючи це тим, щоб зробити заїзд у свій двір у зв'язку з тим, що його сусід [PERSON] не дає йому дозволу на заїзд через двір їхнього спільного користування. Просив скласти комісію для вирішення даного питання. ( а.с.12) Із відповідей Острозької міської ради № 1841/01-11-14 від 02.06.2014 року та № 3954/01-11-14 від 22.10.2014 року на подані заяви від 16.05.2014 року та 10.10.2014 року виконком ради повідомляє, що межі земельної ділянки позивача не були порушені. [PERSON] згідно письмової згоди не заперечував проти вилучення земельної ділянки, яка планується до передачі йому у власність по [ADDRESS]. Однією з умов виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки є погодження акту приймання-передачі межових знаків на зберігання суміжними власниками (користувачами) земельної ділянки. Питання виділення земельної ділянки [PERSON] можливе після письмової згоди [PERSON] У випадку його відмови від підпису питання виділення земельної ділянки необхідно узгоджувати в судовому порядку. ( а.с.13) У своїй відповіді від 21.08.2015 року за вих. № 3449/01-11-15 на заяву позивача від 30.07.2015 року щодо погодження меж земельної ділянки по [ADDRESS], яка відведена [PERSON] для індивідуального садівництва, виконком Острозької міської ради його повідомив, що підставою для затвердження проекту землеустрою щодо надання вищевказаної земельної ділянки без відповідного погодження з суміжними землевласниками (землекористувачами) є протокол комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування від 29.01.2015 року. ( а.с.15) Відповідно до листа № 16 від 01.12.2014 року з яким звернувся директор ПП «Земельне бюро» Лукянчук В.В. до Острозького міського голови, він просить розглянути на земельній комісії питання погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] площею 0,0029 га для індивідуального садівництва по [ADDRESS], без підпису [PERSON] на акті приймання-передачі межових знаків. ( а.с.14) Із п.2 протоколу №1 від 29.01.2015 року засідання узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування вбачається, що комісією розглядалось звернення директора ПП « Земельне бюро» Лукянчука В.В. про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] без підпису землевласника [PERSON] Комісією було вирішено відповідно ст.ст. 158-161 Земельного кодексу України проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для індивідуального садівництва по [ADDRESS] вважати погодженим без підпису суміжного землевласника [PERSON] ( а.с.16) В судовому засіданні встановлено, що рішенням Острозької міської ради № 3 від 20.01.2015 року «Про утворення комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування» така комісія була утворена та було затверджено «Положення про утворення узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування» ( а.с. 17-21) Відповідно п.«б» ч.2 ст.198 Земельного кодексу України, кадастрова зйомка включає: погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В судовому засіданні встановлено, що при розгляді на засіданні узгоджувальної комісії, яка мала місце 29.01.2015 року, питання суміжного землекористування були допущені порушення вимог «Положення про утворення узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування», яким утворена комісія мала керуватись та якого повинна була дотримуватись. Так, відповідно до п. 3.3. цього Положення, земельні спори розглядаються на підставі заяви однієї із сторін у місячний термін з дня подання заяви. Як вбачається із матеріалів справи, які дослідженні в судовому засіданні (а.с.14) на комісії розглядався лист директора ПП «Земельне бюро» Лукянчука В.В. про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] без підпису землевласника [PERSON] Зазначене ПП «Земельне бюро» в особі його директора відповідно до вказаного Положення не являлось стороною в земельному спорі. Крім того, такий лист (№ 16 від 01.12.2014року) розглядався 29.01.2015 року, тобто понад строк вказаний в Положенні. Крім того відповідно до цього ж пункту, земельні спори розглядаються на підставі письмової заяви, яка має містити в собі виклад обставин виникнення спору, зазначення доказів, дати заповнення, а також прізвища, ім'я, по батькові, адреси проживання та номера телефону другої сторони спору. До заяви додаються документи: документ, який засвідчує право власності на житло, документ, який засвідчує право власності на землекористування -документи, що підтверджують зміни, які відбулися в правовому режимі земельної ділянки, матеріали БТІ , план спірної ділянки по фактичному землекористуванню, акти, протоколи, розпорядження контролюючих органів, попередні рішення місцевих органів державної влади щодо врегулювання спору, якщо такі мали місце. Як встановлено в судовому засіданні і не заперечувалось сторонами по справі, вимоги до заяви не були дотримані, ні один із зазначених документів не був доданий. Відповідно до п. 3.4 Положення, земельні спори розглядаються за участю зацікавлених сторін, які не пізніше як за 5 днів до дня засідання узгоджувальної комісії повідомляються усно чи письмово секретарем про час і місце розгляду спору чи виїзду комісії на місце. В судовому засіданні встановлено, що зазначений пункт узгоджувальною комісією був порушений, оскільки позивач, як зацікавлена сторона земельного спору, не був повідомлений про час і місце розгляду спору чи виїзду комісії на місце. Із протоколу № 1 засідання узгоджувальної комісії по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування (а.с.16) вбачається, що позивач не зазначений, як такий, що запрошувався на засідання комісії. В п. 3.7 Положення зазначено, що у разі відсутності однієї із сторін при першому вирішенні питання і відсутності офіційної згоди на розгляд, питання розгляду переноситься. Повторне засідання комісії відбувається не пізніше 7 днів після першого, і може мати місце лише з поважних причин. Відсутність однієї із сторін без поважних причин при повторному розгляді земельного спору не зупиняє його розгляд та прийняття рішення. В судовому засіданні встановлено, що узгоджувальна комісія не перенесла перше засідання, оскільки [PERSON], як сторона земельного спору був відсутнім Відповідно до п.п 3.20, 3.21 Положення, рішення міської ради чи акт комісії про вирішення земельного спору з відповідним обґрунтуванням надається сторонам у 5-денний термін з часу їх прийняття. За результатами розгляду земельного спору на підставі протоколу засідання узгоджувальної комісії складається проект рішення міської ради чи акт комісії про вирішення земельного спору, в якому викладені умови обстеження, пропозиції та висновки комісії. В судовому засіданні встановлено, що для [PERSON] як стороні земельного спору, не надавалося рішення міської ради чи акт комісії про вирішення земельного спору з відповідним обґрунтуванням, а п.2.3.3. рішення Острозької міської ради № 738 від 27 лютого 2015 року «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність [PERSON] для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] - відсутній виклад умов обстеження, пропозицій та висновків комісії. В п. 4 Положення зазначені права і обов'язки сторін, які беруть участь в земельному спорі, а саме знайомитись з матеріалами щодо спору, робити виписки, брати участь у розгляді земельного спору, подавати документи та інші докази, порушення клопотання, давати усні та письмові пояснення, заперечувати проти клопотань і доказів іншої сторони, одержувати копію рішення (витягу з протоколу засідання) узгоджувальної комісії та оскаржувати вказане рішення. В судовому засіданні встановлено, що права позивача, як сторони в земельному спорі, як того вимагає зазначений пункт Положення були порушені, а доказів протилежного відповідачем суду не надано. Суд вважає, що рішенням Острозької міської ради № 738 від 27.02. 2015 року «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки безоплатно у власність [PERSON] для індивідуального садівництва за адресою: [ADDRESS] були порушені вимоги ст. 198 ЗК України, оскільки мало бути погодження меж земельної ділянки з суміжним власникам, а саме [PERSON] В п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013 зазначено, що земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (стаття 1 ЦК, статті 2, 5 Земельного Кодексу України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними статтями 16, 21, 393 ЦК, статтею 152 ЗК, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування. Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі статтею 15 ЦПК розглядаються в порядку цивільного судочинства. Це стосується, наприклад, позовів про визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування щодо видання дозволу на виготовлення (розроблення) проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, вирішення інших питань, що відповідно до закону необхідні для набуття і реалізації права на землю, про надання чи передачу земельної ділянки у власність або користування чи невирішення цих питань, припинення права власності чи користування землею (статті 116, 118, 123, 128, 131, 144, 146, 147, 149, 151 ЗК та інші). Згідно ч. 1 ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч. 1 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до п.г ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; Відповідно до ч. 3 ст. 35 ЗК України земельні ділянки, призначені для садівництва, можуть використовуватись для закладання багаторічних плодових насаджень, вирощування сільськогосподарських культур, а також для зведення необхідних будинків, господарських споруд тощо. Суд вважає, що оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах населеного пункту, що не заперечувалося в судовому засіданні відповідачем, призначена для індивідуального садівництва тому відповідно до ч. 3 ст. 35 ЗК України може використовуватися для зведення необхідних будинків та господарських споруд, а тому при наданні при затвердженні проекту землеустрою [PERSON] Острозька міська рада повинна була б керуватися Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». Відповідно до ч. 1 ст. 1 цього Закону містобудування (містобудівна діяльність) - це цілеспрямована діяльність державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, громадян, об'єднань громадян по створенню та підтриманню повноцінного життєвого середовища, яка включає прогнозування розвитку населених пунктів і територій, планування, забудову та інше використання територій, проектування, будівництво об'єктів містобудування, спорудження інших об'єктів, реконструкцію історичних населених пунктів при збереженні традиційного характеру середовища, реставрацію та реабілітацію об'єктів культурної спадщини, створення інженерної та транспортної інфраструктури. Суд вважає, що при наданні зелених ділянок для фізичних осіб з комунальної власності Острозька міська рада Рівненської області повинна була керуватися цим Законом, оскільки на земельних ділянках для індивідуального садівництва передбачено ведення містобудівної діяльності. В ч.3 ст. 24 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», вказано що у разі відсутності плану зонування або детального плану території, затвердженого відповідно до вимог цього Закону, передача (надання) земельних ділянок із земель державної або комунальної власності у власність чи користування фізичним та юридичним особам для містобудівних потреб забороняється (норма діє з 01 січня 2015 року тобто і діяла у момент передачі земельної ділянки у власність для [PERSON]). В судовому засіданні представник відповідача вказувала, що земельна ділянка, яка надавалася [PERSON] для індивідуального садівництва за адресою [ADDRESS] є комунальною власністю, а тому міська рада могла нею розпорядитись як вважала потрібним. Згідно до ч. 3 ст. 42 ЗК України, порядок використання земельних ділянок, на яких розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками. Як вбачається з наведеного, Острозька міська рада при винесенні своїх рішень зазначені вимоги порушила. Відповідно до Рішення Конституційного суду України від 09 листопада 2011 року у справі № 1-22/2011 вирішено в аспекті конституційного звернення положення пункту 2 статті 10 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" від 19 червня 1992 року N 2482-XII зі змінами, необхідно розуміти так, що власники квартир дво- або багатоквартирних житлових будинків та житлових приміщень у гуртожитку, незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири, житлові приміщення, є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою. Відповідно до даного рішення багаторічних насаджень є також елементами зовнішнього благоустрою та після приватизації квартири чи набуття права власності на підставі цивільних договорів стають також спільною власністю власників квартир. В судовому засіданні встановлено, що будинок [ADDRESS], є багатоквартирним будинком і складається із 4-х квартир. Земельна ділянка, що надана у приватну власність [PERSON] за адресою [ADDRESS], до її передачі використовувалася співвласниками багатоквартирного будинку по [ADDRESS], а саме на ній росли насадження за якими мешканці будинку доглядали та збирали їхні плоди, знаходилась лавка. Отже, відповідно до рішення Конституційного суду України від 09 листопада 2011 року у справі № 1-22/2011, співвласники квартир незалежно від підстав набуття права власності на такі квартири є також співвласникам елементів зовнішнього благоустрою, в тому числі і на багаторічні насадження. Суд вважає, що оскільки на земельній ділянці, яка була передана у власність [PERSON], росли багаторічні насадження, які як елементи зовнішнього благоустрою були у власності власників квартир у будинку по [ADDRESS], то порядок використання цієї землі мав визначатись співвласниками багатоквартирного житлового будинку по [ADDRESS] відповідно до ч. 3 ст. 42 ЗК України. Суд вважє, що ні в судовому засіданні, ні в матеріалах справи відповідачем не було наведено обставин, не надано доказів, які давали б суду підстави вважати, що заявлені позовні вимоги є неогрунтованими. Враховуючи викладене суд вважає, що п.п. 2.2.2, 2.2 рішення Острозької міської ради Рівненської області «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» № 619 від 25 квітня 2014 року, яким [PERSON] було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 50,0 кв. м., за рахунок земель, які знаходились в користуванні [PERSON], за його згодою, для індивідуального садівництва в [ADDRESS]. та п.п. 2.3.3, п. 2.3 рішення цієї ж ради «Про розгляд заяв громадян, клопотань підприємств, установ, організацій про вилучення та надання земельних ділянок» № 738 від 27 лютого 2015 року, яким було затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер [NUMBER]) безоплатно у власність [PERSON] для індивідуального садівництва в [ADDRESS], були винесені без дотримання свого ж прийнятого Положення про узгоджувальну комісію по вирішенню земельних спорів з приводу суміжного землекористування, яке було затверджене рішенням виконкому Острозької міської ради № 3 від 20.01. 2015 року та чинних статтей Земельного кодексу України, Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а тому їх слід визнати недійсними. На підставі викладеного,

Outcome: approved