Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, визначення місця проживання дитини з матір`ю. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі, разом не проживали, спільного господарства не вели. В свідоцтві про народження дитини [PERSON] відповідач записаний батьком. З моменту народження дитини відповідач не з`являвся, не цікавився сином, не допомагав матеріально. Дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні та утриманні її чоловіка. Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/2541/18 від 06.04.2018 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Станом на січень 2019 року існувала заборгованість відповідача по сплаті аліментів в розмірі 8\~462,74 грн., яку він погасив. За січень-лютий 2019 року відповідач сплачує аліменти в розмірі по 850 грн. щомісячно. Їй стало відомо, що відповідач офіційно не працює, постійного місця роботи немає. Натомість отримує доходи неофіційно. Просить суд змінити розмір аліментів і стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 2\~000 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] із нею та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судовому засіданні зменшила позовні вимоги та просить змінити розмір аліментів і стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі по 1 500 грн. щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття, визначити місце проживання сина [PERSON] , [INFO] із нею та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач та її представник адвокат Кохана О.О. зменшені позовні вимоги підтримали, просять їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні зменшені позовні вимоги визнав, не заперечує щодо їх задоволення. Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що зменшені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, разом не проживали, спільного господарства не вели. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції батьками [PERSON] , [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 6). З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Рівненській області вбачається, що позивач 19.05.2017 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 7). Судовим наказом Рівненського міського суду Рівненської області по справі № 569/2541/18 від 06.04.2018 року стягнуто з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 20 лютого 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 9). Відповідно до статті 8\~Закону України\~«Про охорону\~дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частин 1 і 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної\~Ради України\~N\~789-XII\~від 27\~лютого 1991\~року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст.\~180\~СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст.\~182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів. Відповідно до положень ст.\~183\~СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.\~\~ Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192\~СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з\~\~п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.\~192\~СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Такий висновок узгоджується із правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 5 лютого 2014 року у справі № 6-143цс-13. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України\~\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Частиною 1 ст. 150 СК України\~\~визначені головні напрями виховного процесу, який мав би зосереджуватися на основних суспільних цінностях повазі до інших людей, любові до членів своєї сім`ї, родини. Брак любові у дитячі роки це духовний дисбаланс на усе життя. Згідно ст.\~151\~СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Права батьків щодо виховання дитини розцінюється як засіб виконання ними своїх обов`язків щодо неї. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини. Матеріали справи не містять таких доказів, які б свідчили про наявність виняткових обставин, зокрема про аморальну поведінку позивача, відсутність можливості матеріально забезпечити дитину, приймати участь у її вихованні. Наведені вище правові норми та інші обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства" сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом із батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї від народження. Відповідно ч. 1 ст.\~82\~ЦПК України обставини, визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст.\~200\~ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України Про судовий збір, від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати, щодо зміни способу стягнення аліментів необхідно стягнути з відповідача в прибуток держави, а судові витрати в розмірі 768,40 грн. за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини слід стягнути з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved