Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-13 00:00:00

Виклад позиції позивача та заперечень відповідача. 24 квітня 2020 року [PERSON] звернувся до суду з даним позовом в якому просить розірвати договір оренди землі від 2014 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» та зареєстрований 01 жовтня 2014 року реєстраційною службою Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області; скасувати державну реєстрацію договору оренди землі від 2014 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» та зареєстрований 01 жовтня 2014 року реєстраційною службою Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області. Позов позивачем обґрунтований наступним. Позивач на підставі державного акту від 20.12.2001 року серія ІІІ-ВН 030815, є власником земельної ділянки площею 2,0973 га, кадастровий номер 0523981500:03:000:0099, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області. В 2006 році між позивачем та ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» було укладено договір оренди вищевказаної земельної ділянки, строком на 10 років, який був зареєстрований у Томашпільському районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що в Державному реєстрі земель вчинено запис про його державну реєстрацію. В 2014 році до позивача звернувся представник ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина», який повідомив, що необхідно підписати новий договір оренди землі і надав для підпису договір оренди в якому всі графи були заповнені олівцем. Копії вказаного договору позивачу надано не було. Відповідач продовжив ухилятися від сплати орендної плати за користування належною позивачу на праві власності земельною ділянкою, що триває з 2008 року по даний час. Задля уточнення інформації, яку повідомили йому односельчани, позивач звернувся 14.02.2020 року з запитом до Державного земельного кадастру у Томашпільському районі на який йому було надано витяг про належну йому земельну ділянку у якому містилась інформація про те, що 01.10.2014 року реєстраційною службою Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області було зареєстровано договір оренди строком на 30 років. Позивач відмічає, що відповідач протягом тривалого часу систематично не сплачує орендну плату, а тому позивач вимушений з даним позовом звернутися до суду. 10 червня 2020 року до суду подано заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої позивач уточнює позовні вимоги з приводу реквізитів договору оренди, які стали йому відомі після відкриття провадження, та просить розірвати договір оренди землі №30/В площею 2,1000 га від 09.12.2013 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» та зареєстрований реєстраційною службою Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 01 жовтня 2014 року, номер запису: 7193056; скасувати державну реєстрацію договору оренди землі № 30/В площею 2,1000 га від 09.12.2013 року, який укладений між [PERSON] та ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» та зареєстрований реєстраційною службою Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 01 жовтня 2014 року, номер запису: 7193056. Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі. Ухвалою Томашпільського районного суду від 28 квітня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі, підготовче засідання призначено на 12 червня 2020 року. 10 червня 2020 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог. Ухвалою Томашпільського районного суду від 12 червня 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 15 вересня 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 15 вересня 2020 року підготовче судове засідання відкладено на 29 жовтня 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 29 жовтня 2020 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду на 27 листопада 2020 року. Ухвалою Томашпільського районного суду від 27 листопада 2020 року розгляд справи відкладено на 14 січня 2021 року. Фактичні обставини, встановлені судом, норми права, які застосовував суд, мотиви суду. Позивач [PERSON] та його представник адвокат Дунаєв І.Б. в судове засідання не з`явилися, проте представник позивача надіслав до суду заяву про розгляд справи без його участі та без участі позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомляв, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, заяви про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Станом на 14 січня 2021 року відзив на позов до Томашпільського районного суду Вінницької області не надійшов, про відкриття та розгляд справи у порядку загального позовного провадження по справі представник ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» був належним чином повідомлений, в зв`язку з чим суд ухвалив провести по даній справі заочний розгляд справи на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст.ст. 280, 281 ЦПК України. Суд вважає можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, відповідно вимог ст.211 ЦПК України. Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснювалося. Суд, розглянувши заяву представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність і допустимість доказів по справі, сприяючи всебічному й повному з`ясуванню обставин справи, що має істотне значення для правильного вирішення спору, прийшов до наступного висновку. Відповідно до ст.129 Конституції України суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є: рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання публічного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; розумні строки розгляду справи судом; забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення; обов`язковість судового рішення. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються нормами Земельного кодексу України (далі - ЗК України), Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), Закону України «Про оренду землі» та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Відповідно до ст. 1, 13, 14 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Власник земельної ділянки може встановити вимогу нотаріального посвідчення договору оренди землі та скасувати таку вимогу. Встановлення (скасування) вимоги є одностороннім правочином, що підлягає нотаріальному посвідченню. Така вимога є обтяженням речових прав на земельну ділянку та підлягає державній реєстрації в порядку, визначеному законом. Відповідно до ст.35 Закону України «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Вирішуючи даний спір суд виходить з того, статтями 1216 - 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавець), до інших осіб (спадкоємців). За змістом статтей 316 та 317 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 321 Цивільного кодексу України). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом (стаття 328 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Згідно ч.1 ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку №НВ - 0518710202020 від 14.02.2020 року на підставі державного акта від 20.12.2001 № ІІІ-ВН 030815 є власником земельної ділянки площею 2,0973 га, що знаходиться на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки 0523981500:03:000:0099 (а.с.6). Згідно договору оренди землі від 09 грудня 2013 року №30/В укладеного між [PERSON] та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» вбачається, що орендодавець [PERSON] надає належну йому, а орендар - ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» приймає в строкове платне користування земельну ділянку з цільовим призначенням визначеним Державним актом серії ІІІ-ВН № 030815 площею 2,10 га, яка знаходяться на території Вилянської сільської ради. Даний договір укладено на тридцять років.( а.с.39-40) Відповідно до п. 4.1 Договору, орендна плата сплачується орендарем у грошовій формі готівкою через касу підприємства, або в натуральній формі, або відробітковій формі - надання послуг. Розмір орендної плати у рік становить не менше ніж 3,0 (три) відсотки від нормативної грошової оцінки земельної ділянки зазначеної в п. 2.4 договору, а саме в грошовій формі 1420,32 грн в рік , або в натуральній формі 10,45 центнерів зерна в рік. Відповідно до п. 4.4. Договору, орендна плата виплачується у строк до 20 грудня кожного поточного року. Згідно п. 12.4 Договору, дія договору припиняється шляхом його розірвання зокрема за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом. Як вбачається з акту приймання-передачі земельної ділянки в оренду, орендодавець [PERSON] передав, а орендар ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» прийняв в строкове платне користування ділянку розміром 2,10 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Вилянської сільської ради, яка належить орендодавцю на праві приватної власності. ( а.с.40 зворот). Як зазначалося вище позивач звернувся до суду, оскільки відповідачем було порушено п. 4.4. спірного договору оренди щодо виплати орендної плати. Згідно пункту 1 частини першої статті 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору. Відповідно до частин першої, другої статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. У пункті д) частини першої статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Приписами ст.24 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Положеннями ст.32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що на вимогу однієї зі сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Отже, розглядаючи спори про розірвання договору оренди з підстав заборгованості по орендній платі, слід мати на увазі, що згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору. Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди. Разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання, але ж повторне порушення вже може свідчити про систематичність. Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідно до пункту 12.4 договору оренди землі, його дія припиняється шляхом розірвання: за взаємною згодою сторін; за рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов`язків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також інших підстав, визначених законом. Позивач посилається на те, що орендна плата відповідачем протягом тривалого періоду систематично не сплачувалась. В даному випадку суд вважає, що оплата орендної плати є істотними обставинами, а її неодноразове не отримання орендодавцем, є істотним порушенням договірних умов, оскільки позбавляє позивача можливості отримати гарантовані договором кошти за те, що його земельну ділянку використовує інша особа. За таких умов доводи позивача мають правове значення для вирішення даного спору, що відповідно до ч.1 ст.32 Закону України «Про оренду землі», ст.141 ЗК України, ст.651 ЦК України та умов договору є правовою підставою для розірвання цього договору. Застосування такого правового наслідку як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. При цьому слід зазначити, що ухвалою Томашпільського районного суду від 28 квітня 2020 року судом витребовувалися в ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина»: оригінал договору оренди земельної ділянки з усіма додатками (оригінал державного акту про право приватної власності [PERSON] на земельну ділянку, акт приймання -передачі земельної ділянки, нормативно - грошова оцінка земельної ділянки тощо), яка розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, площею 2,0973 га, який заключений між [PERSON] та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» в 2006 році; оригінал договору оренди земельної ділянки з усіма додатками (копія державного акта про право приватної власності на земельну ділянку, акт приймання -передачі земельної ділянки, нормативно - грошова оцінка земельної ділянки тощо), яка розташована на території Вилянської сільської ради Томашпільського району Вінницької області площею 2,0973 га, який заключений між [PERSON] та ТОВ «Агрокомплекс «Зелена Долина»» в 2014 році; оригінали документів, згідно яких орендодавець [PERSON] отримував орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою в період з 2006 року по 23 квітня 2020 року. (а.с.18-20). Дану ухвалу суду відповідач отримав 07 травня 2020 року. На вказану ухвалу відповідачем було надано повідомлення про неможливість подати докази від 18.05.2020 року, згідно якого відповідач вказує, що оригінал державного акту про право приватної власності на земельну ділянку [PERSON] , у відповідача відсутній, оскільки при укладенні договорів оренди, відповідач отримав лише копію державного акту, також відповідачем не можуть бути надані оригінали документів, згідно яких орендодавець [PERSON] отримав орендну плату за користування належною йому земельною ділянкою в період з 2006 по 2013 рік включно, у зв`язку з минуванням строку зберігання зазначених документів. Окрім того на вказану ухвалу відповідачем було надано повідомлення про неможливість подати докази від 14.09.2020 року, згідно якого відповідач вказує, що оригінали договорів оренди земельної ділянки укладених із [PERSON] , не може надати у зв`язку з передачею їх до Томашпільського ВП Могилів-Подільського ВП. Інших витребовуваних доказів відповідач до суду не надав без повідомлення причин ненадання. Відповідно до ч. 10 ст. 84 ЦПК України, у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду. Відповідно до копії платіжного доручення від 25 травня 2020 року № 5581 ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» перераховано до центру поштового зв`язку №6 м.Тульчин 37870,91 грн., призначення платежу плата за оренду земельних паїв та комісійна винагорода за її виплату згідно реєстру №ЗД0000000522 від 25.05.2020 року. Згідно копії реєстру безготівкових термінових переказів від суб`єктів господарювання №ЗД000000522 від 25.05.2020 року, [PERSON] призначався переказ у сумі 3415,49 грн, сума комісії 27,32 грн., призначення переказу: виплата орендної плати за 2019 рік (позичка). Відповідно до копії платіжного доручення №8142 від 10 вересня 2020 року, ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» направило [PERSON] переказ грошових коштів в сумі 11955,90 грн, призначення платежу: орендна плата за оренду земельного паю за 2020 рік. Таким чином відповідачем ТОВ «Агрокомплекс «Зелена долина» було направлено позивачу грошові кошти, вже після звернення до суду з позовом. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі № 912/1385/17 (провадження № 12-201гс18) міститься висновок, що: «враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати, застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України. Відповідна правова позиція була викладена Верховним Судом України також у постанові від 11 жовтня 2017 року у справі № 6-1449цс17 і підстав для відступу від неї, як і від висновку у справі № 910/16306/13, Велика Палата Верховного Суду не вбачає. Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначеної через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору, - відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність». У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 березня 2019 року у справі № 183/262/17 (провадження № 61-41932сво18) зазначено, що: «у пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати (два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться». У постанові Верховного Суду від 02 травня 2018 року у справі № 925/549/17 зазначено, що той факт, що відповідач сплатив усю суму заборгованості з орендної плати за землю, не має правового значення для вирішення даного спору, оскільки судами встановлений факт її систематичної несплати протягом періоду дії договору оренди землі, що відповідно до ч.1 ст.32 Закону України "Про оренду землі", ст. 141 Земельного кодексу України, ст. 651 Цивільного кодексу України та умов договору від 24.03.2006 р. є достатньою правовою підставою для розірвання цього договору. У постанові Верховного Суду від 16 листопада 2018 року у справі № 484/301/18 зазначено, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 183/3653/16 (провадження № 61-26035 св 18 ) зазначено, що неналежне виконання умов договору, а саме часткове невиконання обов`язку зі сплати орендної плати також є порушенням умов договору оренди земельної ділянки, яке дає право орендодавцю вимагати розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена у подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо розірвання договору оренди, обґрунтованою є й інша вимога, зокрема щодо скасування державної реєстрації договору оренди землі № 30/В, який укладений 09 грудня 2013 року щодо земельної ділянки площею 2,1000 га між [PERSON] і ТОВ Агрокомплекс «Зелена Долина» та зареєстрований реєстраційною службою Томашпільського районного управління юстиції Вінницької області 01 жовтня 2014 року, номер запису: 7193056, що фактично є похідною від первісної вимоги і має на меті відновлення прав позивача після розірвання вищезазначеного договору. Відповідно ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Враховуючи наведене, зокрема, підтвердження представником позивача позовних вимог, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку, що позовна заява [PERSON] підлягає до задоволення. Відповідно до ч.5 ст.265 ЦПК України, у резолютивній частині рішення зазначається розподіл судових витрат. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як вбачається із матеріалів справи, позивачем [PERSON] при подачі позову до суду сплачено судовий збір в розмірі 840,80 гривень (а.с.3), а тому враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 840,80 грн. Водночас, відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Як вбачається з п.1 ч.3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до ч.1, 2 ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Відповідно до квитанції №23/04/2 від 23.04.2020 року позивачем сплачено 10000 гривень за правову допомогу. Тому враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України із відповідача підлягають до стягнення на користь позивача, витрати пов`язані з оплатою правової допомоги в розмірі 10000 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved