Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 23 квітня 2014 року зареєструвала шлюб з відповідачем, про що в книзі реєстрації шлюбів виконавчого комітету Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області зроблено актовий запис №29. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на утримання сина, участі у його вихованні не приймає. Причиною розірвання шлюбу є відсутність між сторонами взаєморозуміння, почуттів любові, дружби та поваги один до одного. Шлюбні відносини між сторонами припинені, мешкають окремо. Майновий спір відсутній. 25 квітня 2019 року на адресу суду надійшла інформація про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) відповідача, отримана в порядку ч.6 ст.187 ЦПК України, з Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного Управління ДМС України в Харківській області. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 26 квітня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку загального позовного провадження, справа призначена до розгляду в підготовчому засіданні. Позивач в судове засідання не з`явилася, 05 червня 2019 року особисто надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності в якій позовні вимоги в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, 05 червня 2019 року особисто надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до вимог ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 23 квітня 2014 року у виконавчому комітеті Мереф`янської міської ради Харківського району Харківської області, актовий запис №29, що підтверджується свідоцтвом про шлюб Серія [NUMBER] . Під час державної реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » /а.с.7/. Від шлюбу мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] /а.с.5/. Дитина мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Відповідно до ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з ч.1 ст.55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Положеннями ч.ч.3, 4 ст.56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно з ч.2 ст.104, ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 ЦПК України. Згідно зі ст.112\~СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Позивач [PERSON] стверджує, що не бажає в подальшому підтримувати сімейні стосунки з відповідачем, а спільне життя між ними погіршилося, що призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Сторони мешкають окремо один від одного. Судовим розглядом встановлено, що сімейно-шлюбні відносини між сторонами у справі припинені, їх сім`я існує формально, оскільки подружжя спільно не проживає, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, збереження шлюбу суперечить її інтересам, волевиявлення якої спрямоване на розірвання шлюбу. За змістом ч.1 ст.113\~СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем. З огляду на наведене, та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (ст.51 Конституції України), суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому вимоги позивача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. У відповідності з вимогами ст.141\~ЦПК України суд вважає за доцільне залишити судові витрати по оплаті судового збору за позовну заяву про розірвання шлюбу за позивачем. Що ж стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн. щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, суд приходить до наступного. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] /а.с.5/. Дитина мешкає разом з матір`ю [PERSON] . Як роз`яснено в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. У ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. За змістом ст.18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Відповідно до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. У відповідності до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов`язок є особистим та рівним як щодо матері, так і батька дитини. Згідно з ч.2 ст.141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.12\~ЗУ «Про\~охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджується у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. У відповідності до положень ст.182\~СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.1 ст.184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За ч.2 ст.184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Стаття 191\~СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Позов про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини поданий до суду 10 квітня 2019 року. Виходячи із вищенаведеного та зазначених у ст.3\~ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітньої дитини, а також з урахуванням того, що відповідач є здоровим та працездатним, суд приходить до висновку, що він може надавати позивачу матеріальну допомогу на утримання сина. При визначенні розміру аліментів, що підлягають сплаті, суд враховує матеріальний стан сторін, стан здоров`я дитини, наявність на утриманні у платника аліментів інших неповнолітніх дітей та непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів на підтвердження того, що на його утриманні наявні інші неповнолітні діти та непрацездатні батьки, а також доказів щодо неспроможності сплачувати кошти на утримання дитини. Докази, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину в матеріалах справи відсутні. Крім того, відповідно до змісту ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Такого висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 05 лютого 2014 року у справі №6-143цс13. Враховуючи всі вищевикладені обставини, беручи до уваги рівний обов`язок батьків щодо утримання сина, суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON] ,\~ [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень щомісячно, починаючи із дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. суд стягує з відповідача в дохід держави, оскільки, у відповідності з вимогами ЗУ "Про судовий збір", позивач при зверненні до суду була звільнена від оплати судового збору. На підставі викладеного і

Outcome: approved