Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

До Слов'янського міськрайонного суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Слов'янської міської ради Донецької області про видачу дозволу на виїзд дитини за територію України. Дана позовна заява мотивована тим, що з 04 вересня 2009 року позивачка перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] Від цього шлюбу мають дитину - [PERSON], [INFO]. Позивачка бажає виїхати разом із сином на території Російської Федерації, але відповідач відмовляється надати дозвіл на тимчасовий виїзд її за межі України. Просить суд надати дозвіл на вивезення дитини - сина [PERSON], [INFO], за межі України без дозволу та супроводу його батька [PERSON] строком з 30 квітня 2015 року по 01 вересня 2015 року. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, за участю її представника Керанчук В.Б. Представник позивача, адвокат Керанчук В.Б, в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та її представника, що відповідає вимогам ст. 169 ЦПК України. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, однак надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав повністю та просив слухати справу у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, відповідно до якої просив розглянути справу без його участі, рішення просив винести на розсуд суду. Дослідивши подані позивачем документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до Свідоцтва про народження [NUMBER], виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області, 16.03.2010 року народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], матір'ю - [PERSON] Довідкою про склад сім'ї ОСББ «Радуга-1» № 23 від 26.03.2015 року підтверджується той факт, що дитина [PERSON], [INFO], проживає разом із [PERSON] - позивачкою по даній справі. Отже, в судовому засіданні встановлено, що малолітня дитина - [PERSON] постійно проживає та знаходиться на вихованні своєї матері [PERSON] При вирішенні питання про можливість надати позивачці дозвіл на вивезення дитини суд виходить з наступного. Відповідно до статті 33 Конституції України, Кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи у супроводі осіб, які уповноважені ними. Статтею ст. 141 Сімейного кодексу України визначена рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини. Відповідно до частини 2 статті 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідченої копії, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину. За змістом Декларації про загальні засади державної політики України стосовно сім'ї та жінок, затвердженої Постановою Верховної Ради № 475-XIV від 05.03.1999 року, держава захищає материнство та дитинство і визнає пріоритетність інтересів матері та дитини в суспільстві та забезпечує неухильне додержання законодавства України та норм міжнародного права стосовно сім'ї та жінок. Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, дитина може бути розлучена з матір'ю лише у винятковій ситуації. Статтею 3 «Конвенції про права дитини» встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, проаналізувавши фактичні обставини справи, виходячи з вищенаведених норм матеріального права та

Outcome: approved