Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON], як спадкоємець покійної матері [PERSON], яка померла 07.06.2011 року, звернулась до суду з зазначеним позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним договір дарування укладений між [PERSON] та [PERSON] 05.05.2008 року, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу 05 травня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №843, згідно з яким [PERSON] подарувала внучці [PERSON] квартиру №6 в будинку №2 на вулиці Кар»єрній в смт.Турбові Липовецького району Вінницької області. Як на підставу позовних вимог позивачка послалась на те, що ще за життя її матір звернулась до суду про визнання вказаного договору дарування недійсним. Тоді ж при розгляді справи цивільної №2-10/11 було проведено судово-психіатричну експертизу, за висновками якої на час укладення договору дарування її матір страждала хронічним душевним захворюванням, яке позбавляло її здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Смерть матері не дала можливості відстояти у суді її права, тому позивачка звертається з даним позовом до суду. Судом залучено до участі в справі третю особу без самостійних вимог іншу дочку покійної [PERSON] - [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача за довіреністю та третя особа - [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, обґрунтовуючи свої заперечення тим, що позивачка пропустила строк позовної давності, у зв»язку з чим просила в задоволенні позову відмовити.. Суду пояснила, що спірна квартира була в свій час викуплена батьками, подарована їй, а потім, на прохання матері, знову переоформлена на матір, яка і подарувала дану квартиру її дочці [PERSON] ( в даний час Лисак) [PERSON]. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до\~ст.717 ЦК України\~за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Згідно з ч.1\~ст.215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою\~ст.203 ЦК України. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч.3\~ст.203 ЦК України). Відповідно до\~ст.225 ЦК України\~правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України\~\~«Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року правила\~ст.225 ЦК України\~поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до\~ст.145 ЦПК України\~зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із тих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово- психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до\~ст.212 ЦПК України. Згідно з\~ст.256 ЦК України\~позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України). Згідно з ч.ч.4,5\~ст.267 ЦК України\~сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Судом установлено та матеріалами справи підтверджується, що 05.05.2008 року, був укладений договір дарування, посвідчений [PERSON], приватним нотаріусом Липовецького районного нотаріального округу 05 травня 2008 року, зареєстрований в реєстрі за №843, згідно з яким [PERSON] подарувала внучці [PERSON] ( доньці третьої особи [PERSON]В.), квартиру №6 в будинку №2 на вулиці Кар»єрній в смт.Турбові Липовецького району Вінницької області. Згідно з умовами договору, подарована квартира належала дарувальнику на підставі договору дарування , посвідченого Липовецькою державною нотаріальною конторою 04.11.2003 року. Судом оглянуті в судовому засіданні матеріали цивільної справи №2-10/11. З матеріалів справи встановлено, що 03 червня 2010 року [PERSON] звернулась до Липовецького районного суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування квартири №6 в будинку №2 на вулиці Кар»єрній в смт.Турбові Липовецького району Вінницької області, який посвідчений 05.05.2008 року недійсним. Позов обґрунтувала своєю хворобою та відсутністю допомоги зі сторони внучки. Представником позивачки за довіреністю була [PERSON]. Під час розгляду цивільної справи, за клопотанням сторони позивача ухвалою суду від 29 червня 2010 року по справі було призначено стаціонарну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої були поставлені питання: 1) чи страждала [PERSON] в травні 2008 року на будь-яке психічне захворювання ? 2) чи могла [PERSON] в травні 2008 року усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними ? 3) Чи страждає [PERSON] в теперішній час на будь-яке психічне захворювання?\~4) Чи може на теперішній час [PERSON] усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними? Згідно з висновком стаціонарної судово-психіатричної експертизи №346 від 28.10.2010 року [PERSON] станом на травень 2008 р., на час укладання нею договору- дарування, страждала на хронічне душевне захворювання у вигляді легкої деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет), що позбавляло її здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. . [PERSON] в теперішній час страждає на хронічне душевне захворювання у вигляді легкої деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного генезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет), що позбавляє її здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. ( а.с. 7-9, оригінал знаходиться в цивільній справі № 2-10/11 а.с.51-53) Ухвалою Липовецького районного суду від 11.03.2011 року була призначена додаткова судово-психіатрична експертиза [PERSON]. Згідно з висновком додаткової амбулаторної судово-психіатричної експертизи №168 від 12.05.2011 року: 1. У [PERSON] психічні розлади, які говорять про хронічність і стійкість захворювання почалися з 1980 p.. 2 Психічна хвороба, на яку захворіла [PERSON], може впливати на волю та свідомість людини. 3 Станом на травень 2008 p., на час укладання нею договору-дарування. [PERSON] страждала на стійкий хронічний психічний розлад в формі легкої деменції внаслідок органічного ураження головного мозку судинного ґенезу (церебросклероз, гіпертонічна хвороба, цукровий діабет), шо позбавляло її здатності повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 4. Під час видачі доручення [PERSON] 15 лютого 2010 р. [PERSON] за станом свого психічного здоровя не могла повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Проте згідно із ст. 37 п. 2 ЦК України особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вправі самостійно вчиняти дрібні побутові правочини та має право звертатися до суду з позовом до визнання права на вчинення того чи іншого правочину. ( а.с.54-58, оригінал знаходиться в цивільній справі № 2-10/11, а.с.113-117). 11 серпня 2011 року провадження у справі №2-10/11 закрито в зв»язку зі смертю позивача [PERSON], яка померла 07.06.2011 року. Таким чином, результати стаціонарної та додаткової ( амбулаторної) судово-психіатричних експертиз містять чіткі й конкретні висновки щодо психічного стану [PERSON] на час укладення оспорюваного договору, відповідно до яких в момент вчинення правочину в травні 2008 року [PERSON] була неспроможна розуміти значення своїх дій та керувати ними. Члени експертної комісії є атестованими судовими експертами та внесені до відповідного реєстру Міністерства юстиції України, вони були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий експертний висновок. За результатами проведеного експертного дослідження ними надані повні відповіді на порушені судом питання, ці відповіді належним чином обґрунтовані та аргументовані, дослідницька частина експертного висновку узгоджується з підсумковим висновком експертизи, тому суд не має підстав сумніватися у правильності та об'єктивності висновків експертиз. Спірний договір дарування був укладений 05 травня 2008 року. 03 червня 2010 року [PERSON], через свого представника [PERSON] зверталась до Липовецького районного суду з позовом до [PERSON] про визнання вказаного договору дарування квартири недійсним. Однак 11 серпня 2011 року провадження у справі №2-10/11 закрито в зв»язку зі смертю позивача [PERSON] Позивач [PERSON], як спадкоємець матері [PERSON] яка померла 07.06.2011 року, звернулась до суду з даним позовом 27.08.2015 року, тобто більше, як через три роки після її смерті . Однак судом встановлено, що позивач [PERSON] є інвалідом другої групи. Згідно з наданими нею документами, має психічне захворювання F.02 з 1997 року. Також знаходиться на диспансерному обліку з 1997 року з приводу епілептичної хвороби, з 04.02.2009 року - з приводу вегето-судинної дистонії по кардіальному типу, хронічний панкреатит, дискінезія жовчних шляхів; протягом 2012-2014 років неодноразово зверталась за медичною допомогою через інші захворювання : варикозна хвороба, ушиб хребта, ІХС, кардіосклероз, остеохондроз хребта. Крім цього, в 2013 році [PERSON] зверталась до прокуратури Липовецького району з приводу дійсності спірного договору дарування та просила прокуратуру представляти її інтереси в суді, на що листом від 30.05.2013 року отримала відмову. Зазначені обставини суд оцінює як обставини, які ускладнювали можливість звернення позивача до суду та робили його своєчасне звернення з даним позовом до суду неможливим. Тому суд визнає такі причини пропущення позивачем строку позовної давності поважними та з врахуванням вищенаведеного вважає, що порушене право позивача підлягає судовому захисту шляхом визнання недійсним договору дарування від 05 травня 2008 року. На підставі ст.\~15,\~16,\~203,\~225 ЦК України, ст.ст.\~60,\~65 СК України,\~постановою Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними",

Outcome: approved