Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

Головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 [PERSON] звернулася до суду з заявою про госпіталізацію недієздатної [PERSON], [INFO], мешканки та зареєстрованої за адресою: [INFO]. Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] за направленням лікаря-психіатра диспансерного відділення № 1 Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 у супроводі опікуна [PERSON] поступила до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3. Зі слів опікуна, медичної документації: стан [PERSON] погіршився, стала дратівливою, непідкоряємою, неадекватною в поведінці, постійно сама з собою розмовляє, на зауваження не реагує, свідомість ясна, орієнтована всебічно вірно, на запитання відповідає формально, часто не по суті, емоційно лабільна, напружена, фон настрою дещо підвищений, мислення резонерське, паралогічне, омани сприйняття заперечує, мова прискорена, монотонна, виказує маячні ідеї величі, критика до свого стану відсутня. А тому потребує активного антипсихотичного лікування. В судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр заяву підтримали та просили прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], як особи, визнаної у судовому поряду недієздатною. Опікун [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації матері [PERSON] до психіатричного закладу, пояснивши, що матір перебуває на обліку у лікаря психіатра з 2004 р., раніше проліковувалась чотири рази в умовах інших лікарень, два з них - примусово, її стан тоді покращувався. Є інвалідом 2 групи безстроково. Три роки не лікувалась, відмовляється від лікування, агресивна. Прокурор заяву підтримала, вважаючи її обгрунтованою. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2012 р. [PERSON], [INFO], визнано недієздатною та призначено її опікуном [PERSON] Відповідно до висновку огляду комісії лікарів-психіатрів Київської міської психоневрологічної лікарні №3 від 19.09.2017 р., [PERSON] страждає на хронічний маячний розлад (шифр захворювання за МКХ 10: F 22.8). Оскільки [PERSON] неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби, а також у звязку з загостренням психічного захворювання, потребує активного антипсихотичного лікування. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В звязку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved