Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-17 00:00:00

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, в якому вказував, що 19.04.2015р. помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді 9/25 часток домоволодіння №8 по вул..Бородінській в м.Одесі. Звернувшись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини, позивач отримав відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки 9/25 часток домоволодіння підлягають перереєстрації згідно довідки про розрахунок ідеальних часток від 14.10.1997р. у 32/100 часток, чого його батьком зроблено не було. Посилаючись на вищевикладене з урахуванням останнього уточнення позивач просив визнати за ним право власності на 32/100 часток домоволодіння №8 по вул..Бородінській в м.Одесі. Представник позивача в судове засідання не з»явилася, сповіщена належним чином. Надала суду заяву, в якій підтримала уточнені позовні вимоги та просила слухати справу у її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з»явилися, сповіщалися за вказаними в матеріалах справи адресами. Надали суду заяви про слухання справи у їх відсутності, заперечень проти позову не мають. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, про те, що 19 квітня 2015 року помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про його смерть. Позивач є сином померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження. На підставі ухвали народного суду Іллічівського району м.Одеси від 12.11.1970р. [PERSON] є власником 9/25 часток домоволодіння№8 по вул..Бородінській в м.Одесі. Згідно рішення виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів №213 від 17.02.1989р. виконком вирішив прохання [PERSON] задовольнити та зберегти з правом власності коридор площею 4,9 кв.м., веранду площею 7,7кв.м., жилу кімнату площею 18,9кв.м. в будинку №8 по вул..Бородінській в м.Одесі. У встановлений законом строк позивач звернувся до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини після смерті його батька [PERSON] та надав всі наявні у нього документи. Мати позивача [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] із заявою в про відмову від прийняття спадщини на користь позивача. Постановою приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 20.10.2015р. відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з тим, що померлий [PERSON] за життя не перереєстрував своє право власності на 9/25 часток домоволодіння згідно довідки про розрахунок ідеальних часток від 14.10.1997р. у 32/100 часток. Листом КП «БТІ» Одеської міської ради від 07.08.2015р. повідомлено, що 9/25 часток домоволодіння №9 по вул..Бородінській в м.Одесі (підлягає перереєстрації згідно довідки про розрахунок ідеальних часток від 14.10.1997р. в 32/100) зареєстровані за [PERSON] на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою народного суду Іллічівського району 12.11.1970р. Реєстрація 03.02.1971р. Задовольняючи позовні вимоги, суд вважає, що при вирішенні цього спору необхідно застосувати норми законодавства, чинного на час виникнення у сторін права власності на житло, зокрема ЦК УРСР в редакції 1963 року, а також законодавства, яке діяло на час відкриття спадщини, тобто діючий в наступний час Цивільний кодекс України. Так, належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житло, зокрема відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР від 31 січня 1966 року, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність». Згідно до п.п.2,4 розділу 2 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах та селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1066 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1005 року №56, об'єктами реєстрації є будинки та домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі. Реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. За змістом Закону України від 07 грудня 1990 року № 533-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве та регіональне самоврядування», постанови Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду Української РСР» в зазначених нормативних актах встановлено, що виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. Так, стаття 86 ЦК УРСР ( в редакції 1963 року ) право власності це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Стаття 15 Закону України «Про власність» вказує, що наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сімї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004 р. N 1952-IV та Тимчасовим положенням про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, яке затверджено наказом Міністерства юстиції України від 7.02.2002 р. № 7/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 p. за № 157/6445 передбачені умови та порядок здійснення реєстрації прав на нерухоме майно.\~\~ Частиною 5 ст. 3 вказаного Закону передбачено, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.\~\~\~\~ Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. У відповідності до ч. 3\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно\~ст. 1223 ЦК України\~у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 1258 ЦК України\~спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки - 1261\~ЦК України. Відповідно до\~ст. 1218 ЦК України\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належать спадкодавцеві на момент відкриття спадщини не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень\~ст. 1270 ЦК України\~строк для прийняття спадщини встановлюється у шість місяців та починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини - ч.1\~ст.1269 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~(пункт 23) передбачено звернення до суду за правилами позовного провадження осіб, яким нотаріус відмовив в оформленні права на спадкування. У відповідності зі\~ст. 182 ЦК України, право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Відповідно до норм ч. 5\~ст. 1268 ЦК\~незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3\~ст. 1296 ЦК\~відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК України\~встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті\~1296,\~1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність. У відповідності до вимог ст.ст. 1216, 1217, 1222, 1223 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Позивач у встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України шестимісячний строк звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] Позивач є спадкоємцем першої черги, фактично успадкував майно померлого батька, отримав письмову відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, тому за ним в судовому порядку може бути визнано право власності в порядку спадкування на перераховану частку у домоволодінні. Таким чином, позивач, щоб захистити своє право на спадщину, змушений був звернутися до суду із позовом про визнання за ним права власності по 32/100 часток домоволодіння №8 по вул..Бородінській в м.Одесі, що складається з жилої кімнати площею 13,9кв.м. (літ.А), житлової кімнати площею 18,9 (літ.А2), веранди площею 7,7кв.м. (літ.а1), коридору площею 4,9кв.м. (літ.а2) в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 19.04.2015р.. Враховуючи зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, що суд вважає можливим задовольнити позов в повному обсязі. На підставі ст. ст. 16, 317, 321, 328, 357, 1217-1218, 1261, 1268, 1270, ст..ст.\~12,\~13,\~83,\~89,\~\~258,\~259,\~265, 354 ЦПК України, -

Outcome: approved