Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

В Нововодолазький районний суд Харківської області звернулася з позовом Нововодолазька селищна рада Харківської області до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позивач в судовому засіданні зазначив, що рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 06.11.2012 року по справі за позовом Нововодолазької селищної ради до [PERSON], третьої особи відділу з питань громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Нововодолазького РВ ГУМВС України в Харківській області про визнання ордеру на житлове приміщення недійсним, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселення та скасування реєстрації за місцем проживання було виселено гр. [PERSON], скасовано його реєстрацію за місцем проживання. На виконання вищевказаного рішення відділом державної виконавчої служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області [PERSON] надано строк для самостійного виконання рішення в п`ятнадцятиденний термін, а саме: до 22.01.2013 року. Дане рішення не було виконано, в зв'язку з чим [PERSON] примусово виселено з житлового приміщення за адресою: 63202, [ADDRESS]. Здійснено зняття [PERSON] з реєстрації в зазначеному житловому приміщенні. Позивач звернув увагу, що відповідно до ст. 65 Житлового Кодексу Української РСР, п. 27 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У п. 27 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37 також зазначено, що наймач службового жилого приміщення вправі проживати в ньому разом з членами своєї сім'ї. Враховуючи дані норми законодавства, 14 жовтня 2010 року в житловому приміщенні за адресою: 63202, [ADDRESS] зареєстровано відповідача по справі - [PERSON], брата [PERSON]. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов депутата округу № 11 Лиган Володимира Олексійовича від 25 березня 2015 року гр. [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 01 червня 2013 року по теперішній час. Відповідно до п. 34 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ним проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до свідоцтва про право комунальної власності на квартиру від 18 листопада 2004 року, реєстраційний номер 169 в МКПТІ, квартира [ADDRESS] є власністю територіальної громади смт Нова Водолага та с. Новоселівка в особі Нововодолазької селищної ради. Враховуючи відсутність відповідача [PERSON] за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин та відсутність іншої домовленості між ним та власником житлового приміщення, позивач стверджував, що відповідач втратив право на користування житловим приміщенням. Представник позивача надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом було надана об'ява у газету "Слобідський край" про виклик [PERSON] в судове засідання для участі у розгляді справи. Але відповідач до суду не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, письмових заперечень проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються не надав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.ст. 224 - 226 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, та докази, надані в їх обґрунтування, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] примусово виселено з житлового приміщення за адресою: 63202, [ADDRESS] та здійснено його зняття з реєстрації в зазначеному житловому приміщенні. Відповідач по справі - [PERSON], брат [PERSON] проживав разом з братом за вищевказаною адресою, що передбачено п. 27 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37. Враховуючи дані норми законодавства, 14 жовтня 2010 року в житловому приміщенні за адресою: 63202, [ADDRESS] зареєстровано відповідача по справі - [PERSON], брата [PERSON]. Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов депутата округу № 11 Лиган Володимира Олексійовича від 25 березня 2015 року гр. [PERSON] не проживає в [ADDRESS] з 01 червня 2013 року по теперішній час. Таким чином, відповідач за місцем реєстрації не проживає понад один рік без поважних причин, інша домовленість між ним та власником житлового приміщення відсутня. Частиною 2 статті 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника, зокрема, у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між членом сім`ї і власником житла або законом. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Відповідно до абзацу 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація - це внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Статтею 7 цього ж Закону встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, виходячи зі змісту зазначених норм закону, прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою дня зняття цієї особи з реєстрації, тому додатково зобов'язувати реєстраційні органи вчинити ці дії не має потреби. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Отже, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», рішення суду по справам даної категорії є безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобов'язав його вчинити цю дію.

Outcome: approved