Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання права власності в порядку набувальної давності на 2 кімнати комунальної квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона вже більше 10 років фактично добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В даній трьох кімнатній квартирі їй належить на праві власності тільки одна кімната, яку вона приватизувала, а інші дві належали [PERSON], який помер 27.01.2001 року, крім нього у цих двох кімнатах був зареєстрований відповідач по справі [PERSON] який є сином наймача квартири [PERSON] і ймовірно його спадкоємцем. Однак, ніхто крім неї не здійснює витрати по її утриманню, не цікавиться нею та не сплачує комунальні послуги, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, а тому визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у звязку з чим позивачка вважає за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за нею право власності на вище вказану квартиру. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON], діюча за договором про надання правової допомоги від 27.04.2015 року (а.с. 28) уточнили позовні вимоги та просили визнати право власності на всю квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS], оскільки у неї відсутній оригінал свідоцтва про право власності, згідно якого вона є власницею однієї кімнати у даній квартирі, що в подальшому може утруднити реєстрацію нерухомого майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, причин неявки суду не повідомив. Представники Есхарівської селищної ради Чугуївського району Харківської області та третьої особи: Чугуївської державної нотаріальної контори Харківської області в судове засідання не зявилися, від них надійшли заяви про розгляд справи у їх відсутність, в яких вони не заперечують проти позову та просять винести рішення відповідно чинного законодавства (а.с. 36, 39). Суд відповідно до вимог ч. 4\~ст. 169 ЦПК України\~вважає за можливе розглядати справу у відсутність\~\~незявившихся осіб\~\~за наявними доказами справи. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши та перевіривши письмові докази, суд приходить до висновку,\~\~що позов підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в процесі розгляду справи. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], є : [PERSON], якій на підставі свідоцтва про право власності від 10.12.2012 року виданого Органом приватизації житла «ЕЖКЕУ-2011» належить одна кімната; та [PERSON], якому належать інші дві кімнати, що підтверджується розпорядженням Органу приватизації Есхарівське ВУЖКГ № 250 від 10.10.1994 року та технічним паспортом (а.с. 6-9). Згідно актового запису про смерть № 17 від 01.02.2001 року 27 січня 2001 року помер [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], проживаючий за адресою: [INFO] (а.с. 45). Ніхто після його смерті спадщину не прийняв, що підтверджується листом Чугуївської державної нотаріальної контори та відповіддю КП «Чугуївське МБТІ» від 15.03.2014 року, згідно якої інформація про реєстрацію права власності на нерухоме майно розташоване за адресою: [ADDRESS] відсутня (а.с. 13, 36). Вже більше 10 років позивач фактично добросовісно, відкрито та безперервно володіє та користується квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], ніхто крім неї не здійснює витрати по її утриманню, не цікавиться квартирою та не сплачує комунальні послуги, що підтверджується Актом затвердженим головою Есхарвської селищної ради Чугуївського району Харківської області (а.с. 12). Отже, позивач фактично відкрито та безперервно володіє цим нерухомим майном, не порушуючи права та інтереси будь-яких інших осіб. Згідно із ст. 325 ЦКУ, суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи, які можуть бути власниками будь-якого майна. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 4 цієї статті, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Відповідно до п.6 листа Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», для набуття права власності на нерухоме майно перебігу строку набувальної давності недостатньо. Умови набувальної давності підтверджуються судовим рішенням. Давнісний володілець повинен довести факти добросовісності, відкритості, безперервності і тривалості свого володіння. Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність субєктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обовязків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Відповідно до положень ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно. За набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Враховуючи, що позивач вже більше ніж 10 років добросовісно володіє квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], відкрито, безперервно здійснює обслуговування квартири, доглядаючи за нею, здійснюючи необхідні ремонтні роботи, добросовісно користується нерухомим майном, а інші особи не заявляють вимог щодо повернення вказаного нерухомого майна, і визнання права власності не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважаю за можливе, відповідно до чинного законодавства України, визнати за позивачем право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5: Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). Суд, оцінивши достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи дані надані сторонами, вважає, що позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного та

Outcome: approved