Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-27 00:00:00

В листопаді 2017 року позивач звернулася до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із вказаним позовом, в якому просить визначити порядок користування квартирою №48 у будинку №4 по вул. М.Грушевського в м. Жовті Води Дніпропетровської області, що належить на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON], визначивши, що [PERSON] у володіння та користування переходить кімната пл. 15,2 кв.м. із балконом пл. 0,7 кв.м.; [PERSON] у володіння та користування переходить кімната пл. 12,5 кв.м. із балконом пл. 0,7 кв.м. У загальному користуванні залишити підсобні приміщення: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридори та вбудовані шафи. Стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що відповідно до договору дарування частини квартири, посвідченого 05.08.2015 року державним нотаріусом Жовтоводської державної нотаріальної контори, їй на праві спільної часткової власності належить 1/2 частина квартири під номер 48 у будинку під номером 4 по вул. М.Грушевського (колишня вул. [PERSON]) у м. Жовті Води Дніпропетровської області. Співвласником 1/2 частки зазначеної квартири є відповідачка по справі - [PERSON] - в порядку спадкування після смерті колишнього власника квартири [PERSON]. Відповідач по справі її рідна тітка по лінії матері [PERSON]. Відповідно до ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Відповідачка належною їй частиною квартири не користується, обовязків по утриманню квартири та сплаті витрат за надані комунальні послуги не виконує. Вона зверталася до відповідачки письмово в грудні 2016 року та у травні 2017 року з пропозицією вирішити питання в добровільному порядку щодо користування квартирою. Але поштові відправлення повернулися на її адресу з відміткою про закінчення терміну зберігання поштових відправлень на імя відповідачки. Телефонні дзвінки на адресу відповідачки теж були безрезультатними. Позивач зареєстрована в квартирі, уклала договори про надання комунальних послуг із відповідними комунальними підприємствами. Починаючи із 2015 року здійснює оплату за надання комунальних послуг відповідно до своєї частки у квартирі по загальним особовим рахункам, займається питаннями по утриманню квартири. Мої звернення до КП «Жовтоводськтепломережа» та КП ВЖРЕО про нарахування послуг за належну їй 1/2 частину квартири не знайшли позитивного вирішення з посиланням, що це питання необхідно вирішувати за спільною згодою з співвласником, а зазначені комунальні підприємства взагалі не мають відомостей, що [PERSON] є співвласником квартири. Відповідачка постійно проживає в м. Запоріжжя, де має житло. Окрім того, вона є власницею 1/2 частини квартири по вул. М.Грушевського (колишня [PERSON])[ADDRESS] у м. Жовті Води Дніпропетровської області. Відповідно, спірна квартира для позивачки не є єдиним місцем проживання. Своїми діями [PERSON] порушує мої права користування та володіння квартирою у відповідності до належної позивачу частини при нарахуванні витрат за комунальні послуги, вирішенні питань житлово-побутового характеру. В судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила, що відповідно до договору дарування вона є співвласником 1/2 зазначеної в позові квартири. Цю частку їй подарувала мати - рідна сестра відповідача. Відповідач не має свідоцтва про право власності, але позивач вважає, що це не впливає на її обов'язки. Отримавши у власність частку квартири вона зіткнулась з питанням як платити за житло, та якою з кімнат користуватись, адже в квартирі два співвласника. Воно зверталась до відповідача з проханням вирішити це питання мирним шляхом. В телефонному режимі вона повідомила, що взагалі не хоче вирішувати ці питання, оскільки в неї давній конфлікт з її матірю. Вона почала користуватись кімнатою 15,2 кв.м., перенесла туди свої речі. Уклала договори з комунальними службами, встановила газовий лічильник. Відповідач зареєстрована в [INFO], має там житло. Додатково відповідач має у праві власності частку квартири на вул. Грушевського. яка належала дідусю та бабусі позивача. Також [PERSON] зазначила, що відзив на позов не містить підпису відповідача [PERSON], тому не може бути взятим до уваги судом. Відповідач у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. У відзиві на позов [PERSON] заперечувала проти задоволення позову в повному обсязі, оскільки її право власності на ? частину спірної квартири не зареєстровано у встановленому законом порядку, а саме: вона не отримувала свідоцтво про право на спадщину та не вона не здійснила державну реєстрацію права власності на нерухоме майно. Також зазначила, що вона відкрита до прямого діалогу, та вважає можливим вирішити спірні питання шляхом переговорів. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2017 року було відкрито провадження по справі та призначено розгляд справи на 09 год. 00 хв. 28 грудня 2017 року. На виконання вимог Цивільного процесуального кодексу України в редакції від 15.12.2017 року, судовий розгляд справи проводився в порядку загального позовного провадження, а судове засідання призначене на 28 грудня 2017 року за правилами встановленим главою 3 «Підготовче провадження» ІІ розділу ЦПК України. У підготовчому судовому засіданні призначеному на 28 грудня 2017 року було оголошено перерву до 11год. 00хв. 16 січня 2018 року за клопотанням відповідача для реалізації права на правову допомогу. У підготовчому судовому засіданні продовженому 16 січня 2017 року було оголошено перерву до 13год. 00хв. 06 лютого 2018 року за клопотанням відповідача для витребування доказів по справі. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року підготовче судове засідання було відкладене на 11 год. 00 хв. 14 лютого 2018 року за клопотанням позивача. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 06 лютого 2017 року підготовче провадження по справі закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті на 10 год. 00 хв. 28 лютого 2018 року. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що згідно з договором дарування частини квартири від 05 серпня 2015 року [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дарунок, належну на першій на праві приватної власності ? частину квартири по вул. М.Грушевського (колишня [PERSON])[ADDRESS] у м. Жовті Води Дніпропетровської області. Договір дарування нотаріально посвідчений (а.с.7). Право власності позивача [PERSON] на ? частину спірної квартири також підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обмежень від 05.08.2015 року (а.с.8). Згідно з листом Жовтоводської державної нотаріальної контори вих. № 74/01-16 від 31 січня 2018 року, після смерті [PERSON] із заявою про прийняття спадщини 20.02.2012 року звернулась [PERSON] та 23.03.2012 року [PERSON] 24 червня 2015 року видано свідоцтво про право на спадщину на ? частину спірної квартири [PERSON] (а.с.52) Відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], спірна квартира складається з 2-ох житлових кімнат: одна кімната пл. 15,2 кв. м, друга кімната пл. 12,5 кв. м; кухня, прим.3, площею 6,7 кв.м, коридор прим.1, площею 8,5 кв.м, коридор прим.5, площею 1,2 кв.м, ванна кімната прим.7, площею 2,6 кв.м, вбиральня прим.6, площею 1,2 кв.м, вбудована шафа прим.8, площею 1,2 кв.м, вбудована шафа прим.4, площею 0,3 кв.м (а.с.9). Відповідно до довідки про склад сімї від 06 листопада 2017 року в спірній квартирі зареєстрованою значиться лише позивач [PERSON] (а.с.10). Листами від 27 грудня 2016 року та 23 травня 2017 року позивач [PERSON] пропонувала [PERSON] вирішити спірні питання щодо утримання, що знаходиться у спільній частковій власності, а саме квартири по вул. М.Грушевського (колишня [PERSON])[ADDRESS] у м. Жовті Води Дніпропетровської області. Однак, відповідач [PERSON] на вказані листи не реагувала (а.с.12-15). Позивачем [PERSON] укладено договори про надання житлово-комунальних послуг за адресою [ADDRESS], а саме: договір № 3570 від 11.08.2015 року про надання житлово-комунальних послуг з КП «ВЖРЕО» ЖМР, договір № 3520480 від 01.09.2015 року про користування електроенергією для побутових споживачів з ПАТ «ДТЕК Дніпрообленерго»; договір № [NUMBER] про надання населенню послуг з газопостачання з ТОВ «Дніпропетровськгаз збут»; про надання послуг з централізованого опалення від 25 серпня 2015 року з КП «Жовтоводськтепломережа»; договір про надання населенню послуг з централізованого холодного водопостачання та водовідведення № 3520480 від 25 серпня 2015 року (а.с.21-26). З свідоцтва про права власності на житло від 03 серпня 1995 встановлено, що відповідачу [PERSON] на належить ? частина квартири [ADDRESS] (а.с75). Встановлені судом обставини підтверджуються поясненнями свідків, допитаними в судовому засіданні. Так, свідок [PERSON] пояснила суду, що коли померла її рідна тітка, вони з [PERSON] стали єдиними спадкоємцями квартири по вул. Грушевського, 4/48. Тітка померла в 2011 р. Через пів року вона звернулась до сестри і пропонувала їй різні варіанти, пропонувала викупити її частку, обміняти, але у відповідь був тільки крик та образи. Кінцева розмова була така, що вона сказала, що квартира їй не треба, та реєструвати право власності на даний момент вона не збирається. Належну їй 1/2 частку вона подарувала дочці [PERSON] Вони з дочкою пропонували [PERSON] різні варіанти, але вона не йде на контакт. Останній раз спілкувалась з нею в 2016 році по телефону. Марина проживає в цій квартирі, ходить на ту квартиру. Так склалось, що вона перебуває в кімнаті, яка складає 15.2 кв.м. Постійно користуватись не може, оскільки там є проблема з водопостачанням, яке треба ремонтувати. [PERSON] несе одноосібно витрати за комунальні послуги. [PERSON] проживає в м. Запоріжжі,останній раз вона була в Жовтих Водах на похоронах у тата. До цього [PERSON] приїздила на похорони до мами у 2006 р. Вона подавала заяву про прийняття спадщини письмово. Свідок [PERSON] пояснив суду, що [PERSON] знає, знає її мати, знав бабусю, стосунки добрі. [PERSON] бачив 2 або 3 рази. Також повідомив, що знає, що у матері позивача та [PERSON] дві квартири. Вони ніяк не можуть знайти спільну мову як користуватись та платити за ці квартири. Він кілька разів бував в цих квартирах, допомагав [PERSON] з сантехнікою. 3 розмов знає, що вони ніяк не можуть узгодити ці питання. Він бував в квартирі, в якій жила їх тітка. Інша квартира належала батькам. Часткою квартири, що розташована по вул.Грушевського, 4/48 користується [PERSON]. Останній раз бачив [PERSON] на похоронах її батька, тобто дідуся [PERSON]. Наскільки йому відомо, то [PERSON] сплачує зараз там комунальні послуги. Про участь Дзюби в сплаті комунальних послуг йому нічого не відомо. Згідно з положеннями ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину. Однак, згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року №7 якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого статтею 1297 ЦК , зокрема з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця, розмір якої може бути визначений за правилами статті 625 цього Кодексу. Таким чином, суд приходить до висновку, що неотримання відповідачем свідоцтва про право на спадщину на 1/2 частину спірної квартири не може бути перешкодою для захисту права власності позивача як іншого співвласника цієї ж квартири. При цьому суд враховує наступне. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Так, у статті 13 Конституції України закріплено, що власність зобовязує. Власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. Згідно положень статей 319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як зазначено в ст.357 ЦК України, частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Стаття 358 ЦК України визначила, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Виходячи зі змісту положень ст. 358 ЦК України, первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися, відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України, при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їх прав як власників. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний Суд України, висловивши її в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15. У відзиві на позов відповідач [PERSON] зазначає, що вона не здійснила державну реєстрацію праві власності на належу їй ? частину спірної квартири, не отримувала свідоцтво про право на спадщину, а тому фактично не є співвласником квартири та на має обовязку нести витрати з утримання спірної квартири. Однак, дані доводи спростовуються на підставі ч. 5 ст. 1268, ч. 3 ст. 1296, ст. 1297 ЦК України та обставинами встановленими під час розгляду справи. Також у відзиві на позов відповідач [PERSON] посилається на п. 53 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради міністрів Української РСР від 11.12.1984 року № 470 жиле приміщення надається громадянам у межах 13,65 кв.м. жилої площі на одну особу, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті, та пункт 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.041984 року, в якому розяснюється, що в силу ст. 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сімї наймача про поділ приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або декількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі. Однак, поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов. Але, враховуючи правову позицію Верховного Суду України висловлену в постанові від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15, наявність у власності відповідача іншого житла, суд вважає за можливе відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у звязку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. При цьому будь-яких заперечень щодо запропонованого порядку користування житловим приміщенням відповідачем у відзиві не наведено. Посилання відповідача в запереченнях про невірнообраний позивачем спосіб захисту, не приймається судом до уваги, оскільки виходячи із характеру спірних правовідносин спосіб захисту позивачем обрано вірно, такий спосіб захисту права власності передбачений законом. З урахуванням встановлених по справі обставин, положень закону, та того, що позивач позбавлена можливості захистити свої права в досудовому порядку через тривалу конфліктну ситуацію, яка унеможливлює добровільне встановлення між сторонами порядку користування спірною квартирою, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Згідно ст.ст. 133, 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути сплачений останнім при подачі позовної заяви судовий збір у розмірі 640,00 грн. (а.с.2) На підставі викладеного,

Outcome: approved