Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 06 серпня 2011 року. Від шлюбу мають одну дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Поряд з тим, зазначила, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, різні погляди на сімейне життя, сімейні цінності, на ставлення один до одного як до подружжя. За таких обставин вважає, що шлюб між ними існує формально, подальше збереження шлюбу є неможливим, у зв`язку з чим просила суд шлюб між ними розірвати, після розірвання шлюбу присвоїти їй дошлюбне прізвище [PERSON] . Ухвалою Борщівського районного суду Тернопільської області від 04 червня 2020 року відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін та запропоновано відповідачу протягом п`ятнадцяти днів з дня одержання копії ухвали надіслати відзив на позовну заяву. Як встановлено з поштового повідомлення, відповідач [PERSON] 10 червня 2020 року отримав ухвалу суду, однак, станом на день розгляду справи відзиву на позовну заяву суду не надіслав. При цьому, судом враховано , що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 3 розділу XІІ "Прикінцеві положення" Цивільного процесуальнго Кодексу України в редакції Закону України від 30 березня 2020 року N 540-IX, закінчилися через 20 днів після набрання чинності Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX, і протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), не подали будь-яких заяв щодо продовження процесуальних строків з підстав, встановлених Законом України від 18 червня 2020 року N 731-IX). За таких обставин, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, що сторонами не оспорювалося, стверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , виданого 06 серпня 2011 року Мельнице - Подільською селищною радою Борщівського району Тернопільської області, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 06 серпня 2011 року у Мельнице - Подільській селищній раді Борщівського району Тернопільської області, про що складено відповідний актовий запис № 12. Після укладення шлюбу присвоєно прізвище дружині « [PERSON] ». Від шлюбу мають одну дитину, дочку [PERSON] , [INFO] . Також судом встановлено, що шлюб між сторонами існує формально, такі разом не проживають. Наміру зберегти шлюб сторони не висловили. Виходячи з наведеного вище, суд приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу є неможливим, а його розірвання не суперечить будь-чиїм законним правам та інтересам. Поряд з тим, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених ним судових витрат у виді судового збору. Тому, враховуючи викладене, на підставі ст.ст. 112, 113 Сімейного кодексу України, Закону України «Про судовий збір»,

Outcome: approved