Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей звернулась [PERSON] . В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримала. Суду пояснила, що з відповідачем по справі вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року, від якого мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Упродовж тривалого часу (фактично весь час існування шлюбу) їх подружні стосунки не складаються, і це досягло критичного стану. Стверджувати, що вони живуть, як чужі люди, не відобразить справжнього стану їх стосунків, оскільки і чужі люди бувають доброзичливі один до одного, ввічливі, компромісні. На превеликий жаль, цього немає у їхніх стосунках. Між ними виникають сварки та непорозуміння, які негативно впливають на психічний стан їх малолітніх дітей. Вони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків. Просить суд не надавати терміну для примирення. Крім того, оскільки малолітні діти проживають з нею, просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їх малолітніх дітей в розмірі Ѕ частки всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до їх повноліття. Тому, просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на її користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] дітей в розмірі Ѕ частки всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до їх повноліття та стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати по справі. В судове засідання відповідач повторно не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 02 жовтня 2010 року. Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 02 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається. що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 02 жовтня 2010 року, про що зроблено відповідний актовий запис за №1463. Прізвище після реєстрації шлюбу: чоловіка [PERSON] , дружини [PERSON] . Від даного шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей - сина [PERSON] , [INFO] та доньку [PERSON] , [INFO] . Дана обставина підтверджується дослідженими в судовому засіданні: свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 05 травня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народився [INFO] в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №1096. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] ; свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 13 серпня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції з якого вбачається, що [PERSON] народилася [INFO] в м.Рівне, про що зроблено відповідний актовий запис за №2025. Батьками записані [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до ст.111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено, що сторони по справі не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та бюджету, фактично їх сім`я розпалась, перспектив для збереження сім`ї не вбачається, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до повного задоволення. З огляду на ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка згідно Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" є обов`язковою для застосування національними судами, зміст якої передбачає, що рішення суду повинне бути не тільки законним та обґрунтованим, але й справедливим. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.183 СК України якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно ч.5 ст.183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності та те, що обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, суд вважає, що заявлені позовні вимоги про стягнення аліментів є обґрунтованими та підлягають до задоволення. Однак, враховуючи вимоги розумності та справедливості, а також те, в судовому засіданні позивач не довела належними та допустимими доказами ті обставини що відповідач спроможний сплачувати заявлений нею розмір аліментів, тому суд вважає, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягають аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі позову до суду в частині позовних вимог про стягнення аліментів позивач звільнена від сплати судового збору, рішення прийнято на користь позивача, тому судові витрати слід стягнути з відповідача в дохід держави а понесені судові витрати в частині позовних вимог про розірвання шлюбу в розмірі 768,40 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved