Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Одеської міської ради, в якому просила встановити факт постійного проживання однією сім`єю [PERSON] з [PERSON] по день смерті [PERSON] [INFO] за адресою: [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом. Позов обґрунтований наступними обставинами. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частки квартири [ADDRESS] , що складається в цілому з двох житлових кімнат, загальною площею 43,7 кв. м., в тому числі житлової площі 27,5 кв. м. Спадкове майно належало померлій на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 18 червня 1993 року № 4-2942, зареєстровано в ОМБТІ в реєстровій книзі 67 пр.-стор. 152 -р. № 358. В цілому квартира належала [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] [INFO] помер внук позивача [PERSON] , спадкоємцями якого були - мати [PERSON] та син - [PERSON] спадщину вказані особи не оформили. [INFO] померла дочка позивача - [PERSON] . У встановленому законом порядку позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на ј частину квартири. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з [PERSON] вона проживала однією сім`єю з 1985 року по день смерті останньої, піклувалася та доглядала її, займалася організацією поховання. Після смерті [PERSON] прийняла спадщину, оскільки вступила в права спадкування, та всі витрати по утриманню квартири взяла на себе, робила періодичні ремонти, сплачувала платежі за надання житлово-комунальних послуг. У встановленому законом порядку позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину із роз`ясненням права звернення до суду. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити. Представник відповідача Одеської міської ради в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на відсутність доказів спільного ведення позивачем із спадкодавцем господарства, виконання взаємних прав та обов`язків, спільних покупок та витрат, участі в утриманні житла тощо. Представник третьої особи Київської державної нотаріальної контори у м. Одесі у відкрите судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю представника третьої особи. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що була приятелькою позивача. [PERSON] та [PERSON] , зі слів свідка, були близькими подругами, проживали разом, усі свята відзначали разом. [PERSON] доглядала за [PERSON] , в квартирі було охайно, їх сім`я мала багато сімейних традицій. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знайома з [PERSON] з 1985 року, була її сусідкою, пояснила, що у спірній квартирі проживали позивач із [PERSON] та внуком позивача. Суд, вивчивши позовну заяву, заслухавши пояснення представників сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування, та регулюються книгою шостою Цивільного кодексу України. Судом встановлено, та підтверджено матеріалами справи, що [INFO] померла [PERSON] , про що Жовтневим відділом запису актів громадянського стану видано свідоцтво про смерть [INFO] , та зроблено актовий запис № 9015 ( а. с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із 1/3 частки квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 18 червня 1993 року (а. с. 6). Судом встановлено, що право власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано в установленому законом порядку. Крім [PERSON] , свідоцтво про право власності на спірну квартиру було видано [PERSON] та [PERSON] , які доводяться позивачу дочкою та внуком. [INFO] помер внук позивача - [PERSON] [INFO] померла дочка позивача - [PERSON] . 19 лютого 2021 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після [PERSON] на ј частку квартири (а. с. 11). Судом встановлено, що [PERSON] проживала із [PERSON] однією сім`єю більш, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини, що підтверджено наявними матеріалами справи та показаннями свідків. Із відповіді Одеського державного нотаріального архіву № 3828/01-20 від 05.11.2020 року вбачається, що за результатами перевірки Алфавітних книг спадкових справ Третьої одеської державної нотаріальної контори за 1993-2004 року, відомості щодо заведення спадкової справи до майна [PERSON] , яка померла [INFO] відсутні (а. с. 88). 18 лютого 2021 року позивач [PERSON] звернулася до державного нотаріуса Київської державної нотаріальної контори Баранової О.В. із заявою про видачу свідоцтво про право на спадщину після померлої [PERSON] на 1/3 частку квартири [ADDRESS] , однак, нотаріусом було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину (а. с. 12). Відповідно до ч. 1 ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За положенням ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Задовольняючи позов, суд вважає, що сумісне проживання [PERSON] із [PERSON] знайшло своє підтвердження наявними у справі доказами та показаннями свідків. Задовольняючи позов в частині визнання за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] , суд керується наступним. Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 Цивільного кодексу України спадкування здійснюється за заповітом та за законом. За правилами ч. ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Зазначені дії, що свідчать про намір спадкоємця прийняти спадщину, повинні бути вчиненні протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (ст. 1270 Цивільного кодексу України). Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Статтею 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1296, 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Згідно роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 7 від 30.05.2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, а право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою та при відсутності правовстановлюючого документа на спадкове майно. Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання права. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати їм документа, який засвідчує його право власності. При таких обставинах суд вважає позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими, такими, що підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому їх необхідно задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved