Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», який згодом уточняв, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В позові зазначив, що 13 червня 2016 р. був прийнятий на роботу в ДП «АМПУ», з лютого місяця 2014 року працював на даному підприємстві охоронцем в загоні загальної охорони берега і морському патрулі. Наказом № 211/к від 28.12.2017 року він був звільнений з роботи на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України за станом здоров'я. Вважає звільнення незаконним, оскільки за станом здоровя може виконувати роботу, придатний до роботи за фахом, про що свідчать медичні документи. Посилається на ст. 235 КЗпП України та вважає, що у звязку із незаконним звільненням відповідач зобовязаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23 410,62 грн., які і просить стягнути з відповідача. Також просить визнати незаконним та скасувати наказ № 211/к від 28.12.2017 року про звільнення, поновити його на роботі, судові витрати покласти на відповідача. 13.03.2018 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій відповідач посилається на п. 4 ст. 11 Закону України «Про охоронну діяльність» та вказує, що персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із субєктом господарювання та подали документи, що вони не мають обмежень за станом здоровя для виконання функціональних обовязків. Також посилається на п. 5.1 Типового положення про загін охорони морського порту, затверджений наказом Мінінфраструктури України № 220 від 15.04.2013 року, зареєстрований в Мінюсті України 10.06.2013 року за № 1233/19971 та вказує, що [PERSON] згідно висновку МСЕК від 05.09.2017 року є інвалідом 3 групи, йому протипоказаний тяжкий фізичний труд, тривале вимушене положення тулуба, тривала хода. На підставі висновків комісії для [PERSON] була розроблена індивідуальна програма реабілітації інваліда № 1669 з 05.09.2017 до 01.10.2018 р., тобто [PERSON] згідно висновків медиків не має можливості повноцінно виконувати обовязки охоронника в загоні загальної охорони порту та морського патрулювання. Вказує, що ч.2 ст. 40 КЗпП України допускає звільнення працівника з підстав, зазначених у п. 2 цієї статті, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу, що підтверджується відповідною практикою, яка вважає допустимим здійснювати звільнення працівника у звязку з невідповідністю займаній посаді або виконуваній роботі не тільки в разі відмови працівника від переведення, але і за відсутності вакантного робочого місця (посади), на яке працівник міг би бути переведений. Зазначає, що Бердянською філією ДП «МПУ» отримана згода Президії профкому Первинної профспілкової організації Бердянського морського порту на звільнення [PERSON] з посади охоронника ЗЗО СМБ БВ ДП «АМПУ» за п. 2 ст. 40 КЗпУ України. Вважає, що з урахуванням проведення у філії процесу оптимізації організаційної структури та штатної чисельності її працівників, відсутністю вакантних робочих місць (посад) з легшою роботою, [PERSON] був звільнений з посади за станом здоровя з дотриманням вимог законодавства про працю, у звязку з чим просить в задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримав позов з урахуванням уточнень, просив позовні вимоги зпадовольнити. Визнати незаконним та скасувати наказ № 211/к від 28.12.2017 року про його звільнення, поновити на роботі в якості охоронника в загоні загальної охорони берега і морському патрулі в Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» Бердянський філіал ДП «АМПУ» та стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 29.12.2017 року по 18.05.2018 року включно в сумі 23 410,62 грн. Додатково зазначив, що ніяких зауважень щодо виконання ним своїх посадових обов'язків з боку адмінітрації підприємства він не мав, характер його роботи є таким що, він постійно не перебуває в одному сталому положенні, під час чергуваннь він періодично займає положення і сидячи і стоячи та ходить. Відповідно до довідки МСЄК він має третю робочу групу інвалідності та протипоказань щодо роботи охоронцем не має. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, посилаючись на відзив, просив в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Додотково суду пояснив, що на підприємстві не має вакантних посад, які можливо було запропонувати позивачу, що підтверджується наданою довідкою від 11.05.2018 р. Зауважень до позивача щодо виконання ним своїх посадових обов'язків в якості охоронця з боку адмінстрації не має, але під час проведення перевірки на підприємстві було встановлено, що відповідно до медичної документації позивач не може займати дану посаду. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Позивач [PERSON] 13.06.2013 року був прийнятий на роботу в ДП «Адміністрація морських портів України» стрільцем 2 класу за переведенням та 03.02.2014 року переведений охоронником 3 розряду загону загальної охорони берегового і морського патрулювання, а 28.12.2017 року звільнений за станом здоровя на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 6), копією наказу № 1/к від 13.06.2013 року та копією заяви від 26.01.2014 р. (а.с. 24), копією наказу № 211/к від 28.12.2017 року (а.с. 4). Відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ № 0828860 від 05.09.2017 р. [PERSON] встановлено 3 групу інвалідності, причина інвалідності загальне захворювання (ураження ОДА) та за висновком комісії йому протипоказана важка фізична праця, тривале вимушене положення тулуба, тривала ходьба (а.с. 8). Згідно копії картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, [PERSON] придатний для роботи за професією охоронник без тяжкої фізичної праці та тривалого перебування у вимушеній позі (а.с. 7). Вказане також підтверджується копією індивідуальної програми реабілітації інваліда № 1699 (а.с. 27-29). Копією витягу з протоколу № 50 засідання Президії профкому ППО БМТП від 12.12.2017 р. підтверджується надання згоди на звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України [PERSON] , охоронника ЗЗО СМБ на підставі довідки МСЄК № АВ 0828860 від 05.09.2017 р. (а.с.25). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охоронну діяльність» персонал охорони це працівники, які безпосередньо виконують функції з охорони майна або фізичних осіб відповідно до свого кваліфікаційного рівня. Пунктом 10 ч. 1 ст. 10 вказаного Закону забороняється залучати до охоронних заходів осіб, які не подали документів, необхідних для влаштування на роботу, або не відповідають кваліфікаційним вимогам. Згідно ч. 1 ст. 11 Закону України «Про охоронну діяльність» персоналом охорони можуть бути дієздатні громадяни України, які досягли 18-річного віку, пройшли відповідне навчання або професійну підготовку, уклали трудовий договір із субєктом господарювання та подали документи, що вони: 1)не перебувають на обліку в органах охорони здоровя з приводу психічної хвороби, алкоголізму чи наркоманії; 2)не мають погашеної чи незнятої судимості за скоєння умисних злочинів; 3)не мають обмежень, встановлених судом щодо виконання покладених на них функціональних обовязків; 4)не мають обмежень за станом здоровя для виконання функціональних обовязків; 5)зареєстровані за місцем проживання в установленому законодавством порядку. Відповідно до п. 5.1. розділу V Типового положення про загін охорони морського порту, на роботу в загони охорони приймаються особи, що відповідають положенням частини першої статті 11 Закону України «Про охоронну діяльність» Згідно виписки з інструкцій, які регламентують несення служби охоронника загону загальної охорони служби морської безпеки Бердянського філіалу ДП «АМПУ», несення служби охоронниками філіалу на окремих постах проходить шляхом патрулювання узгодженим маршрутом від 2х до 4х годин; на вїзних воротах автомобільного транспорту, охоронник здійснює перевірку легкових та вантажних автомобілів, для чого використовує естакаду або приставні сходи; на посту, де здійснюється вїзд/виїзд поїзда, охоронники в ході особистого догляду перевіряють локомотив та рухомий залізничний склад, для чого у разі необхідності піднімаються на нього; на постах, повязаних із пропуском працівників порту, охоронник несе службу стоячи протягом 4х годин; окрім того, протягом доби охоронник, перебуваючи в резерві, неодноразово притягується до патрулювання по території порту, в ході якого виявляє та приймає участь в фізичному затриманні правопорушників та супроводі в караульне приміщення, що саме по собі передбачає достатню фізичну підготовку охоронника. Відповідно до п. 8.1. «Положення загону загальної охорони, берегового та морського патрулювання служби морської безпеки БФ ДП «АМПУ» здійснюється у відповідності з чинним законодавством на підставі висновку медичного закладу про стан здоровя та придатності для роботи в охороні (а.с. 33). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обовязків вимагає доступу до державної таємниці. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про звільнення за п. 2 ст. 40 КЗпП України, суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обов'язків чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести за його згодою на іншу роботу. На підставі викладеного, власник може звільнити працівника з мотиву його невідповідності роботі, яку він виконує (посаді, яку займає), за станом здоров'я (п.2 ст.40 КЗпП України) лише у двох випадках: а) за умови відмови працівника від переведення; б) якщо, згідно з медичним висновком, працівник визнається непрацездатним і не визначаються види робіт, які він може виконувати в силу такої його працездатності та необхідності охорони здоров'я. Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Так, а ні з довідки МСЄК АВ № 0828860 від 05.09.2017 р., а ні з картки працівника, який підлягає попередньому (періодичному) медичному огляду, не вбачається, що позивач за станом здоров'я не може належно виконувати покладені на нього трудові обов'язки чи їх виконання протипоказано за станом здоров'я. Крім того, представиком відповідача на підтвердження відсутності вакантних посад для можливого переведення позивача, надано довідку № 11.06-34/93 від 11.05.2018 р. начальника СУП БФ ДП "АМПУ" з якої вбачається, що відсутні вакантні посади і правові підстави й обгрунтування для введення в штаті ЗЗО СМБ нових посад, не задіяних безпосередньо у виконанні заходів охорони (а.с.60). Суд критично ставиться до данної довідки з огляду на те, що така довідка не підтверджує належним чином виконання вимог ч.2 ст. 40 КЗпП України, щодо можливості звільнення працівника з підстав, зазначених у п. 2 ч.1 ст. 40 КЗпП України, якщо не можливе перевести його, за його згодою, на іншу роботу. Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час в нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Позивач просить зобовязати відповідача виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23 410,62 грн., зазначивши розрахунок в уточненій позовній заяві (а.с.75), який зроблений на підставі витребуваних судом документів (а.с.66-71) та узгоджується з вимогами постанови КМУ від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати, середній заробіток за час вимушеного прогулу», тобто з 29.12.2017 р. по час поновлення на роботі - 18.05.2018 р., таким чином суд вважає розрахунок правильним. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 1409,60 грн.

Outcome: approved