Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася до Близнюківського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить здійснити поділ спільного майна подружжя її та відповідача, а саме: автомобіля КІА Cerato, 2012 року випуску, номер [NUMBER] , визнати за нею право власності на Ѕ частку вказаного автомобіля, стягнути з [PERSON] на її користь грошову компенсацію за належну Ѕ частку права власності автомобіля в розмірі 139470,00 грн., що за курсом НБУ становить 5264,00 доларів США та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 28 лютого 2014 року між нею та [PERSON] укладено шлюб, який був зареєстрований у Комінтернівському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 109. Вказаний шлюб розірвано на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2018 у справі №641/5937/18. [PERSON] вказує, що за час шлюбних відносин ними придбано рухоме майно, а саме: автомобіль КІА Cerato, 2012 року випуску, номер [NUMBER] . На запит нею отримано відповідь Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області від 11.03.2019 № 31/20-923, з якого вбачається, що автомобіль КІА Cerato, 2012 року випуску, номер [NUMBER] зареєстрований за [PERSON] . Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням надати документи на вказаний автомобіль для проведення його оцінки, але їй було відмовлено. Відповідно до Довідки суб`єкта оціночної діяльності від 28.03.2019 середня ринкова вартість КІА Cerato, 2012 року,об`єм двигуна 1591 куб.см. становить 278 940,00 грн. Таким чином, її частка у зазначеному автомобілі складає 139 470,00 грн. (278 940,00/2), що за курсом НБУ становить 5 264,00 доларів СПІА. Враховуючи викладене просить позов задовольнити. [PERSON] подав зустрічну позовну заяву про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 20.08.2013, тобто до моменту настання шлюбних відносин з [PERSON] , ним на власні кошти у приватну власність був придбаний автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Зазначений транспортний засіб був придбаний та використовувався виключно ним для власних потреб. Під час шлюбу, 05.07.2016 ним спільно з [PERSON] за спільні кошти сім`ї та для сімейних потреб був придбаний автомобіль Toyota Camry, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Проте, вже після придбання зазначеного автомобіля для сімейних потреб, він також вирішив продати свій власний автомобіль (Chevrolet Aveo) та купити більш новий. Так, 05 серпня 2017 року автомобіль Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , який був його особистою приватною власністю, був ним проданий, а від його продажу були отримані грошові кошти в розмірі 4700 (чотири тисячі сімсот) доларів США. В день продажу ним була надана довіреність на ім`я [PERSON] для подальшої перереєстрації автомобіля у відповідних органах МВС. [PERSON] вказує, що на запит його представника, Регіональним сервісним центром МВС України в Харківській області надані відповідь від 27.12.2018 за №31/20/1-1890 щодо купівлі-продажу ним транспортних засобів, а також надано копію договору комісії від 15.08.2017 № 7089/17/002726 щодо продажу автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Крім того, вищезазначеним листом, сервісним центром йому також надано копію договору купівлі-продажу транспортного засобу від 12.08.2017 № 5676/17/005401 автомобіля Кіа Сегаtо, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Вартість автомобіля за договором визначена в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень, що складало 1500 доларів США, оскільки автомобіль на момент його придбання мав, окремі пошкодження елементів кузову, лакофарбового покриття, окремі несправності та дефекти агрегатів ходової частини та коробки передач. [PERSON] зазначає, що на придбання автомобіля Кіа Сегаtо, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ним були витрачені виключно грошові кошти, які він отримав від продажу автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . в розмірі 4700 доларів США. Крім того, на зазначені вище його особисті кошти, після придбання автомобіля Кіа Сегаtо, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , ним також був проведений ремонт цього автомобіля на загальну суму близько 3000 доларів США та проведений його повний ремонт. Посилаючись на вказані обставини, просить визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Кіа Сегаtо, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . [PERSON] подано до суду відзив на зустрічну позовну заяву, в якому вона вказує, що позивачем за зустрічним позовом не обґрунтовано позовні вимоги належними та допустимими доказами, що є порушенням ст.ст. 76-80 ЦПК України. У судовому засіданні позивачка та її представник за первісним позовом підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задовольнити, у задоволені зустрічного позову просили відмовити. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судовому засіданні підтримав позовні вимоги за зустрічним позовом та просив їх задовольнити, у задоволенні первісного позову просив відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, які є належними, допустимими і достовірними у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який зареєстровано 28 лютого 2014 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 109, що підтверджується долученою копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції 28 лютого 2014 року. Вказаний шлюб розірвано на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.12.2018 у справі № 641/5937/18. 08 червня 2019 року позивач за первісним позовом [PERSON] зареєструвала шлюб із [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 08 червня 2019 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі, 12 серпня 2017 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на придбаний в шлюбі автомобіль КІА Сегаtо, 2012 року випуску, номер [NUMBER] . Сторонами по справі не заперечується і той факт, що на час розгляду справив в суді зазначений вище транспортний засіб було відчужено [PERSON] і на даний час він не перебуває у власності та користуванні сторін. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція статті 60 СК України передбачає застосування презумпції спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/1 5-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18). У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до положень статті 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Тобто, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що придбаний 12.08.2017 автомобіль КІА Сегаtо, 2012 року випуску, VIN № [NUMBER] , номер [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і, як наслідок, із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по Ѕ кожному. Відповідно до положень частини першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження сторони відповідача по первісному позову що спірний автомобіль було придбано за його особисті кошти, отримані від продажу автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] , не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні належними та допустимими доказами, наданими стороною відповідача. Наявні в матеріалах цивільної справи фотокопія з сайту про продаж автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER] та договір комісії № 7089/17/002726 від 15 серпня 2017 року (том 1 а.с. 52,53 ) на яку відповідач за первісним позовом посилається як на підставу своїх заперечень щодо визнання спірного автомобіля об`єктом права спільної сумісної власності подружжя не є належним доказом в розумінні вимог ЦПК України щодо спростування доводів позивачки за первісним позовом, оскільки зазначені вище документи не підтверджують факт продажу цього автомобіля. Частиною 2 статті 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Саме за викладених вище вимог, суд не приймає до уваги покази свідків [PERSON] та батька відповідача - [PERSON] як належний та допустимий доказ сторони відповідача на підтвердження продажу автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, оскільки зазначений вище факт може бути підтверджений лише письмовими доказами. Крім того, доводи [PERSON] про те, що спірний автомобіль КІА Сегаtо, 2012 року випуску, номер [NUMBER] був придбаний виключно за його особисті кошти, отримані від продажу автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, спростовуються долученою до матеріалів справи копією договору купівлі-продажу спірного автомобіля КІА Сегаtо, 2012 року випуску, з якого вбачається, що спірний автомобіль придбаний 12 серпня 2017 року, тобто за три дні до укладення договору комісії № 7089/17/002726 від 15 серпня 2017 року на продаж автомобіля Chevrolet Aveo. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа № 444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18). Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт, що спірний автомобіль КІА Сегаtо, 2012 року випуску, VIN № [NUMBER] , номер [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] набутим останніми за час шлюбу та оскільки відповідно до наведених вище вимог Закону та досліджених в судовому засіданні наданих сторонами доказів, частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до висновку, що [PERSON] має право на половину вартості автомобіля, який відповідач відчужив без її згоди. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.п. 22, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03.10.2018 у справі № 127/7029/15-ц зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Аналогічні висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 607/4701/13-ц, від 09.01.2019 у справі № 643/4589/15-ц, від 03.07.2019 і справі № 554/8023/15-ц. Згідно наданої позивачкою за первісним позовом довідки суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 28.03.2019 № б/н, ринкова вартість КІА Сегаtо, 2012 року, об`єм двигуна 1591 куб. см становить 278 940,00 грн. Таким чином на користь позивачки за первісним позовом [PERSON] з відповідача за первісним позовом [PERSON] підлягає стягненню грошова компенсація у розмірі 139470,00 грн., що становить 1/2 вартості спірного автомобіля. Що стосується наданого відповідачем по первісному позову [PERSON] звіту № 607/19 від 29 липня 2019 року щодо вартості спірного транспортного засобу, його результати суд оцінює як один із доказів, однак сприймає довідку суб`єкта оціночної діяльності ФОП [PERSON] від 28.03.2019 належним доказом визначення ринкової вартості спірного майна. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно із положеннями статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України визначено що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для визнання права особистої приватної власності на автомобіль КІА Сегаtо, 2012 року випуску, VIN № [NUMBER] , номер [NUMBER] за [PERSON] , оскільки зазначені позовні вимоги не були доведені під час судового розгляду, а тому у суду відсутні підстави для задоволення зустрічного позову. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved