Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

\~\~\~\~ В лютому 2017 року Публічне акціонерне товариство «[PERSON] Аваль» звернулося до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «РаР-Зерно-України», [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на предмет застави. Позовні вимоги мотивовані тим, що 23.06.2015р. між ПАТ «[PERSON] Аваль» і ТОВ «РаР-Зерно-Україна» (відповідач 1) був укладений Кредитний договір №010/322904/0280065 в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-10/13-31 від 31.01.2015р. та Додаткової угоди №01/Р7-01-10/13-31/2 від 23.06.2016р. до Генерального договору. За умовами Кредитного договору банк надав позичальнику кредит у формі відновлювального ліміту на поповнення обігових коштів та ведення господарської діяльності в сумі 1000000 грн. строком до 23.06.2016 року під 26% річних, з фіксованою процентною ставкою, а позичальник зобовязався використати кредит за цільовим призначенням, повернути банку суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обовязки, визначені Генеральним договором та Кредитним договором. Згідно з п. 7.1 відповідач 1 взяв на себе зобовязання забезпечити погашення основної заборгованості, процентів, комісії, пені, не пізніше останнього дня строку дії ліміту відповідної кредитної операції, тобто за Кредитним договором №010/322904/0280065 від 23.06.2015 року не пізніше 23.06.2016 року. Однак, станом на 21 лютого 2017 року відповідач 1 має борг за вищевказаним кредитним договором в сумі 500000 грн. основного боргу та в сумі 7835,61 грн. за відсотками. В забезпечення виконання зобовязань за Генеральним договором 30.01.2015 року між банком та фізичною особою [PERSON] (відповідач 2) був укладений Іпотечний договір №12/Р7-01-10/08-93, згідно з п.п. 2.1 якого іпотекодавець зобовязався відповідати перед банком по зобовязанням відповідача 1, які випливають з умов Генерального договору та всіх додаткових угод, що були укладені до нього. Відповідно до іпотечного договору банку в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира трикімнатна на восьмому поверсі девятиповерхового будинку загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та [PERSON] (відповідач 3) укладено Договір застави транспортного засобу №12/Р7-01-10/08-92 від 30.01.2015 року (далі Договір застави), згідно з п.п. 2.1 якого Заставодавець зобов'язується відповідати перед банком по зобов'язанням відповідача 1, які випливають з умов Генерального договору та всіх додаткових угод, що були укладені до нього. Відповідно до вказаного договору застави, Банку в заставу було передано рухоме майно, а саме: транспортний засіб - легковий автомобіль седан-В марки BMW моделі 5281, 2013 року випуску, номер шасі (кузов, рама) WBAXH310X0D147004, реєстраційний номер [NUMBER], зареєстрований в ВРЕВ №12 УДАІ ГУМВС України в м. Києві. Поряд з цим, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між банком та [PERSON] (відповідач 3) був укладений Договір поруки №010/322904/0280065/П/2 від 23.06.2015 року (далі - Договір поруки), згідно з п.п. 1.1, 1.2 якого Відповідач-3 погодився та зобов'язався солідарно відповідати перед банком по зобов'язанням позичальника, які випливають з умов кредитного договору та всіх додаткових угод, що були укладені до нього. В той же час, в забезпечення виконання зобов'язань за Кредитним договором між Банком та [PERSON] (далі - Поручитель, Відповідач-4) був укладений Договір поруки № 010/322904/0280065/ГІ/1 від 23.06.2015 року (далі - Договір поруки), згідно п.п. 1.1, 1.2 якого Відповідач-4 погодився та зобов'язався солідарно відповідати перед Банком по зобов'язанням Позичальника, які випливають з умов кредитного договору та всіх додаткових угод, що були укладені до нього. Оскільки боржником не здійснюється погашення заборгованості за кредитним договором, позивачем було надіслано претензії та вимоги про погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків усім відповідачам 01.09.2016 року з вих. №140/8/2694, №140/8/2695, №140/8/2696, №140/8/2697, №140/8/2698, однак останні залишені без розгляду та задоволення. За таких обставин позивач звернувся до суду із позовною заявою відповідно до якої просив суд: - стягнути солідарно з ТОВ «РаР-Зерно-України», [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №010/322904/0280065 від 23.06.2015р. в сумі 578747,87 грн., з яких 500000,00 грн. заборгованість за кредитом, 7835,61 грн. відсотки за користування кредитом та 70912,26 грн. пені за несвоєчасне повернення кредитну та відсотків; - в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №010/322904/0280065 від 23.06.2015р. звернути стягнення на нерухоме майно передане в іпотеку банку квартиру трикімнатну на восьмому поверсі девятиповерхового будинку загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 50, кв, 57, яка належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Лебединського нотаріального округу Сумської області 08.05.2013р.; - в рахунок погашення заборгованості по кредитному договору №010/322904/0280065 від 23.06.2015р. звернути стягнення на автотранспорт, переданий в заставу банку легковий автомобіль седан-В, марки BMW, моделі 5281, 2013 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], що належить [PERSON]. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02 березня 2017 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» до Товариства з обмеженою відповідальністю «РаР-Зерно-України», до [PERSON], до [PERSON], до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на автотранспорт, переданий в заставу, в частині позовних вимог до ТОВ «РаР-Зерно-України», оскільки позов, в цій частині, не підлягає розгляду у судах в порядку цивільного судочинства. (а.с. 80, 81) Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 10 березня 2017 року відкрито провадження у цивільній справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «[PERSON] Аваль» до [PERSON], до [PERSON], до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та звернення стягнення на автотранспорт, переданий в заставу. В ході розгляду справи, позивачем неодноразово подавались заяви про зменшення та збільшення розміру позовних вимог, зокрема останньою заявою від 27 вересня 2017 року про збільшення розміру позовних вимог, позивач просив: - стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором №010/322904/0280065 від 23 червня 2015р., а саме: за кредитом у сумі 410000,00 грн.; по відсотках за користування кредитом у сумі - 73968,22 грн.; пеню за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків у сумі - 70912,26 грн., а також 8681,22 грн. судового збору. - в рахунок погашення заборгованості про кредитному договору №010/322904/0280065 від 23.06.2015р. звернути стягнення шляхом реалізації через торги в процедурі виконавчого провадження на нерухоме майно, передане в іпотеку банку, а саме: квартиру трикімнатну на восьмому поверсі девятиповерхового будинку загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Лебединського нотаріального округу Сумської області 08.05.2016 року, спадкова справа №48/2013, зареєстровано в реєстрі за №587. (а.с. 174) Вказаною заявою представником позивача частково змінено предмет позову, оскільки не заявлено вимог про звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до частини другої статті 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову Таким чином, оскільки заява від 27.09.2017р. подана до початку розгляду справи по суті, остання прийнята судом до розгляду. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги викладені в заяві від 27.09.2015р. підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоч повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи шляхом направлення повісток про виклик в судове засідання на адресу їх зареєстрованого місця проживання. При цьому, суд звертає увагу на те, що провадження у даній справі відкрито 10 березня 2017 року, з часу відкриття провадження у справі судові засідання призначалися на 29.03.2017р., 26.04.2017р., 29.05.2017р., 04.07.2017р., 03.08.2017р., 27.09.2017р., 18.10.2017р. та 01.11.2017р., однак відповідачі в жодне з судових засідань не зявилися. Натомість в судові засідання періодично зявлявся директор ТОВ «РаР-Зерно-України» [PERSON], який повідомляв, що [PERSON] його мати, яка хворіє та не може зявлятися в судові засідання, та просив відкласти судові засідання для збору урожаю та погашення заборгованості в добровільному порядку. В судовому засіданні 18.10.2017р. представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] просила відкласти розгляд справи для ознайомлення з матеріалами справи на формування позиції захисту. Вказане клопотання було задоволено судом та розгляд справи відкладено на 01.11.2017р., однак ні ознайомлюватися з матеріалами справи ні в судове засідання адвокат [PERSON] не зявилася та не повідомила про причини такої поведінки. Відповідно до частини третьої статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки. Однак, проаналізувавши та надавши оцінку всім вищенаведеним обставинам, суд вважає, що поведінка відповідачів щодо неявки в судові засідання є зловживанням своїми процесуальними правами, спрямована на затягування розгляду даної справи. Відповідно до частини першої та другої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, з огляду на таке. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 30 січня 2015 року ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Рар-Зерно-Україна» укладено генеральний договір на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-10/13-31, відповідно до пункту 1.1 якого, відповідно до умов генерального договору кредитор зобовязується здійснювати на користь позичальника кредитні операції у межах сум загального ліміту та субліміту, передбачених пунктами 1.2, 1.3, генерального договору, в порядку визначеному статтею 2 цього генерального договору, а позичальник зобовязаний виконати усі обовязки, що витікають із змісту Кредитної операції, цього генерального договору, умов та договорів, і повністю погасити заборгованість в межах строку кредитної операції відповідно виду. (а.с. 7-20) Згідно з пунктом 1.2 генерального договору загальний ліміт за цим генеральним договором становить 2000000,00 грн. Пунктом 1.3.1.1 генерального договору передбачено, що субліміт становить 1000000,00 грн., валюта кредитної операції гривня, останній день строку дії субліміту 18 лютого 2018 року, процентна ставка 20%. Відповідно до пункту 2.1 генерального договору, кредитні операції, передбачені п. 1.3 цього генерального договору здійснюються сторонами на умовах, визначених цим генеральним договором та умовами шляхом укладання між кредитором та позичальником відповідного договору. Договором визначаються особливості здійснення кредитної операції, зокрема, в частині ліміту кредитної операції, валюти, строків та умов погашення заборгованості позичальника. За необхідності, договір може містити інші положення та графік погашення заборгованості. Згідно з пунктом 5.1 генерального договору, виконання зобовязань позичальника, що виникають за генеральним договором та/або договором щодо кредитних операцій, визначених у п.п. 1.3.1 п. 1.3 генерального договору забезпечується заставою транспортного засобу, іпотекою обєкту нерухомості та порукою. 23 червня 2015 року ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Рар-Зерно-Україна» укладено додаткову угоду до генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-10/13-31, якою сторони встановили субліміт у розмірі 1000000,00 грн., останній день строку дії субліміту 23 червня 2016 року, процентна ставка 26% річних. (а.с. 21-22) Поряд з цим, 23 червня 2015 року ПАТ «[PERSON] Аваль» та ТОВ «Рар-Зерно-Україна» укладено Кредитний договір №010/322904/0280065 в рамках Генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-10/13-31 від 31.01.2015р., відповідно до умов якого кредитор надає позичальнику кредит у виді ліміту кредитної операції 1000000,00 грн., з цільовим призначенням поповнення обігових коштів для ведення поточної фінансово-господарської діяльності, з фіксованою процентною ставкою 26,0% річних, останній день строку дії ліміту кредитної операції 23 червня 2016 року. (а.с 23, 24) Відповідно до графіку зниження ліміту кредитної операції позичальник -ТОВ «Рар-Зерно-Україна», зобовязалося повернути кредит до 23 червня 2016 року у відповідності до наступного графіку зниження ліміту: з 23 червня 2015 року по 30 березня 2016 року 1000000,00 грн., з 31 березня 2016 року по 29 квітня 2016 року 750000,00 грн., з 30 квітня 2016 року по 30 травня 2016 року 500000,00 грн., з 31 травня 2016 року по 23 червня 2016 року 250000,00 грн. (а.с. 24 на звороті) З метою забезпечення виконання зобовязань за генеральним договором на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-10/13-31 від 30 січня 2015 року, 30 січня 2015 року між ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] укладений іпотечний договір №12/Р7-01-10/08-93, відповідно до пункту 1.1 якого іпотекодавець ([PERSON]І.) передає, а іпотекодержатель (ПАТ «[PERSON] Аваль») приймає в іпотеку обєкт нерухомості - квартиру трикімнатну на восьмому поверсі девятиповерхового будинку загальною площею 84,5 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON] на праві власності відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, видане 28.05.2013р. приватним нотаріусом Лебединського нотаріального округу Сумської області [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №587. (а.с. 25-33) Згідно з пунктом 2.1 іпотечного договору іпотека відповідно до цього договору забезпечує повне виконання грошових зобовязань ТОВ «Рар-Зерно-Україна», що виникають та/або виникнуть у майбутньому з генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-10/13-31 від 30 січня 2015 року, укладеного між іпотекодержателем та позичальником, а також з будь-яких додаткових угод, що укладені або можуть бути укладені до нього. Крім того, 23 червня 2015 року ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON], а також ПАТ «[PERSON] Аваль» та [PERSON] було укладено договори поруки №010/322904/0280065/П/1 та №010/322904/0280065/П/2, відповідно до яких поручителі ([PERSON] та [PERSON]М.) зобовязалися відповідати перед кредитором (ПАТ «[PERSON] Аваль») солідарно з позичальником за виконання забезпечених зобовязань, у тому числі тих, що виникнуть у майбутньому, які випливають з умов кредитного договору, за умовами якого позичальник зобовязаний повернути кредит в розмірі 1000000,00 грн., сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 26,0% річних, сплатити комісії в розмірах, передбачених кредитним договором, сплатити пені, штрафи, передбачені кредитним договором, а також відшкодувати витрати та збитки кредитора, повязані з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору. (а.с. 34-43) Відповідно до пункту 1.2 договорів поруки поручителі відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник, в порядку та строки, визначені кредитним договором, у тому числі, при виникненні підстав для дострокового повного/часткового виконання забезпечених зобовязань Порука встановлена договорами припиняється через 6 років від дня закінчення строку/настання терміну виконання забезпеченого зобовязання. (п. 7.2 договорів) На виконання умов Кредитного договору №010/322904/0280065 від 23.06.2015р., який укладено в рамках генерального договору від 30.01.2015р., позивачем видано, а ТОВ «Рар-Зерно-Україна» отримано кредитні кошти в розмірі 1000000,00 грн., що підтверджується меморіальним ордером №04/0280065 від 26.06.2015 року та випискою по рахунку позичальника. (а.с. 44-46) Однак, як встановлено судом, ТОВ «Рар-Зерно-Україна» свої зобовязання щодо повернення кредитних коштів виконало лише часткового, погасивши заборгованість за тілом кредиту на загальну суму 590000,00 грн., що підтверджується платіжними дорученнями №56 від 31.03.2016р., №151 від 29.04.2016р. та квитанціями №222/3779-10 від 09.03.2017р., №222/3779-1 від 29.05.2017р. (а.с. 109, 135, 210, 211) Відповідно до пункту 2 кредитного договору на взаємовідносини сторін за цим договором поширюються положення генерального договору та умов. Згідно з пунктом 15.3 генерального договору за кожен календарний день прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за генеральним договором та договорами позичальник сплачує кредитору пеню, у відсотках від суми простроченого платежу, в розмірі: Sх2 (де S облікова ставка Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня). Таким чином, оскільки боржник ТОВ «Рар-Зерно-Україна» не виконує належним чином своїх зобовязань за кредитним договором від 23 червня 2015 року, станом на 26 вересня 2017 року утворилася заборгованість, яка становить 410000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 73968,22 грн. - заборгованість по відсотках та 70912,26 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Визначаючись щодо позовних вимог суд виходить з того, що відповідно до статей 1054, 1055 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а. позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Згідно зі статтями 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу; якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Відповідно до статті 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Як пояснив в судовому засіданні представник позивача, позивачем не предявлялися вимоги до боржника ТОВ «Рар-Зерно-Україна» в порядку господарського судочинства, а предявлено позов до поручителів та майнового поручителя. З цього приводу слід зазначити, що Пленум\~Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснив судам, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною особою від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належний іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК України, статей 3 і 4 ЦПК України). Таким чином, суд приходить до висновку, що незважаючи на те, що позивачем не предявлялися вимог про стягнення заборгованості до боржника, це не позбавляє права позивача предявити позовні вимоги до поручителів. Відповідно до частини першої статті 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов'язаний повідомити про це боржника, а в разі пред'явлення до нього позову - подати клопотання про залучення боржника до участі у справі. Однак, в судові засідання поручителі не зявлялися, а відтак відповідних клопотань не заявляли. При цьому, суд звертає увагу на те, що [PERSON], яка є поручителем та відповідачем у даній справі одночасно являлася керівником директором боржника ТОВ «Рар-Зерно-Україна», що підтверджується генеральним та кредитним договорами, які вона підписувала, неодноразовими клопотаннями про відкладення розгляду справи, наказами про відрядження, довіреностями (а.с. 107, 108, 110, 138, 139, 150). В той же час, як вбачається з виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань сформованого 15.06.2017р., директором ТОВ «Рар-Зерно-Україна» являється [PERSON], який також неодноразово був присутнім в судових засіданнях та просив відкласти розгляд справи для добровільного погашення заборгованості. Таким чином, суд вважає, що ТОВ «Рар-Зерно-Україна» достеменно відомо про наявність в провадженні суду даної справи, а тому не подання поручителями клопотання про залучення боржника до участі у справі не порушує права боржника. З матеріалів справи вбачається, що позивачем надсилалися боржнику претензія від 01.09.2016р., а поручителям вимоги від 01.09.2016р. про погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків №140/8/2694, №140/8/2695, №140/8/2696, №140/8/2697, №140/8/2698, однак останні залишені без розгляду та задоволення. З огляду на вищевикладене вимоги позивача про стягнення заборгованості з поручителів [PERSON] та [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Що стосується солідарного стягнення заборгованості з поручителів варто зазначити наступне. Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. За змістом договорів поруки, укладених 23.06.2015 року позивачем та [PERSON], а також позивачем та [PERSON], поручителі та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники. При цьому умовами зазначених договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою. Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого. Таким чином, кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо поручителю. Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24.06.2015р. при розгляді справи №6-255цс15 Відповідно до частини другої статті 360-7 ЦПК України висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. З огляду на наведене, встановлена судом заборгованість за кредитним договором підлягає стягненню з кожного з поручителів окремо. Що стосується звернення стягнення на предмет іпотеки то позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню враховуючи наступне. Згідно зі статтею 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно з частиною 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» від 5 червня 2003 року №898-IV (далі закон №898-IV) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Згідно з частиною першою статті 7 названого Закону іпотекодержатель має право за рахунок предмета іпотеки задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Відповідно до частини першої статті 33 Закону №898-IV у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення напредмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12цього Закону. Частиною третьою статті 33 Закону №898-IV передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно зі статтею 590 ЦК України, статтею 33 Закону України «Про іпотеку», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором. У разі часткового виконання боржником зобов'язання, забезпеченого заставою, право звернення на предмет застави зберігається в первісному обсязі. У відповідності до положень статті 38 Закону України «Про іпотеку», іпотекодавець має право на продаж предмета іпотеки у випадку наявності рішення суду про продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві. Статтею 591 ЦК України передбачено право реалізації предмета застави, на який звернено стягнення, шляхом його продажу. Як зазначено вище, згідно з пунктом 2.1 іпотечного договору іпотека відповідно до цього договору забезпечує повне виконання грошових зобовязань ТОВ «Рар-Зерно-Україна», що виникають та/або виникнуть у майбутньому з генерального договору на здійснення кредитних операцій №01/Р7-01-10/13-31 від 30 січня 2015 року, укладеного між іпотекодержателем та позичальником, а також з будь-яких додаткових угод, що укладені або можуть бути укладені до нього. Таким чином, відповідно до вищезазначених норм чинного законодавства, умов іпотечного, генерального та кредитного договорів, за рахунок предмету іпотеки, належного відповідачу [PERSON], позивач має право шляхом продажу задовольнити свої вимоги, які виникають із генерального та кредитного договору, оскільки зобовязання позичальника за генеральним та кредитним договором, в частині повернення заборгованості, не виконуються. Відповідно до положень статті 39 Закону України «Про іпотеку» реалізація майна за рішенням суду може проводитися шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону. Поряд з цим, згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;\~\~спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст.38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. Що стосується розміру вимог та їх складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, то як неодноразово зазначалося та встановлено судом, що заборгованість ТОВ «Рар-Зерно-Україна» становить 554880,48 грн.. з яких 410000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 73968,22 грн. - заборгованість по відсотках та 70912,26 грн. - заборгованість по пені за несвоєчасне за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Відповідно до частини першої статті 41 Закону №898-IV реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження" з дотриманням вимог цього Закону. При цьому, положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачений перелік компонентів, які є обовязковими для вказівки судом у рішенні про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його реалізації, в тому числі й реалізації на прилюдних торгах. Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, в розумінні статті 39 цього Закону суд повинен установити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на прилюдних торгах, тобто чітко визначити ціну в грошовому вираженні, зазначивши її в рішенні. Відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В той же час, частиною шостою статті 5 Закону №898-IV визначено, що вартість предмета іпотеки визначається за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або шляхом проведення оцінки предмета іпотеки відповідним суб'єктом оціночної діяльності у випадках, встановлених законом або договором. В судовому засіданні представник позивача зазначав, що при визначенні початкової ціни реалізації предмета іпотеки слід керуватися його вартістю, яка встановлена іпотечним договором. Відповідно до пункту 1.3 іпотечного договору вартість предмета іпотеки на момент укладення цього договору відповідає його ринковій вартості та становить 1054000,00 грн. Таким чином, оскільки іпотечним договором визначена вартість предмета іпотеки, а відповідач (іпотекодавець) не зявляючись в судове засідання не оспорює цю вартість, суд вважає за необхідне зазначити початкову ціну реалізації трикімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що належить [PERSON], у розмірі не менше 1054000,00 грн. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Положеннями статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною першою статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на наведене вище суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність їх задоволення. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Пленум Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у пунктах 35, 36 постанови від 17.10.2014\~ №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснив судам, що солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено. З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесено судові витрати по оплаті судового збору в сумі 8681,22 грн., а тому оскільки позов задоволено, з відповідачів в рівних частках слід стягнути на користь позивача 8681,22 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved