Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

[PERSON] (надалі по тексту - позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» (надалі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович (надалі по тексту - третя особа 1), приватний виконавець Клименко Роман Васильович (надалі по тексту - третя особа 2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчика Володимира Вікторовича вчиненого 15 травня 2020 року, під реєстровим номером №13267, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Сіті Фінанс» 39936,78 грн. заборгованості. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вказаний напис порушує права позивача та вчинений з порушенням, оскільки виконавчий напис вчинено з пропуском строку звернення, за відсутності оригіналу нотаріально посвідченої угоди та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості у розмірі 39936,78 грн. З матеріалів відповідача наданих приватному нотаріусу не вбачається інформація за який період та яким чином розрахована заборгованість (окремо за тілом кредиту, та окремо за відсотками), яким чином застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом, як були враховані та розподілені платежі з погашення заборгованості, здійсненні позивачем, коли був останній платіж, а також коли у відповідача виникло право вимоги. Так, на підставі зазначеного виконавчого напису приватним виконавцем було відкрито виконавче провадження та вчиняються виконавчі дії щодо стягнення заборгованості, що суперечить правам та інтересам позивача. У зв`язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, який просив задовольнити. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Києва від 18 вересня 2020 року та від 30 жовтня 2020 року задоволено клопотання про витребування доказів. Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчик Володимир Вікторович пояснення третьої особи суду не надав, вимоги ухвали суду про витребування доказів не виконав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, приватний виконавець Клименко Роман Васильович пояснення третьої особи суду не надала. 09 грудня 2020 року від третьої особи приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Клименка Романа Васильовича надійшли витребувані судом докази. В судове засідання, яке відбулось 14 січня 2021 року учасники справи не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач у позовній заяві просив проводити розгляд справи без його участі та за відсутності його представника. Інші учасники справи про причини неявки суд не повідомили. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, з`ясувавши доводи на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, установив такі обставини справи та відповідні до них правовідносини. Обставини справи, встановлені судом. 11 листопада 2013 року позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (ЄДРПОУ 34047020) із заявою №001-15744-111113 (надалі - кредитний договір). Відповідно до п. 1 кредитного договору на умовах, визначених у ньому, та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у Публічному акціонерному товаристві "Дельта Банк", затверджених рішенням Ради Директорів Банку від 20 березня 2013 р. протокол №14 (надалі - Правила), які є невід`ємною частиною договору позивач просив надати йому кредит, шляхом виплати кредитних коштів не пізніше, ніж на наступний банківський день з дня прийняття (акцепту) Банком цієї Пропозиції відповідно до п. 2.1. Частини 4 кредитного договору, з оформленням такої виплати відповідно до законодавства України: на власні потреби, не пов`язані з підприємницькою діяльністю, у сумі, згідно п. 2.1. Частини 2 цього договору, шляхом перерахування на поточний рахунок за реквізитами, вказаними у заяві до Банку для виплати/перерахування коштів, не пізніше, ніж на наступний банківський день з дня оформлення такої заяви; на оплату комісії Банку за надання кредиту, визначеної у п.2.б. Частини 2 цього договору; на оплату страхового платежу у розмірі, визначеному в п. 3.5 Частини 3 цього договору на рахунок Страховика, зазначений в п.3.2. Частини 3 цього договору. Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, момент прийняття (акцепту) Банком пропозиції щодо укладення Договору, а отже моментом укладання Договору на описаних умовах, вважатиметься момент вчинення Банком фактичних дій щодо перерахування суми кредит, на поточний рахунок позивача. Відповідно до п. 3.1. кредитного договору, погашення кредитної заборгованості здійснюватиму щомісячно не пізніше 11 (одинадцятого) числа кожного місяця, шляхом зарахування суми грошових коштів у сумі 1080.00 грн. у відповідності до Графіку платежів, наведеному у Додатку 1 до цього договору, який є невід`ємною частиною цього договору. Відповідно до п. 4 кредитного договору, в разі порушення строків сплати платежів, Банк має право з наступного календарного дня за передбаченим цим договором днем сплати Платежу, нарахувати та стягнути з позивача штрафні санкції в розмірі 10% суми невиконаного зобов`язання, але не меньше та/або не більше 150,00 грн. Відповідно до п.2.3. встановлено строк кредиту тривалістю 36 місяців. Відповідно до Графіку платежів, встановленого згідно додатку №1 до заяви датою останнього платежу встановлено 11 листопада 2016 року. 15 травня 2020 року, приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області Колейчиком Володимиром Вікторовичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 13267, про стягнення з [PERSON] , який є Боржником за Кредитним договором №001-15744.111113 від 11 листопада 2013 року, укладеним з Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ: 34047020), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 450/К від 11 травня 2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 39508708) 39436,78 грн. суми заборгованості за Кредитним договором №001-15744.111113 від 11 листопада 2013 року, за період з 11 травня 2018 року по 08 травня 2020 року, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 16 080,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 23 356,78 грн. Оцінка вказаних обставин Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Умови вчинення виконавчого напису визначені п.3.1. Глави 16 розділу ІІ Порядку, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Отже, одна із двох умов вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною - стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності. Однак у відповідності до підпункту 2.3 пункту 2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. При цьому повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Щодо оцінки безспірності заборгованості Так, позивач, обґрунтовуючи зміст позовних вимог, зазначає, що виконавчий напис вчинено з пропуском строку звернення, за відсутності оригіналу нотаріально посвідченої угоди та за відсутності документів, які підтверджують безспірність заборгованості у розмірі 39936,78 грн. З матеріалів відповідача наданих приватному нотаріусу не вбачається інформація за який період та яким чином розрахована заборгованість (окремо за тілом кредиту, та окремо за відсотками), яким чином застосовувалась відсоткова ставка за користування кредитом, як були враховані та розподілені платежі з погашення заборгованості, здійсненні позивачем, коли був останній платіж, а також коли у відповідача виникло право вимоги. Безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Як вбачається із матеріалів справи, спірний виконавчий напис нотаріуса був вчинений щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №001-15744.111113 від 11 листопада 2013 року, укладеним з Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» (код ЄДРПОУ: 34047020), правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі Договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 450/К від 11 травня 2018 є Товариство з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «СІТІ ФІНАНС» (код ЄДРПОУ: 39508708) 39436,78 грн. суми заборгованості за Кредитним договором №001-15744.111113 від 11 листопада 2013 року, за період з 11 травня 2018 року по 08 травня 2020 року, у тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту становить 16 080,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом становить 23 356,78 грн. Однак, як вбачається із п.2.3. кредитного договору, ним встановлено строк кредиту тривалістю 36 місяців. Крім цього, відповідно до додатку №1 до заяви, яким встановлено графік платежів, датою останнього платежу визначено 11 листопада 2016 року. При цьому, спірний виконавчий напис вчинено 15 травня 2020 року, тобто після строку звернення із заявою про вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до вимог ст. 12, 82 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому відповідачем відзиву за позовну заяву не подано, позовних вимог не спростовано, та не доведено наявності безспірних вимог на момент звернення до нотаріуса із заявою про вчинення нотаріальних дій, тоді як із змісту спірного виконавчого напису стягнення проведено за період з 11 травня 2018 року по 08 травня 2020 року, який не обґрунтовується та не доводиться жодним доказом, щодо меж позовної давності, тоді як договором встановлено графік платів як зазначенням дати останнього платежу 11 листопада 2016 року. Отже, відповідачем вимоги позову не спростовано та не підтверджено факт безспірності заборгованості заборгованості, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). При цьому, Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Отже на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису вимоги відповідача до позивача не були безспірними. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 768,40 грн. Крім того, з відповідача підлягають стягненню на користь держави 840,80 грн. судового збору оскільки позивача при зверненні до суду було звільнено від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011.

Outcome: approved