Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Харкова в листопаді 2014 року надійшла позовна заява [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю "Пульсар-92" , яку вона вточнила в останньому судовому засіданні та просить суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати у сумі 3866,84 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 18 594,00 грн. за період з 23 жовтня 2014 року по день розгляду справи у суді, тобто по 27.02.2015 року, так як на час розгляду справи заборгованість по заробітній плати позивачу не виплачена. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що з 07 березня 2014 року по 22.10.2014 року вона перебувала в трудових відносинах з підприємством-Відповідачем, перебувала на посаді головного бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу про призначення її на вказану посаду. З 22. 10.2014 року вона була звільнена відповідачем за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. При звільненні повний розрахунок з нею не був проведений, згідно довідки відповідача заборгованість по заробітній платі їй не була повністю виплачена у зв'язку з відсутністю грошових коштів, заборгованість по заробітній платі складає 3866,84 грн. Тому вона вважає, що з 23.10.2014 року по день слухання справи, тобто за 90 робочих днів, виходячи з середньої заробітної плати 206,60 грн. за календарний день (90 дні Х 206,603 грн. ) сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складає 18 594,00 грн. У судовому засіданні позивач підтримала уточнені позовні вимоги, надавши вищенаведені пояснення та просила їх задовольнити. Представник відповідача у судове засідання неодноразово не з'явився, у друге надав через канцелярію суду заяву про перенесення слухання справи, посилаючись на те, що він у цей час зайнятий у іншому процесі, але документу, який би підтверджував поважність його неявки у судове засідання, суду не надав. Згідно ч.1 ст.157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Тому суд, приймаючи до уваги, що справа знаходиться у провадженні суду з 20 листопада 2014 року, визнає причину повторної неявки відповідача у судове засідання без поважних причин та , відповідно до ч.4 ст.169 ЦПК України, ст.224 ЦПК України за згодою позивача розглядає справу за наявними матеріалами та ухвалює заочне рішення. Суд вислухавши позивача, свідка, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював , то зазначені суми мають бути виплачені йому не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У судовому засіданні встановлено, що позивачка працювала у відповідача з 07 березня 2014 року по 22.10.2014 року на посаді головного бухгалтера, що підтверджується копією трудової книжки та копією наказу №11а-1-ОК від 07 березня 2014 року ( а.с.3,6-7). З 22.10.2014 року вона була звільнена відповідачем за угодою сторін на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України згідно наказу№77а-ОК( а.с.4) При звільненні повний розрахунок з нею не був проведений, згідно довідки відповідача №4 від 24 жовтня 2014 року заборгованість по заробітній платі їй не була повністю виплачена у зв'язку з відсутністю грошових коштів, заборгованість по заробітній платі складає 3866,84 грн. ( а.с.5). Спору щодо розміру суми по заборгованості по заробітній платі не має. На час розгляду справи відповідач не надав суду доказів виплати позивачу вказаної заборгованості. Згідно ст. 117 КЗпП України в разі несплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Розмір нарахувань працівнику підтверджено довідкою про середню заробітну плату від 24.10.2014 р. та суму заборгованості на день звільнення ( а.с.5). Тому суд вважає, що з 23.10.2014 року по день слухання справи, тобто за 90 робочих днів, виходячи з середньої заробітної плати 206,60 грн. за календарний день, яка вказана відповідачем у довідці №4 від 24 жовтня 2014 року, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку складе 18 594,00 грн. (90 дні Х 206,603 грн. ), заборгованість по невиплаченій заробітній платі 3866,84 грн., а усього 22 460,84 грн. Ця сума і підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на яки вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України. Суд вважає, що позивач у судовому засіданні довела обставини, на які вона посилалася, та які не спростовані відповідачем, а тому її вимоги підлягають задоволенню. Так як справа доведена до суду з вини відповідача, позивач звільнена від сплати судового збору, то відповідно до ст.88 ЦПК України судовій збір підлягає стягненню з відповідача на користь Держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved