Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-13 00:00:00

В лютому 2020 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 20 липня 2007 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №119. В шлюбі народилася дитина: дочка [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Спільне життя не склалося, з відповідачем разом не проживають, ведення спільного господарства припинено. Просить розірвати шлюб з [PERSON] , після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] », стягнути з відповідача в її користь судовий збір. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, в заяві просила справу про розірвання шлюбу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить задовольнити. Дитину [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з нею. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином шляхом оголошення про виклик на веб-порталі. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 20 липня 2007 року, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану Чортківського районного управління юстиції у Тернопільській області, актовий запис №119, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дитина [PERSON] , [INFO] , батьками в свідоцтві про народження якої записані [PERSON] та [PERSON] . Дочка проживає з матір`ю. За час спільного подружнього життя належної сім`ї не склалося, сторони проживають окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивачки, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 141, п. 1 ч. 2 ст. 141 Ц ивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання позивачки і стягнення в її користь з відповідача сплаченого судового збору.

Outcome: approved