Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

АТ КБ «ПриватБанк» звернувся у суд із позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг, який мотивував тим, що за заявою [PERSON] про надання банківських послуг від 20.01.2011, між нею АТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір про надання банківських послуг №б/н від 20.01.2011, згідно якого [PERSON] було відкрито у АТ КБ «ПриватБанк» кредитний рахунок, для користування яким [PERSON] отримала кредитну карту. Позивач вказав, що на кредитний рахунок було встановлено початковий кредитний ліміт, який у подальшому змінювався, при зміні кредитного ліміту Банк керується Умовами та Правилами надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що Відповідач підтвердив свою згоду тим, що підписав заяву разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку». Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до Умов та Правил надання банківських послуг. Банк нараховує відсотки за користування кредитом в розмірі, встановленому «Тарифами Банку», з розрахунку 86,4% - для картки «Універсальна»; 84,0% - для картки «Універсальна голд». Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом та відсотками за його використання. Позивач свої зобов`язання за договором та угодою виконав у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором. Відповідачка не надавала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином, у порушення умов кредитного договору, відповідач зобов`язання за вказаним договором не виконав. У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань та з врахуванням внесених коштів на погашення заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.01.2011 у [PERSON] станом на 14.09.2020 виникла заборгованість у розмірі 10581,41 грн., яка складається з: 4082,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), 1539,48 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України та 4959,48 грн. нарахованої пені. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.01.2011 року у розмірі 10581,41 грн. та судові витрати. Відповідачка подала до суду відзив, у якому зазанчила, що вважає вимоги позову такими, що не підлягають задоволенню, оскільки заборгованості за її картою немає, про що їй повідомили на гарячій лінії банку, та згідно із випискою по рахунку станом на 25.11.2020 баланс картки становить 16,00 грн., просила у задоволенні позову відмовити. Позивач у відповідь на відзив, подав до суду заяву про зменшення позовних вимог та заперечення на відзив, у яких зазначив, що наведені у відзиві посилання відповідача на відсутність заборгованості за кредитним договором є помилковими, оскільки не стосуються предмету даного позову, а саме не стосуюються заборгованості за кредитним договором №б/н від 20.01.2011, за яким було видано кредитну картку № [NUMBER] , з подальшим її перевипуском, станом на 30.11.2020 заборгованість [PERSON] становить 5621,93 грн., що склоадається із 4082,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), 1539,48 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України, крім того позивач зазначає, що відповідачка протягом певного часу належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, що свідчить про те, що вона знала про умови кредитування та визнала свої зобов`язання за договором, однак у подальшому лише частково сплачувала заборгованість по договору, при цьому із порушенням терміні погашення, суму сплачену відповідачкою 20.10.2020, у розмірі 2110,00 грн. направлено на погашення збитків, отриманих банком внаслідок порушення відповідачкою своїх зобов`язань. Таким чином банк зменшив свої позовні вимоги, та просив стягнути із [PERSON] , заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.01.2011, яка виникла у неї станом на 30.11.2020, у сумі 5621,93 грн., що складається із 4082,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), 1539,48 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України та судові витрати. Представник позивача подав до суду заяву, якою просить справу розглядати за його відсутності, зменшені позовні вимоги підтримав повністю, позов просив задоволити, та вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи у відсутності відповідача. Суд, дослідивши наявні у справі докази, зокрема: копію Анкети-заяви [PERSON] від 20.01.2011; Умови та правила надання банківських послуг; Розрахунки заборгованості за договором №б/н від 20.01.2011; Виписку по картковому рахунку [PERSON] ; Довідку про видані картки; Довідку про зміну умов кредиту та надання кредитних карток; Витяг з тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна"; Витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції станом на 20.01.2011; копію Наказу Банку щодо затвердження «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції станом на 20.01.2011; Роздруківку про рух коштів за картковими рахунками [PERSON] - встановив, що 20.01.2011 [PERSON] звернулася у АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про надання банківських послуг, за якою із нею було укладено кредитний договір №б/н від 20.01.2011, згідно якого [PERSON] було відкрито у АТ КБ «ПриватБанк» кредитний рахунок, для користування яким [PERSON] отримала кредитну карту, яку було активовано 15.02.2013 із встановленим кредитним лімітом у розмірі 500,00грн., та зменшено до 300,00грн. 27.09.2013 - кредитний ліміт збільшено до 1000,00грн., 21.02.2015 - кредитний ліміт збільшено до 2000,00грн., 04.09.2018 - кредитний ліміт зменшено до 0,00 грн., при цьому [PERSON] активно користувалася своїми картковими рахунками, які перевидавалися, а саме: карта № [NUMBER] , видана позивачці 15.02.2013, була перевидана 27.09.2013 накарту №5457802202462268, 06.10.2016 - карта № [NUMBER] , певний час належним чином виконувала свої зобов`язання за кредитом, однак у подальшому своєчасно не надавала АТ КБ «ПриватБанк» кошти для погашення заборгованості за кредитом, а тому станом на 30.11.2020 у неї виникла заборгованість у розмірі 5621,93 грн., яка складається з: 4082,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), 1539,48 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України та 4959,48 грн. нарахованої пені. При цьому судом враховано докази надані [PERSON] , а саме: Квитанцію від 20.10.2020 про сплату коштів на рахунок у АТ КБ «ПриватБанк» у сумі 2110,00 грн., що банком було враховано як погашення збитків, завданих неналежним виконанням зобов`язань позичальником; однак не взято до розрахунку Довідки про рух коштів на рахунках [PERSON] , а саме: по картці/рахунку № [NUMBER] за договором від 19.11.2020; по рахунку № [NUMBER] за угодою від10.11.2016; по рахунку № [NUMBER] за угодою від 15.09.2020 та Довідку від 25.11.2020 про відсутність у [PERSON] заборгованості перед АТ КБ «ПриватБанк», оскільки вказані документи, не стосуються справи яка розглядається судом, та не спростовують докази наявності заборгованості у [PERSON] перед АТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором №б/н від 20.01.2011, так як предметом позову, який підлягає доказуванню, є заборгованість за кредитним договором №б/н від 20.01.2011, за яким було видано кредитну картку № [NUMBER] , з подальшим її перевипуском. Таким чином повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Умовами Договору передбачена можливість зміни кредитного ліміту, тарифів та інших невід`ємних частин Договору, отже банк використав своє право щодо зміни умов договору. Згідно положень Договору в разі непогашення Клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійснені трати, за користування Кредитом Клієнт сплачує Банку проценти в розмірі, зазначеному в тарифах, що діють на дату здійснення трат за рахунок кредиту. Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку передбачено пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування, а також містяться додаткові положення, в яких зокрема визначено дію договору (12 місяців з моменту підписання), позовну давність щодо вимог банку - 50 років, та інші умови. З розрахунку заборгованості за договором №б/н від 20.01.2011 вбачається, що відповідач має заборгованість за даним договором, яка станом на 30.11.2020 становить 5621,93 грн., яка складається з: 4082,45 грн. - заборгованість за тілом кредиту (простроченим тілом кредиту), 1539,48 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України. Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Таким чином суд вважає, що позовна вимога щодо стягнення із [PERSON] заборгованості за кредитом у розмірі 4082,45 грн. підлягає до задоволення. При цьому, судом встановлено, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, розмірах і порядках нарахування. А тому, суд вважає, що неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч.1 ст.634 ЦК України, за змістом якої, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (04 квітня 2014 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (01 вересня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві, підписаної [PERSON] 04 квітня 2014 року, домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Конституційний Суд України у рішенні у справі від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту. З урахуванням викладеного, суд вважає, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права, бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору із [PERSON] позивач АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону №1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Такий висновок відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеної у постанові від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17 (провадження №14-131цс19). Таким чином у задоволенні позовної вимоги щодо стягнення із [PERSON] заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно ст.625 ЦК України у розмірі 1539,48 грн. слід відмовити. На підставі наведеного суд вважає, що із [PERSON] слід стягнути на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору №б/н від 20.01.2011 у розмірі 4082,45 грн., що становить суму заборгованості за кредитом. Згідно з вимогами п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача, а тому із [PERSON] слід стягнути 2102,00 грн. судового збору в користь АТ КБ «ПриватБанк». На підставі ст. ст. 526, 549, 551, 554, 610, 1048, 1054 ЦК України,

Outcome: approved