Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

В липні 2019 року позивач [PERSON] звернувся до суду із позовом до відповідача [PERSON] про визнання об`єктом спільної сумісної власності майна, набутого подружжям, визначення частки у праві спільної сумісної власності, визнання права особистої власності на майно, в якому просить визнати квартиру [ADDRESS] , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 198054812101, об`єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] , виділити та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна подружжя 5/6 частини квартири [ADDRESS] , виділити та визнати за [PERSON] , [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] , в порядку поділу спільного майна подружжя 1/6 частину квартири [ADDRESS] . В обґрунтування позову вказує, що він перебуває з відповідачкою по справі у зареєстрованому шлюбі з 14.05.2005 року. Від цього шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] . Зазначив, що сімейне життя з відповідачкою не склалося через відсутність взаєморозуміння, втрату почуття любові та поваги один до одного. Сторони разом не проживають та не ведуть спільного господарства з лютого 2019 року. Також зазначив, що в період шлюбу сторонами було придбано квартиру [ADDRESS] . Спірна квартира була придбана як за особисті кошти позивача, одержані від продажу спадкового майна, так і за спільні кошти подружжя. Враховуючи, той факт, що відповідачка не бажає визнати квартиру об`єктом спільної сумісної власності подружжя в добровільному порядку та визначити частки у майні, врегулювати спір мирним шляхом, [PERSON] вимушений звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 16 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд цивільної справи в порядку спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача та позивач заявлені позовні вимоги підтримали, просили задовольнити. Відповідачка у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на його безпідставність. Суд, заслухавши сторін, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що 14 травня 2005 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , актовий запис № 297, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про розрівняння шлюбу серії [NUMBER] /а.с. 11/. Під час шлюбу, за договором купівлі-продажу від 30.10.2013 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Драпатою О.М., реєстровий № 3-1268, сторонами у власність була придбана квартира [ADDRESS] , яка зареєстрована на ім`я відповідачки /а.с. 19, 20/. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 статті 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 1 статті 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 року № 11). Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Аналізуючи наведені норми закону, суд дійшов висновку, що придбана сторонами під час шлюбу квартира [ADDRESS] є об`єктом спільної сумісної власності подружжя і підлягає поділу. Крім того, враховуючи розмір фінансової участі сторін у придбанні спірної квартири, суд вважає за необхідне відступити від засад рівності часток подружжя, виділивши позивачу [PERSON] , в порядку поділу спільного майна подружжя 5/6 частини квартири [ADDRESS] , а відповідачці [PERSON] - 1/6 частину квартири [ADDRESS] . Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу своїх позовних вимог, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні, оскільки, ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд вважає позов обґрунтований та законний, в зв`язку з чим останній підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України, з відповідачки на користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1 666,66 грн.

Outcome: approved