Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-14 00:00:00

В позовній заяві, що надійшла до Михайлівського районного суду від [PERSON] вказано, що 22 березня 2015 року померла [PERSON]. Після її смерті залишилося спадкове майно: земельна ділянка площею 4,95 гектарів у межах згідно з планом, що розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, призначену для ведення особистого селянського господарства, що належала їй на підставі державного акту на право власності на землю серії ІІ-ЗП № 042592. Згідно заповіту від 20 березня 2015 року, земельну ділянку розміром 4,95 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області та належить їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 042592 від 3 грудня 2002 року, заповіла [PERSON]. Після смерті [PERSON] позивач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у звязку з тим, що заповіт був посвідчений секретарем сільської ради поза межами території сільської ради, де працює уповноважена на це особа. Вказана обставина позбавляє її можливості успадкувати спадкове майно після смерті [PERSON], у звязку з чим вона просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно. В судове засідання [PERSON] не зявилися, але надала суду заяву з клопотанням про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. В попередньому судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] була її сусідкою. У звязку з тим, що [PERSON] була особою похилого віку і родичів у неї не було, вона часто доглядала за нею. Коли навесні 2015 року [PERSON] потрапила в лікарню, вона також навідувала її, приносила продукти, купувала ліки. Перебуваючи у лікарні, [PERSON] попросила її запросити нотаріуса, оскільки вона хотіла заповісти їй свою земельну ділянку. На той час державного нотаріуса в смт. Михайлівка не було, а приватний нотаріус відмовилася їхати в лікарню, тому вона звернулася до секретаря Бурчацької сільської ради, яка погодилася приїхати в лікарню і посвідчити заповіт. 20 березня 2015 року секретар сільської ради [PERSON] приїхала в лікарню і посвідчила заповіт складений [PERSON] Через деякий час [PERSON] померла у лікарні. [PERSON] звернулася до нотаріальної контори, але їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки заповіт був посвідчений секретарем сільської ради за межами відповідного села. Таким чином, вона позбавлена можливості оформити свої спадкові права, а тому просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно. Представник відповідача [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області не зявився, але надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи при його відсутності, не заперечує проти задоволення позову. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що являється подругою [PERSON] Їй відомо, що [PERSON] доглядала за своєю престарілою сусідкою [PERSON] В березні 2015 року [PERSON] повідомила їй, що [PERSON]І, знаходиться в лікарні та просить запросити нотаріуса для оформлення заповіту. Вони разом намагалися знайти нотаріуса, але державний нотаріус в смт. Михайлівка на той час був відсутній, а приватний відмовився їхати в лікарню, тому вони вирішили звернутися до секретаря найближчої сільської ради в с. Бурчак. 20 березня 2015 року вона на власному автомобілі привезла секретаря Волик О.В. в [PERSON] лікарню для посвідчення заповіту [PERSON], а через деякий час відвезла назад в с. Бурчак. Свідок [PERSON] суду пояснила, що в березні 2015 року до неї звернулася [PERSON] з проханням посвідчити заповіт, який хоче скласти жінка похилого віку, яка через незадовільний стан здоровя не може покинути лікарню, на що вона погодилася. 20 березня 2015 року її відвезли в [PERSON] лікарню. В палаті вона встановила особу [PERSON], пересвідчилася, що вона добре себе почуває та все усвідомлює, вона поговорила з нею, і [PERSON] їй повідомила що хоче скласти заповіт яким заповісти належну їй земельну ділянку [PERSON], оскільки вона за нею останній час доглядала. Нею був складений заповіт, який вона прочитала вголос, [PERSON] підтвердила свій намір та підписала заповіт. Після повернення в Бурчацьку селищну раду, вона занесла відомості про заповіт в книгу реєстрації нотаріальних дій. Про те, що вона не мала права посвідчувати заповіт на території смт. Михайлівка вона не знала. Свідок [PERSON] в судовому засідання повідомила, що працює медичною сестрою в хірургічному відділенні [PERSON] територіального медичного обєднання. Весною 2015 року на стаціонарному лікуванні перебувала [PERSON], в неї було хворе серце. Щодня її навідувала [PERSON], приносила продукти, доглядала, купувала ліки. [PERSON] неодноразово говорила, що хоче віддячити [PERSON] і заповісти їй земельну ділянку. Одного дня [PERSON] привезла секретаря сільської ради для посвідчення заповіту. Після цього [PERSON] розповідача, що вона склала заповіт за який заповіла належну їйзеемльні ділянку [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з таких підстав. В судовому засіданні встановлено, що 22 березня 2016 року померла [PERSON] (а.с. 6). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 042592, [PERSON] належить земельна ділянка розміром 4,95 га у межах згідно з планом, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області, призначену для ведення особистого селянського господарства, виданого 3 грудня 2002 року [PERSON] районною державною адміністрацією Запорізької області (а.с. 8). Заповітом від 20 березня 2015 року [PERSON] зробила таке розпорядження: земельну ділянку розміром 4,95 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території [PERSON] селищної ради Михайлівського району Запорізької області та належить їй згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ЗП № 042592 від 3 грудня 2002 року, заповіла [PERSON] (а.с. 7). Згідно довідки № 4034 від 3 вересня 2016 року виданої [PERSON] селищною радою Михайлівського району Запорізької області, [PERSON], що останнім постійним місцем проживання [PERSON], яка померла 22 березня 2015 року було за адресою: вул. Комсомольська, 41 смт Михайлівка Михайлівський район Запорізька область. На день смерті проживала одна (а.с. 9). Відповідно до акта підтвердження від 22 жовтня 2015 року, виданого депутатом [PERSON] селищної ради [PERSON], яка підтвердила, що [PERSON], яка мешкає за адресою: смт Михайлівка вул. Комсомольська, 61, дійсно здійснила погребіння померлої [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO], за рахунок власних коштів (а.с. 9 зворотна сторона). Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст. 126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до\~Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень". Пунктом 4 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державна реєстрація прав проводиться на підставі: державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом. Частиною 1 статті 1225 ЦК України передбачено, що право на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід права та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 30 березня 2016 року [PERSON] звернулася до державного нотаріуса третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій виданою державним нотаріусом третьої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] від 30 березня 2016 року за вих. № 183/02-31, [PERSON], яка проживає за адресою: [INFO], було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 22 березня 2015 року [PERSON], яка проживала за адресою: [INFO], (а.с. 10-11). Для правильного вирішення спору про спадкування суд на підставі відповідних документів зобовязаний перевірити: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства осіб, які звернулись з позовом в суд (докази родинних та інших відносин), наявність заповіту та його чинність (виписка з Спадкового реєстру), наявність спадкової справи (виписка із Спадкового реєстру), факт прийняття спадщини спадкоємцем при визнанні права власності, відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, оскільки за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Свідоцтво про право на спадщину, відповідно до ст.67 Закону України «Про нотаріат», видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, а тому за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину не підлягають судовому розглядові. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися в суд за правилами позовного провадження. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки судом встановлено, що спадкове майно дійсно належало спадкодавцю [PERSON], позивач прийняла спадщину, проте оформити своє право вона не може через те, що заповіт був посвідчений секретарем сільської ради поза межами території сільської ради, де працює уповноважена на це особа. Таким чином, визнання права власності не порушує права інших осіб та іншим шляхом вирішити питання в позасудовому порядку неможливо.

Outcome: approved