Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

Виконавчий комітет Черкаської міської ради, як орган опіки та піклування м. Черкаси, діючи в інтересах малолітньої [PERSON] , звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , стягнути з нього аліменти утримання доньки в розмірі ј всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та передати дитину Органу опіки та піклування м. Черкаси для подальшого влаштування. Свій позов мотивують тим, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітньої [PERSON] . 28.05.2015 рішенням Придніпровського районного суду шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу малолітня залишилася проживати з матір`ю. З того часу батько з донькою не зустрічається та не спілкується, не цікавиться життям, здоров`ям, духовним та моральним розвитком дитини, не утримує доньку матеріально. За інформацією адміністрації Черкаського навчально-виховного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів - ліцей спортивного профілю № 34», вихованням та утриманням малолітньої [PERSON] займалися мати [PERSON] та вітчим [PERSON] , стосунки в родині доброзичливі, дівчинка вважає вітчима за батька. [INFO] мати дитини [PERSON] померла. Знаючи про смерть матері дитини, батько [PERSON] не виявив бажання забрати доньку на виховання в свою родину. Натомість 31.03.2021 написав заяву, яка посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А., про те, що погоджується на позбавлення його батьківських прав щодо доньки [PERSON] та просить справу розглядати у його відсутність. На даний час малолітня [PERSON] мешкає в родині вітчима [PERSON] та молодшого брата [PERSON] . Вітчим виявив бажання, на майбутнє стати опікуном малолітньої пасербиці. З огляду на викладене, захищаючи права та інтереси малолітньої, змушені звернутися до суду з даною позовною заявою. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.05.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М., у результаті автоматизованого розподілу судової справи між суддями, визначена для розгляду судової справи № 711/3141/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.05.2021 позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Після усунення недоліків поданої позовної заяви, ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.07.2021 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. По справі призначено підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. Ухвалою суду від 09.11.2021, занесеною до протоколу судового засідання, закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судовому засіданні представник органу опіки і піклування Молчанович Н.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву а позовну заяву не скористався. Враховуючи норми ст.ст. 280-282 ЦПК України та позицію представника позивача, суд вважає можливим провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18.02.2015 [PERSON] є батьком, а [PERSON] матір`ю малолітньої [PERSON] , яка народилася [INFO] . 28.05.2015 рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю. [INFO] матір дитини - [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.03.2021, виданого Черкаським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). 31.03.2021 [PERSON] надав заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав відносно його доньки - [PERSON] , [INFO] , яка посвідчена приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Михайловською А.А. Згідно висновку Виконавчого комітету Черкаської міської ради від 29.04.2021 №263/30-03-03 виконавчий комітет Черкаської міської ради як орган опіки та піклування визнав за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої [PERSON] , яка народилась [INFO] . Правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані нормами Конституції України, СК України, Закону України «Про охорону дитинства» та Конвенцією про права дитини від 20.11.1989. Так, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Аналогічна за змістом норма міститься в ст. 27 Конвенції про права дитини. Згідно ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За змістом ст. 150 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя та праці. У пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, лікування дитини, не спілкуються з дитиною, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 Сімейного кодексу України. Пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07.12.2006 наголошував, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінки. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграфи 57, 58). У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. У рішенні, прийнятому у справі «Мамчур проти України» від 16.07.2015 Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (параграф 100). Розірвання сімейних зав`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин. За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З урахуванням викладеного та на підставі досліджених судом доказів, суд дійшов висновку, що відповідач, будучи батьком малолітньої дитини, не цікавиться її життям та розвитком, не бере участь у її вихованні, що свідчить про самоусунення останнього від виконання батьківських обов`язків. Судом не установлено, що відповідачеві будь-хто чинить перешкоди у належному виконанні батьківських обов`язків, що вказує на свідоме ухилення батька від їх виконання. Така поведінка батька є незмінною тривалий час. Відповідач не бажає виконувати свої батьківські обов`язки, що також підтверджується його нотаріально посвідченою заявою в якій останній зазначив, що не заперечує проти позбавлення батьківських прав. Суд розцінює поведінку відповідача як свідоме ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а тому висновок органу опіки та піклування суд вважає обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, узгоджується з дослідженими під час судового розгляду доказами і не суперечить закону. За таких обставин, виходячи з найкращих інтересів дитини, суд вважає, що позов в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] підлягає до задоволення. Разом з тим, суд вважає за необхідне роз`яснити відповідачу, що відповідно до ч. 1 ст. 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Відповідно до ч. 4 зазначеної статті суд при поновленні батьківських прав перевіряє, наскільки змінилася поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав, і постановляє рішення відповідно до інтересів дитини. Відповідно до вимог ч.ч. 2, 3 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно із статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини тертої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Пунктами 1-3 частини першої статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Згідно із частиною другою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на наведене, враховуючи потреби малолітньої дитини, а також те, що відповідач, за віком є працездатною особою, інших осіб на утриманні не має, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат по справі,

Outcome: approved