Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

В грудні 2013 року [PERSON] предявила позов до ПП "Юстиція", відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області, третя особа ТОВ «Ключове рішення», про визнання прилюдних торгів недійсними та скасування протоколу проведення прилюдних торгів. Свої вимоги позивачка мотивувала тим, щорішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2009 року з неї стягнуто на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 296 545 гривень 45 копійок. 05 жовтня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 15095168 щодо стягнення з позивачки на користь банку заборгованості за кредитним договором. 04 березня 2011 року державним виконавцем відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області при здійсненні примусового виконання виконавчого листа від 17 березня 2009 року № 2-196/09 складено акт опису й арешту житлового будинку № 733 із надвірними прибудовами, розташованого в с. Березники Свалявського району, загальною площею 403,6 кв. м, який належить позивачці на праві власності. Постановою державного виконавця відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області від 14 жовтня 2011 року призначено експерта, суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, який 21 жовтня 2011 року надіслав до відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області лист про проведення ним оцінки житлового будинку з надвірними спорудами у розмірі 634 969 гривень без ПДВ та визначення початкової вартості майна на дату оцінки (20 листопада 2011 року) у розмірі 371 794 гривні без ПДВ. Вартість земельної ділянки не визначена. 03 березня 2012 року начальником відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції подано заявку на реалізацію арештованого майна, в якій зазначено початкову вартість вказаного майна 371 794 гривні без ПДВ. 14 березня 2012 року між відділом ДВС Свалявського районного управління юстиції та Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» укладено договір № 6/060/12і про надання послуг з організації і проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого майна. Листом від 16 березня 2012 року за № 838/06 ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» повідомило сторін виконавчого провадження, що проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна призначено на 02 квітня 2012 року. У зв'язку з тим, що прилюдні торги не були проведені, актом державного виконавця відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області від 09 квітня 2012 року здійснено уцінку майна, яке передано на торги на 20 %, у зв'язку з чим вартість майна становила 297 435 гривень 20 копійок. Листом від 13 квітня 2012 року № 1301/06 ПП «Спеціалізоване підприємство «Юстиція» повідомило сторін виконавчого провадження, що повторні прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна призначено на 28 квітня 2012 року зі знижкою його вартості на 20 %. Оскільки прилюдні торги не відбулися, ПП Спеціалізоване підприємство «Юстиція» листом від 11 травня 2012 року за № 1702/06 повідомило сторін виконавчого провадження про дату проведення повторних прилюдних торгів 31 травня 2012 року із зниженою вартістю майна на 10 %. За результатами повторних прилюдних торгів, які проводились 31 травня 2012 року, переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю «Ключове рішення». Посилаючись на те, що прилюдні торги проведено з порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна (далі - Тимчасове положення), оскільки про проведення прилюдних торгів її повідомлено не було, вона не отримала звіту про оцінку арештованого майна, що призвело до порушення її прав, позивачка просила визнати зазначені прилюдні торги недійсними та скасувати протокол про проведення прилюдних торгів ( Т.1, а.с. 2-5). Справа розглядалася неодноразово. Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 30 квітня 2014 року у задоволенні позову було відмовлено( Т.1, а.с. 137-141). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 20 жовтня 2014 року це рішення місцевого суду було скасовано, а позов [PERSON] задоволено ( Т.1, а.с. 192-198). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 лютого 2015 року ці рішення місцевого та апеляційного суду було скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції ( Т.1, а.с. 224-229). Під час повторного розгляду справи до участі у ній було залучено ПАТ КБ «ПриватБанк». Рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 29 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено( Т.2, а.с.47-51). В апеляційній скарзі позивачка [PERSON], від імені якої діє її представник [PERSON], просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Стверджує, що, на її думку, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, вказує на те, що оцінка майна, а відтак і його реалізація, була проведена з порушенням вимог закону, в матеріалах виконавчого провадження відсутні відомості про повідомлення її як боржника про час та місце проведення торгів, а акт про проведення торгів їй не надсилався. Житловий будинок з надвірними спорудами в с. Березники, 733, Свалявського району знаходився в іпотеці в ПАТ КБ «Приватбанк», судове рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки на виконанні не перебувало, а тому підстав для реалізації саме іпотечного майна не було ( Т.2, а.с. 56-59). Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року цю апеляційну скаргу було задоволено, рішення місцевого суду скасовано, постановлено нове рішення, яким позов задоволено. Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого майна житлового будинку з надвірними прибудовами за адресою: с. Березники, 733, Свалявський район Закарпатської області, проведені Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство Юстиція» 31 травня 2012 року та протокол про проведення прилюдних торгів від 31 травня 2012 року № 1-6/060/12, яким підтверджено проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна ( Т.2, а.с. 101-107). Крім іншого у цьому рішенні суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що оскільки на примусовому виконанні у даному випадку перебувало рішення суду про стягнення з [PERSON] на користь банку заборгованості за кредитним договором, примусове виконання такого рішення повинно було здійснюватися за загальними нормами, якими є Закон України «Про виконавче провадження» і Тимчасове положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна в редакції, що була чинна на момент проведення цих торгів, а норми Закону України «Про іпотеку», які визначають спеціальний порядок реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки не мали застосовуватися ( Т.2, а.с.106). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року рішення апеляційного суду Закарпатської області від 16 грудня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий апеляційний розгляд ( Т.2, а.с. 176-180). У своїй ухвалі суд касаційної інстанції вказав на те, що норми Закону «Про виконавче провадження» дійсно дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, але за певних умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом «Про іпотеку». Апеляційний суд не застосував до спірних правовідносин положення Закону «Про іпотеку» й дійшов помилкового висновку про можливість реалізації предмета іпотеки на виконання рішення суду про стягнення кредитної заборгованості без дотримання вимог цього Закону, у зв'язку з чим всупереч ст. 16 ЦК України не встановив, які права та інтереси позивача порушені відповідною процедурою реалізації арештованого майна. За цих обставин та з врахуванням правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду України від 18 дистопада 2015 року ( справа №6-28цс15) та від 30 березня 2016 року ( справа № 6-3004цс15), рішення апеляційного суду було скасовано з направленням справи на новий апеляційний розгляд ( Т.2, а.с. 179). Під час нового розгляду справи у суді апеляційної інстанції представник позивачки [PERSON] апеляційну скаргу підтримав, стверджуючи, що права його довірительки було порушено, оскільки майно було продано за заниженою вартістю, за оцінкою, яка втратила чинність, що було встановлено судами та на даний час не оспорюється. Крім того, [PERSON] мала й інше майно, крім іпотечного, на яке можна було звернути стягнення у першу чергу, що державним виконавцем не було перевірено належним чином. Представник ПАТ КБ «Приватбанк» [PERSON], яка також була представником ТОВ «Ключове рішення», апеляційну скаргу не визнала, просила її відхилити, стверджувала, що хоча оцінка і втратила чинність, однак позивачка її не оспорювала та не довела, що її права порушені. Позивачка також мала право повідомити виконавчу службу про наявність в неї іншого майна, у тому числі рухомого, на яке може бути звернуто стягнення, однак вона цього не зробила. Крім того, ТОВ «Ключове рішення» сплатило кошти за це майно, придбане на прилюдних торгах, а це питання рішенням суду при скасуванні результатів торгів не вирішено. Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, дослідивши матеріали справи, а також матеріали виконавчого провадження № 15095168, врахувавши висновки суду касаційної інстанції, викладені в обох ухвалах по даній справі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що прилюдні торги проведені відповідно до норм Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, а дії державного виконавця у виконавчому провадженні, вчиненні до та після проведення торгів, відповідають вимогам закону та мають самостійний спосіб оскарження, не можуть розглядатися у межах даної справи. Крім того, протягом всієї цієї процедури боржниця не використовувала ті можливості оскарження дій виконавця, які їй було гарантовано законом. Подальше затягування процесу реалізації майна боржника призвело б до порушення прав стягувача ( Т.2, а.с. 50). Такі висновки місцевого суду не повною мірою відповідають фактичним обставинам справи, виходячи із наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. Згідно із ч. 2 ст. 16, ч. 1 ст. 215 ЦК України одним зі способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, п'ятою, шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема у зв'язку з невідповідністю змісту правочину цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства. Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином. Наведене узгоджується з нормами ч. 4 ст. 656 ЦК України, за якою до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Отже правова природа продажу майна з публічних торгів дає підстави для можливості визнання торгів недійсними за правилами визнання недійсними правочинів, зокрема на підставі норм цивільного законодавства (статей 203, 215 ЦК України) про недійсність правочину як такого, що не відповідає вимогам закону, у разі невиконання вимог щодо процедури та порядку проведення торгів, передбачених законодавством, чинним на момент їх проведення. Порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом «Про виконавче провадження», до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону) підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема ч. 7 ст. 24, ч. 4 ст. 26, ч. 3 ст. 32, ч. 3 ст. 36, ч. 2 ст. 57, ст. ст. 55, 85). Частиною 3 ст. 62 Закону «Про виконавче провадження» передбачено, що майно передається на реалізацію за ціною та в порядку, визначеними ст. 58 цього Закону. За частиною 1 ст. 58 Закону «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки нерухомого майна державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який здійснює свою діяльність відповідно до Закону «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ч. 5 ст. 58 вказаного Закону звіт про оцінку майна у виконавчому провадженні вважається чинним протягом шести місяців з дня його підписання суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання. Після закінчення цього строку оцінка майна проводиться повторно. Частиною 5 ст. 62 Закону «Про виконавче провадження», пунктом 7.1 Тимчасового положення, абзацом 3 підпункту 5.12.2 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року № 74/5 і зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 15 грудня 1999 року за № 865/4158, передбачено підстави й порядок призначення повторних прилюдних торгів, а також порядок уцінки нереалізованого майна. Так, у разі відсутності покупців або наявності тільки одного покупця та з інших, визначених Тимчасовим положенням, причин прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися. У такому разі призначаються повторні прилюдні торги, на яких стартова ціна лота може бути зменшена, але не більше ніж на 30 відсотків. Уцінка майна проводиться державним виконавцем у десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися, після чого реалізація майна за вказаною ціною повинна бути проведена впродовж місяця з дня проведення уцінки. За правилами проведення прилюдних торгів, передбачених Тимчасовим положенням, спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги, за експертною оцінкою та інші відомості. Визначення стартової ціни лота здійснюється на підставі початкової вартості майна за результатами проведеної оцінки майна незалежним суб'єктом оціночної діяльності. Тобто на момент проведення прилюдних торгів, у тому числі повторних торгів, для визначення вартості об'єкта оцінки звіт про оцінку майна повинен бути дійсним. Ураховуючи зазначене, можна зробити висновок про те, що повторні прилюдні торги повинні відбутись у межах шестимісячного строку з моменту підписання звіту про оцінку майна. Після збігу цього шестимісячного строку обов'язковою умовою призначення й проведення прилюдних торгів є отримання нового звіту про оцінку майна. Проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є порушенням установлених законодавством правил про порядок реалізації майна на прилюдних торгах, у тому числі правил про визначення стартової ціни реалізації майна, а саме частини п'ятої статті 58 Закону «Про виконавче провадження», пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення. Проведення переоцінок (уцінок) спірного майна державним виконавцем у зв'язку з тим, що прилюдні торги не відбулися, не може вважатися новою оцінкою у розумінні положень ч. 5 ст. 58 Закону «Про виконавче провадження». З огляду на зазначене можна зробити висновок про те, що проведення прилюдних торгів з реалізації майна за ціною, визначеною звітом про оцінку майна, який утратив чинність, є підставою для визнання цих торгів недійсними, однак, за умови порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює. Така правова позиція викладена Верховним Судом України у постановах від 01 жовтня 2014 року ( справа 3 6-147 цс14), від 28 січня 2015 року ( справа № 6-227цс14), від 4 березня 2015 року ( справа №6-18цс15), від 15 квітня 2015 року ( справа №6-42цс15), від 22 квітня 2015 року ( справа №6-85цс 15), від 29 червня 2016 року ( справа 3 6-547цс16). В усіх цих постановах вказано, що окрім встановлення факту наявності зазначених порушень при проведенні торгів, розглядаючи спір, суди повинні встановити, чи були порушенні права й законні інтереси особи, яка їх оспорює, способом захисту яких є визнання прилюдних торгів недійсними В даній справі судами встановлено, що на момент проведення прилюдних торгів (31 травня 2012 року) висновок про вартість майна (21 жовтня 2011 року) втратив чинність, що присутні час нового розгляду справи в апеляційному суді учасники процесу не заперечували. При цьому представник боржника стверджував, що ця обставина призвела до порушення прав його довірительки та продажу обєкта за заниженою ціною. Крім того, взагалі передача іпотечного майна на публічні торги у даному випадку, на його думку, була неправомірною. Представник стягувача та одночасно переможця прилюдних торгів заперечувала ці твердження, вказуючи на те, що факт заниження ціни предмета продажу не доведено. У звязку з цим, колегія констатує, що норми Закону України «Про виконавче провадження» дійсно дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, але за певних умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом «Про іпотеку». Відповідно до статті 54 Закону України « Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України « Про іпотеку», Така позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладену у постановах від 18 грудня 2015 року ( справа №6-28цс15) та від 30 березня 2016 року ( справа №6-3004цс15). Зокрема, відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. За положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених ст. 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. За змістом ст.41 Закону «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду, проводиться шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону. Виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов'язки суб'єктів матеріальних правовідносин цивільної справи. Закон «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Главою 4 цього Закону визначається загальний порядок звернення стягнення на майно боржника. Серед іншого, відповідно до ч. 1 ст. 52 цього Закону звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Статтею 44 вказаного Закону передбачено черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою в першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна. Положеннями ст. 54 Закону «Про виконавче провадження» визначено особливості звернення стягнення на заставлене майно. Зокрема, згідно з частиною восьмою цієї статті примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку». Отже, за змістом указаної норми підставою для застосування положень Закону «Про іпотеку» до спірних правовідносин є звернення стягнення на предмет іпотеки, тобто його арешт, вилучення та примусова реалізація в розумінні частини першої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження». Таким чином, норми Закону «Про виконавче провадження» допускають звернення стягнення на предмет іпотеки в ході процедури виконавчого провадження без наявності відповідного рішення, в межах процедури стягнення коштів з іпотекодавця на користь іпотекодержателя. У разі, якщо за судовим рішенням з відповідача стягнуто кредитну заборгованість, то суд не може змінити спосіб виконання такого рішення на звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки виконання рішення суду про стягнення заборгованості має виконуватися за рахунок усього майна, що належить боржнику. Відповідно до порядку примусового звернення стягнення коштів з боржника, врегульованого Законом «Про виконавче провадження», першочергово звертається стягнення на відповідні кошти боржника, рухоме майно, а за його відсутності - на об'єкти нерухомості. Статтею 54 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Оскільки статтею 575 ЦК України іпотеку визначено як окремий вид застави, норми Закону «Про виконавче провадження» дозволяють звернути стягнення на іпотечне майно для задоволення вимог іпотекодержателя. Таким чином, норми Закону «Про виконавче провадження» дозволяють державному виконавцю передавати на реалізацію предмет іпотеки в ході примусового виконання рішень судів про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, за таких умов: відсутність у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути стягнення; наявність заборгованості виключно перед іпотекодержателем; дотримання порядку реалізації майна, визначеного Законом «Про іпотеку». Встановлено, що рішенням Свалявського районного суду Закарпатської області від 18 лютого 2009 року з позивачки [PERSON] стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 296 545 гривень 45 копійок. 05 жовтня 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 15095168 щодо стягнення з позивачки на користь банку заборгованості за кредитним договором. У матеріалах виконавчого провадження наявні лише два запити від 09 жовтня 2009 року, адресовані відділу земельних ресурсів у Свалявському районі ( а.с.17 Виконавчого провадження) та районному комунальному унітарному підприємству «Свалявське районне бюро технічної інвентаризації» ( а.с.18 Виконавчого провадження), у яких виконавча служба просить повідомити відомості щодо наявності будь-якого нерухомого майна, зареєстрованого за боржником [PERSON] , у т.ч. земельних ділянок. Будь-яких інших спроб зясувати інформацію щодо наявності або відсутності у боржниці іншого рухомого майна, на яке може бути звернуто стягнення за судовим рішенням, державним виконавцем не здійснювалося : у матеріалах виконавчого провадження докази такого відсутні. 04 березня 2011 року державним виконавцем відділу ДВС Свалявського районного управління юстиції в Закарпатській області при здійсненні примусового виконання виконавчого листа від 17 березня 2009 року № 2-196/09 складено акт опису й арешту майна, до якого включено тільки житловий будинок № 733 із надвірними прибудовами, розташований в с. Березники Свалявського району, загальною площею 403,6 кв. м, який належить позивачці на праві власності та є предметом іпотеки ( а.с.37-38). Акт складено у присутності представника стягувача та двох понятих. Жодних відомостей щодо того, що при цьому державним виконавцем перевірялась наявність або відсутність іншого майна у боржника, у т.ч. рухомого в будинку чи на його подвірї ( як-то побутової чи комютерної техніки, інших цінних речей тощо), або робилась спроба це зясувати, в акті немає. У подальшому постановою державного виконавця відділу ДВС Свалявського РУЮ від 14.10.2011 року призначено експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні, яким є [PERSON] (а.с. 80 Виконавчого провадження). ПП [PERSON] надіслав відділу ДВС Свалявського РУЮ лист від 21.10.2011 року за № 16 з якого вбачається, що 30.11.2009 року була проведена оцінка житлового будинку з надвірними спорудами, яка становила 634 969 гривень без ПДВ. Технічний стан зазначеного майна суттєво не змінився на час проведення нової оцінки. Таким чином, початкова вартість житлового будинку з надвірними спорудами на дату оцінки\~20.11.2011 року, становить 371 794 гривні без ПДВ. Вартість земельної ділянки не визначена. До листа додано Висновок про вартість майна, станом на 20.10.2011 року (проте, такий відсутній у матеріалах), (а.с. 81 Виконавчого провадження). Начальником відділу ДВС Свалявського РУЮ 03.03.2012 року за № 4017 надано заявку на реалізацію арештованого майна в якій зазначено початкову вартість майна (371 794,00 грн. без ПДВ), що виставляється на торги за експертною оцінкою, та інші необхідні відомості, (а.с. 92 Виконавчого провадження). А 14.03.2012 року між відділом ДВС Свалявського РУЮ та Приватним підприємством «Спеціалізоване підприємство\~«Юстиція»\~укладено Договір № 6/060/12і про надання послуг по організації і проведенню прилюдних торгів із реалізації арештованого майна (а.с. 95 Виконавчого провадження). Листом від 16.03.2012 року № 838/06 ПП\~«Спеціалізоване підприємство»\~Юстиція»\~повідомляло сторін виконавчого провадження, що на 02.04.2012 року о 12:00 год. призначено торги по реалізації арештованого нерухомого майна, (а.с. 96 Виконавчого провадження). Проте, такі торги не відбулись, лист від 02.04.2012 року № 1080/06 ПП\~«Спеціалізоване підприємство\~«Юстиція» (а.с. 106 Виконавчого провадження). Актом державного виконавця відділу ДВС Свалявського РУЮ від 09.04.2012 року здійснено уцінку на 20% майна переданого на торги, у звязку з чим вартість майна вже становила 297 435,20 гривень, (а.с. 108 Виконавчого провадження). Листом від 13.04.2012 року № 1301/06 ПП\~«Спеціалізоване підприємство\~«Юстиція»\~повідомляло сторін виконавчого провадження, що на 28.04.2012 року о 12:00 год. призначено повторні прилюдні торги зі знижкою 20% по реалізації арештованого нерухомого майна, (а.с. 109 Виконавчого провадження). Проте, такі торги не відбулись, лист від 28.04.2012 року № 1562/06 ПП\~«Спеціалізоване підприємство «Юстиція» (а.с. 113 Виконавчого провадження). Листом від 11.05.2012 року № 1702/06 ПП\~«Спеціалізоване підприємство\~«Юстиція»\~повідомляло сторін виконавчого провадження, що на 31.05.2012 року о 11:00 год. призначено повторні прилюдні торги зі знижкою 10% по реалізації арештованого нерухомого майна, (а.с. 114 Виконавчого провадження). Проте, матеріали виконавчого провадження не містять Акту державного виконавця відділу ДВС Свалявського РУЮ (ст. 62 ЗУ\~Про виконавче провадження) про здійснення уцінки на 10% майна переданого на торги, та, що нова сума майна вже становить 267 691, 68 гривень. За результатами повторних прилюдних торгів зі знижкою 10%, що проводились 31.05.2012 року о 11:00 год., переможцем стало Товариство з обмеженою відповідальністю\~«Ключове рішення». Зазначене стверджується Протоколом № 1-6/060/12і від 31 травня 2012 року про проведення прилюдних торгів і визначення переможця за ціною в сумі 267 691,68 гривень, (а.с. 119 Виконавчого провадження). Таким чином, станом на 31.05.2012 року, дату здійснення повторних прилюдних торгів, висновок про вартість майна від 21.10.2011 року втратив свою чинність, так-як із дня його підписання субєктом оціночної діяльності пройшло 7 місяців і 10 днів. Отримані від продажу житлового будинку кошти повною мірою борг не покрили. Отже матеріалами справи, дослідженими у судовому засіданні, встановлено, що у даному випадку державним виконавцем всупереч вимог Закону України «Про виконавче провадження» було передано на реалізацію предмет іпотеки (житловий будинок) в ході примусового виконання рішення суду про стягнення на користь іпотекодержателя заборгованості, яка випливає із забезпечених іпотекою зобов'язань, без належної перевірки необхідної обовязкової умови для такої дії, а саме без належної перевірки факту відсутності у боржника будь-якого іншого майна, на яке можна першочергово звернути відповідне стягнення, а відтак з порушенням порядку реалізації майна, визначеного Законом «Про іпотеку». Крім того, під час проведення публічних торгів було порушено й вимоги частини п'ятої статті 58 Закону «Про виконавче провадження» та пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна. За цих обставин колегія вважає, що права та законні інтереси боржника [PERSON] у даному випадку було порушено, вона вправі захистити їх у судовому порядку, заявлений нею спосіб захисту (визнання прилюдних торгів недійсними та скасування протоколу про результати цих торгів) відповідає характеру допущеного порушення. Враховуючи наведене, рішення місцевого суду слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов [PERSON] задовольнити повністю.

Outcome: approved