Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, просила суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Крім того, просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] Проти заочного розгляду справи не заперечила. Представник третьої особи Подкаура О.М. , в судовому засіданні підтримала висновок Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] Відповідач [PERSON] повідомлений належним чином про дату час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Заява про розгляд справи без його участі до суду не надходила, відзив не подав, таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.ст.280,281 ЦПК України в порядку заочного розгляду справи, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши представника позивача [PERSON] , представника третьої особи Подкауру О.М, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного: Як було встановлено в судовому засіданні, відповідач [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , що стверджується копією свідоцтва про народження, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Комуни Брешія (Республіка Італія) 02 серпня 2017 року, актовий номер 694 Р.2 S. Як зазначено у позовній заяві, сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали разом з 2015 року. На час народження сина [PERSON] сторони проживали в Республіці Італія в м.Брешія. Наприкінці 2018 року [PERSON] разом з сином повернулася до м.Рівне. Відповідач [PERSON] приїздив до позивача та сина лише один раз, однак на даний час не проживає разом з позивачем [PERSON] та сином, він не цікавиться його вихованням та утриманням, матеріально не допомагає, не телефонує. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч.2 ст.51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3 ст.51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення в Сімейному кодексі України. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на ст.6 Конвенції ООН «Про захист прав людини та основоположних свобод», яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст.183 та ст.184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до роз`яснень, що містяться у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів» за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При вирішенні питання про стягнення аліментів суд враховує те, що відповідач є працездатною особою, домовленість між позивачем та відповідачем про сплату аліментів на утримання дитини відсутня, тому суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання їхньої малолітньої дитини в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вказаний розмір аліментів відповідає вимогам законодавства та на думку суду, є таким, що не поставить в тяжке матеріальне становище сторони. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України, мати і батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] №08-1939 від 20 грудня 2019 року, батьки дитини [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] в зареєстрованому шлюбі не перебували, проживали разом з 2015 року. на час народження сина вони проживали в Республіці Італія в м.Брешія. Наприкінці 2018 року [PERSON] разом з сином та цивільним чоловіком приїхала до м.Рівне та проживала за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] пояснила, що [PERSON] не проживає разом з нею та сином з початку 2019 року. він не цікавиться його вихованням та утриманням, матеріально не допомагає, не телефонує. Під час спільного проживання [PERSON] не проявляв до сина батьківської турботи, в присутності дитини влаштовував сварки, зловживав спиртними напоями. На даний час [PERSON] невідоме місце проживання та перебування [PERSON] . Батько дитини ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню сина, не проявляє батьківської турботи та любові, не спілкується з ним. Поведінка [PERSON] не відповідає вимогам сімейного законодавства та суперечить інтересам дитини. Комісія з питань захисту прав дитини, як консультативно-дорадчий орган при виконавчому комітеті Рівненської міської ради прийняла рішення про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] . Згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 150 СК України визначено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Зокрема, крім іншого, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до роз`яснень в п.15,16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, що не виконують батьківських обов`язків і ухилення їх від виконання можна розцінювати лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не проявляє належної турботи та любові до сина, не спілкується з ним, не цікавиться його здоров`ям та матеріально не забезпечує. Оскільки, позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітнього сина буде відповідати інтересам дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, є доведеними та обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі, відповідача [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] як такого, що ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по справі понесені позивачем по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн., за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору за категорією спорів про стягнення аліментів, то з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved