Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-16 00:00:00

[PERSON] подала до суду заяву, в якій просить визнати її такою, яку необґрунтовано піддано покаранню позасудовим органом та такою, що реабілітована відповідно до ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні». В обґрунтування заявлених вимог заявник покликається на такі обставини: Заявник народилася [INFO] у колишній в'язниці на вул. Замарстинівській у м. Львові, куди на підставі Наказу МДБ СРСР № 00386 від 20.10.1948 року, 03.12.1950 року була поміщена її родина у складі батька - [PERSON], матері - [PERSON], та двох сестер - [PERSON] та [PERSON] За рішенням особливої наради при МДБ СРСР від 03.02.1951 року по політичних мотивах, у квітні 1951 року родину заявника разом з нею виселено на спец поселення в Іркутську область, де вони пробули до 25 червня 1958 року. Рішенням Судової колегії в кримінальних справах Верховного суду УРСР від 1967 року, постанова особливої наради від 03.02.1951 року у відношенні батьків заявника скасовано, а справа зупинена із звільненням зі спец поселення і поверненням конфіскованого майна, або його вартості. По даній справі батьки заявника реабілітовані. Заявниця неодноразово зверталася в органи державної власди стосовно реабілітації, адже фактично починаючи з дня народження на збірному пункті [INFO] року і по 02.05.1951 року вона знаходилася під вартою разом з родиною, хоча відносно неї не було застосовано тримання під вартою, або арешт. Відповідно до Ухвали Судової колегії в кримінальних справах ВС УРСР від 06.06.1959 року є висновок, що сім'ю виселили невірно. Заявник вказує, що вона була репресована не за рішенням органів державної влади та управління, а репресована внаслідок постанови Особливої наради при МДБ СРСР від 03.02.1951 року, тобто постановою позасудових органів, що повністю відповідає вимогам ст. 1 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» Заявниця - [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просить суд заяву задоволити. Прдеставник заінтересованої особи - Відділу роботи з репресованими та реабілітованими Львівської обласної ради - Савчук І.В. у судовому засіданні заявлені вимоги визнала, проти задоволення заяви не заперечила. Представник Залізничної РА Львівської міської ради - у судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що за рішенням особливої наради при МДБ СРСР від 03.02.1951 року по політичних мотивах, у квітні 1951 року родину [PERSON] разом з нею виселено на спец поселення в Іркутську область, де вони пробули до 25 червня 1958 року. Рішенням Судової колегії в кримінальних справах Верховного суду УРСР від 1967 року, постанова особливої наради від 03.02.1951 року у відношенні батьків [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] скасовано, а справа зупинена із звільненням зі спец поселення і поверненням конфіскованого майна, або його вартості. По даній справі батьки заявника реабілітовані. Ці обставини об'єктивно стверджуються матеріалами справи (а.с. 4-8). Відповідно до архівної довідки №4/4 - 291 від 26 січня 1991 року, виданої Управлінням внутрішніх справ виконавчого комітету Львівської обласної ради народних депутатів [PERSON] дійсно перебувала на спец поселенні з 03.02.1951 року по 25.06.1958 року і по даній справі реабілітована на підставі Ухвали судової колегії Верховного суду УРСР від 06.06.1959 року. Відповідно до ст.3 ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні» із змінами та доповненнями регламентовано реабілітувати всіх громадян, засланих і висланих з постійного місця проживання та позбавлених майна за рішенням органів державної влади і управління з політичних, соціальних, національних, релігійних та інших мотивів під приводом боротьби з куркульством, противниками колективізації, так званими банд пособниками та їх сім'ями. Стаття 1 цього Закону передбачає реабілітацію осіб, які з політичних мотивів були необґрунтовано засудженні судами або піддані репресіям позасудовим органом, в тому числі «двійками», «трійками», особливими нарадами і в будь-якому позасудовому порядку. У п.4 Постанови Верховної Ради України «Про тлумачення ЗУ «Про реабілітацію жертв політичних репресій в Україні» від 24.12.1993 року зазначено, що застосування (піддання) репресій (ст.1), оголошення вироку, ухвали(постанови) судом першої інстанції або рішення (постанови) позасудовим органом про застосування кримінального покарання, відправлення у заслання та виселення без пред'явлення обвинувачення у конкретному злочині. Згідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" №5 від 31.03.1995 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи наведене, дослідивши докази у їх сукупності, враховуючи відсутність сумнівів стосовно того, що заявник був репресований позасудовим органом, у зв'язку із чим підставою до реабілітації повинна бути ст.1 Закону України «Про реабілітацію жертв політичних репресій на Україні», яка регулює обставини репресії заявника, беручи до уваги, що соціальні пільги та гарантії, встановлені державою для категорії осіб, які підпадають під дію цієї норми є більшими, ніж для осіб, реабілітованих відповідно до ст.3 зазначеного Закону, крім того, встановлення факту реабілітації [PERSON] за ст.1 Закону має юридичне значення оскільки породжує юридичні наслідки, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved