Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні №3 Врублевська І.В. звернулася до суду з заявою про примусову госпіталізацію [PERSON] [INFO], зареєстрованої за адресою: [ADDRESS], яка 07.02.2017 р. об 11 год. 15 хв. за направленням районного психіатра диспансерного відділення № 1 КМПНЛ № 2 поступила до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3. Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] була направлена до психіатричного стаціонару районним психіатром диспансерного відділення № 1 КМПНЛ № 2 у зв'язку з неадекватною поведінкою, зниженням пам'яті та неспроможністю задовільняти свої основні життєві потреби. Поступила з діагнозом: судинна деменція, зі змішаною симптоматикою, епізодами конфабулярної сплутаності. У 1997 р. [PERSON] вперше проходила лікування в КМПНЛ № 1 у зв'язку з психотичним розладом. З цього часу знаходиться на диспансерному обліку психіатричного закладу. У 2013 р. дільничим психіатром було відмічено погіршення психічного стану [PERSON] а саме: почала виказувати маячні ідеї переслідування її особисто та її сина, вела себе неадекватно, сусіди скаржились на те, що в її оселі відчувався запах газу. Їй було запропоновано пройти амбулаторне лікування, однак, остання відмовилась. В зв'язку з неадекватною поведінкою [PERSON] 03.02.2017 р. була оглянута дільничим лікарем-психіатром, за результатами якого їй видано направлення на госпіталізацію до КМПНЛ № 3. В Київську міську психоневрологічну лікарню № 3 пацієнтка поступила у зв'язку з неадекватною поведінеою, наявною соціальною небезпекою на фоні зниження пам'яті. 07.02.2017 р. [PERSON] була оглянута комісією лікарів-психіатрів, за висновком якої вбачається наявність психічного розладу здоров'я у останньої та його різким прогресуванням, в зв'язку з чим [PERSON] потребує примусової госпіталізації до КМПНЛ № 3 для проведення лікування, обстеження та вирішення соціальних питань. В судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр заяву підтримали та просили прийняти рішення про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], як особи, у якої наявний психічний розлад та його різке прогресування, в зв'язку з чим існує потреба лікування. Представник хворої [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не заперечували проти госпіталізації [PERSON] до психіатричного закладу. Хвора [PERSON] в судовому засіданні дала неадекватні покази. Прокурор в судовому засіданні заяву підтримав. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що районним психіатром диспансерного відділення № 1 КМПНЛ № 2 [PERSON] була направлена до Київської міської психоневрологічної лікарні №3 в зв'язку з неадекватною поведінкою, зниженням пам'яті танеспроможністю можливості задовольняти свої основні життєві потреби. Згідно з висновком огляду комісії лікарів-психіатрів КМПНЛ № 3 щодо доцільності госпіталізації у психіатричний заклад у примусовому порядку [PERSON]страждає на судинну деменцію зі змішаною симптоматикою, епізодами конфабулярної сплутаності (шифр захворювання за МКХ 10:F 01.8). В зв'язку з наявністю психічного розладу та його різким прогресуванням, не наданням [PERSON] усвідомленої згоди на лікування, неадекватністю у поведінці, неможливістю самостійно усвідомлювати свої дії та керувати ними, комісією прийнято рішення, що хвора потребує госпіталізації до психіатричної лікарні для проведення лікування, обстеження та вирішення соціальних питань. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв'язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved