Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування вимог зазначила, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 травня 1996 року до 13 лютого 2018 року. Від шлюбу у сторін народились двоє доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Виноградівського районного суду від 13 лютого 2018 року (299/137/18) вирішено шлюб, укладений між подружжям 11 травня 1996 року у виконкомі Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, актовий запис №6 - розірвати. Після розірвання сторони продовжили проживати у будинку по [ADDRESS] , який вони разом будували за час спільного шлюбу і який являється спільною сумісною власністю. Колишнє подружжя та їхні спільні дочки зареєстровані в цьому будинку. 17 грудня 2019 року відповідач прибув додому, вчинив сварку зі позивачкою та донькою, вимагав від них, щоб такі негайно покинули житловий будинок. З вказаних підстав позивачка звернулась до суду із позовом про покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди в користуванні майном шляхом вселення у будинок та зобов`язання віддати їй всі ключі від нових замків на вхідних дверях. На даний час у Виноградівському районному суді перебуває розгляд цивільної справи №299/4180/19 за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про примусове вселення. Разом з цим, вказує, що змушена звернутися до суду із позовом про поділ майна подружжя з огляду на наступне. [INFO] померла баба відповідача - [PERSON] . Внаслідок цього відкрилась спадщина, до складу якої входив житловий будинок по [ADDRESS] , рік побудови - 1954 року. Рішенням Виноградівського районного суду від 21 липня 2006 року за Відповідачем визнано право власності на вказаний будинок в порядку спадкування. На підставі даного рішення суду за Відповідачем було зареєстровано відповідне право власності у Виноградівському РБТІ (Витяг РБТІ від 22.08.2006 року). Даний будинок складався із житлового будинку літера А 90,3 м.кв., літньої кухні буд. Б 63,8 м.кв., воріт, забору, тротуару, сараю, свинарнику, уборної (відомості з РБТІ станом на 1990 рік). 29.09.2006 року рішенням Фанчиківської сільської ради №51 Відповідачу надано дозвіл на перебудову старого будинку по вищевказаній адресі. Сторони виготовили будівельний паспорт на нове будівництво, повністю знесли старий успадкований будинок, розпочали нове будівництво у вересні 2006 року. Станом по сьогодні вищевказаний новий будинок по [ADDRESS] будівництвом завершений, готовий та придатний до повноцінного проживання, однак не введений в експлуатацію із-за умисних дій Відповідача, який таким чином намагається уникнути поділу майна. Домовленості про розмір часток у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто, а тому, позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В судове засідання позивач та її представник не з`явились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі. Просили суд позов задовольнити за викладених в ньому обставин. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив, що дані конкретні правовідносини врегульовані нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 травня 1996 року до 13 лютого 2018 року. Від шлюбу у сторін народились двоє доньок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] померла баба відповідача - [PERSON] . Внаслідок цього відкрилась спадщина, до складу якої входив житловий будинок по [ADDRESS] , рік побудови - 1954 року. Рішенням Виноградівського районного суду від 21 липня 2006 року за Відповідачем визнано право власності на вказаний будинок в порядку спадкування. На підставі даного рішення суду за Відповідачем було зареєстровано відповідне право власності у Виноградівському РБТІ (Витяг РБТІ від 22.08.2006 року). Даний будинок складався із житлового будинку літера А 90,3 м.кв., літньої кухні буд. Б 63,8 м.кв., воріт, забору, тротуару, сараю, свинарнику, уборної (відомості з РБТІ станом на 1990 рік). 29.09.2006 року рішенням Фанчиківської сільської ради №51 Відповідачу надано дозвіл на перебудову старого будинку по вищевказаній адресі. Сторони виготовили будівельний паспорт на нове будівництво, повністю знесли старий успадкований будинок, розпочали нове будівництво у вересні 2006 року. Рішенням Виноградівського районного суду від 13 лютого 2018 року (299/137/18) шлюб, укладений між подружжям 11 травня 1996 року у виконкомі Фанчиківської сільської ради Виноградівського району, актовий запис №6 - розірвано. Після розірвання сторони продовжили проживати у будинку по [ADDRESS] , який вони разом будували за час спільного шлюбу. Станом по сьогодні вищевказаний новий будинок по [ADDRESS] будівництвом завершений, готовий та придатний до повноцінного проживання, однак не введений в експлуатацію. 17 грудня 2019 року відповідач виселив позивачку із вказаного будинку у зв`язку з чим остання звернулась до Виноградівського районного суду із позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про примусове вселення. Так, згідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У відповідності до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно вимог частини першої ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Відповідно до ч. З ст. 368, ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007 року, №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.З ст.368 ЦК), відповідно до ч.2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Домовленості про розмір часток у спільній сумісній власності між сторонами не досягнуто, тому в силу норм закону кожному з сторін належить 1/2 житлового будинку. Якщо один із співвласників виявив бажання, не залежно від його мотивів, здійснити події у натурі майна, що перебуває у спільній власності, однак інший співвласник перешкоджає йому в реалізації такого права будь-яким шляхом, що унеможливлює досягнення домовленості між ними щодо укладання договору про поділ нерухомого майна, такий співвласник має право на звернення до суду з відповідним позовом про поділ (виділ) спільного майна в натурі і таке право підлягає судовому захисту. В абзаці 4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», Пленум Верховного суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється і яку частку в будинку вона складає, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле. Жодних обставин, які би перешкоджали визнати будинок спільною сумісною власністю, не існує. Факт реєстрації шлюбу в державних органах РАЦС тягне за собою встановлення презумпції виникнення спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям під час дії зареєстрованого шлюбу. Оскільки будинок був перебудований за час перебування сторін у шлюбі, то даний будинок визнається спільною сумісною власністю подружжя. Виходячи зі змісту частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України - право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об`єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності. Отже, до прийняття об`єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об`єкт не виникає. До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (ч. З ст. 331 ЦК України), відтак статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на нерухоме майно в судовому порядку. Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз`яснено, що право власності на жилий будинок виникає лише з моменту прийняття його в експлуатацію та державної реєстрації. За позовом дружини, членів сім`ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, ураховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, та технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами. В іншому випадку за цими особами може бути визнано право власності на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин справи залишити його одній з сторін, а іншій присудити грошову компенсацію. Як зазначив ВССУ в ухвалі від 15 липня 2015 року справа № 6-14898св15: «... в судовому порядку у даному випаду може бути визнано лише право власності на «незакінчений будівництвом об`єкт»; «на будівельні матеріали під забудівлю жилого будинку та літньої кухні, як об`єкт незавершеного будівництва»; «на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва та існують у вигляді домоволодіння: житловий будинок, прибудову, тамбур літню кухню, сарай, душову, вбиральню, огорожу, вимощення, цистерну»; «на будівельні матеріали та конструктивні елементи, з яких складається будинковолодіння»; «на майнові права на нерухомість», тощо, і у таких випадках необхідно використовувати термінологію, яку застосовує законодавець у ст. ст. 331, 876 ЦК України та Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень...». З вище зазначеного випливає, що не зданий в експлуатацію будинок можливо поділити між подружжям двома шляхами: 1.Визнання права власності на відповідну частину будівельних матеріалів, використаних в процесі будівництва не введеного в експлуатацію будинку; 2.Визнання права власності на відповідну частину будинку, як об`єкту незавершеного будівництва. Суд при вирішенні питання про виділ частин будинку в натурі кожному із співвласників бере до уваги висновок № 0020/2020 будівельно-технічної експертизи, від 31.07.2020 року Із врахуванням порядку користування, що склався суд вважає за необхідне виділити в натурі кожному із співвласників його частку наступним чином. Визнати за позивачкою - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності в цілому на завершений будівництвом житловий будинок «А», що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається із приміщень №1-7 першого поверху загальною площею 81,1 м.кв., приміщення №1 літньої кухні літ Б площею 17,8 м.кв. та навіс літ Ж (Додаток №1 висновку експерта № 0020/2020 від 31.07.2020, позначено червоним кольором) Визнати за Відповідачем - [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , право власності в цілому на завершений будівництвом житловий будинок «Б», що розташований за адресою: [ADDRESS] , та складається із приміщень №8-13 мансардного поверху загальною площею 76,9 м.кв., приміщення №1-1II літньої кухні літ Б площею 2,4,0 м.кв. та навіс літ Е. (Додаток №2 висновку експерта № 0020/2020 від 31.07.2020 позначено зеленим кольором). Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При зверненні до суду позивач понесла судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 840,80 грн. та витрати щодо сплати вартості будівельно-технічної експертизи по справі у розмірі 12000 грн. Належних та допустимих доказів понесених витрат на правничу допомогу позивачем не надано. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційної до розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача, а тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати в розмірі 12,840 гривень понесені позивачем.

Outcome: approved