Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

В суд звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення режиму окремого проживання подружжя. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що між ним та відповідачкою 28 квітня 2015 року було зареєстровано шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №113. Від спільного шлюбу мають малолітнього сина: [PERSON] , [INFO] . З січня 2018 року сторони проживають окремо, оскільки виник спір щодо місця проживання. Розривати шлюб останні не бажають. А тому просить встановити режим окремого проживання між [PERSON] та його дружиною [PERSON] , терміном до 30 квітня 2020 року. Ухвалою Володимирецького районного суду від 30 травня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Відзив не подано. Клопотань не заявлено. Розгляд справи здійснюється за відсутності сторін, без фіксування судового засідання технічними засобами, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Позивач надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідачка позов визнала, надіслала заяву про розгляд справи в її відсутності. Згідно ч.3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши письмові докази, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається\~із матеріалів\~справи і\~це встановлено\~судом,\~що сторони\~з28 квітня 2015 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, в книзі реєстрації актів про одруження зроблено відповідний актовий запис №113. ( свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) Від шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] .(свідоцтво про народження серії [NUMBER] ) Під час розгляду справи, судом встановлено, що з між сторонами виник спір щодо місця проживання сторін. Сторони з січня 2018 року проживають окремо. Відповідно до\~ст. 56 СК України, дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Подружжя або один з них вправі звернутися до суду із заявою про встановлення режиму окремого проживання. Згідно із вказаною правовою нормою за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи не бажання когось із них проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя (ст. 119 СК України). Відповідно до\~ст. 120 СК України, встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором. У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка. Згідно п. 12\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", при застосуванні положень статей\~119,\~120 СК України, судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку\~ст.119 СК України, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань. Як вбачається зі змісту\~ст. 119 СК України, для встановлення подружжю режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що під час розгляд у справи знайшли своє підтвердження обставини неможливість та небажання дружини і чоловіка проживати спільно; сторони проживають за різними адресами і сімейні відносини між подружжям припинені, заявлені позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved