Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-01 00:00:00

Заявник [PERSON] , в інтересах якої діє адвокат Скиртач С.В. звернулася до Біловодського районного суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме: факту перебування на утриманні чоловіка, посилаючись на наступне. [INFO] її чоловік [PERSON] помер. За життя він отримував пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та перебував на обліку в Марківському об`єднаному управлінню Пенсійного фонду України Луганської області. Вказує, що вона перебувала на утриманні свого померлого чоловіка [PERSON] , з яким перебувала в шлюбі з 13 лютого 1971 року і проживали разом до його смерті за адресою - [ADDRESS] ; вони вели спільне господарство, малі спільний побут та сімейний бюджет. Чоловік отримував пенсію, яка значно (майже в шість разів) перевищувала розмір отриманої нею пенсії, що слідує з довідок про розмір пенсії заявника та померлого, а заявник отримувала мінімальну пенсію, при цьому підприємницькою діяльністю не займалася, інших додаткових доходів не отримувала. Тому вважає, що дохід чоловіка був постійним і основним джерелом засобів її існування, але неможливість підтвердження факту перебування на утриманні стає перепоною заявникові в реалізації свого права на оформлення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника. Тому з метою встановлення вищевказаного факту, необхідного для звернення за оформленням пенсії у зв`язку з втратою годувальника, заявник вимушена звернутися із вищезазначеною заявою до суду. Просить встановити факт перебування її - [PERSON] на утриманні померлого чоловіка [PERSON] . В судове засідання заявник та його представник не з`явилися. Від представника заявника до суду надійшла заява, в якій останній просив справу розглянути за їх відсутності, заяву просив задовольнити в повному об`ємі. Заінтересована особа - Марківське об`єднане управління Пенсійного фонду України Луганської області в судове засідання свого представника не направила, надавши суду відзив та заяву про розгляд справи за його відстуності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно із п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до положень статті 293, 315 ЦПК України у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Статтею 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» передбачено, що пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні. Непрацездатними членами сім`ї вважаються, зокрема, чоловік (дружина), батько, мати, якщо вони є інвалідами або досягли пенсійного віку, передбаченого ст. 26 цього Закону. До членів сім`ї , які вважаються такими, що були на утриманні померлого годувальника, відносяться особи, якщо вони були на повному утриманні померлого годувальника; одержували від померлого годувальника допомогу, що була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Відповідно до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунок) пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1 до заяви про призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, подаються, зокрема довідка про склад сім`ї померлого годувальника, документи про перебування членів сім`ї (крім дітей) на утриманні померлого годувальника. Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22 жовтня 2020 року, повторно виданого Марківським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків), актовий запис № 26, [PERSON] , помер [INFO] в м. Довжанськ Луганської області. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 18 березня 2009 року, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції Хмельницької області, між [PERSON] та [PERSON] , зареєстровано шлюб, про що учинено актовий запис № 2. З копії домової книги слідує, що за адресою - [ADDRESS] , зареєстровані мешканці - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Згідно довідки від 08 жовтня 2020 року № 985, виданої Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в управлінні з грудня 2014 року та отримує пенсію за віком по теперішній час, а [PERSON] , [INFO] , перебуває на обліку в управлінні з грудня 2014 року та отримував пенсію за віком до 31 жовтня 2018 року. З довідки від 08 жовтня 2020 року ОР № 909250121321, виданої Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, слідує, що розмір пенсії, яку отримував [PERSON] за період січня-жовтня 2018 року щомісячно становила - 9325,32 грн. Відповідно до довідки від 08 жовтня 2020 року ОР № 909250118303, виданої Марківським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України Луганської області, слідує, що розмір пенсії, яку отримувала [PERSON] за період січня 2018 року по жовтень 2020 року щомісячно становить - від 1373,00 до 1712,00 грн. Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданим за запит від 09 листопада 2020 року № 1006578288, із зазначенням того, що відомості щодо [PERSON] в указаному державному реєстрі не знайдені, підтверджується, що заявник підприємницькою діяльністю не займається та не займалася. Відповідно до копії паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Свердловським МВ УМВС України в луганській області 06 березня 2001 року заявник [PERSON] зареєстрована за адресою - [ADDRESS] . На час смерті [PERSON] згідно ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність, становив 1373,00 гривні. Як роз`яснено в пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику по справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. При вирішенні заяви про встановлення факту перебування на утриманні суд враховує, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Суд критично ставиться до посилань, вказаних у відзиві заінтересованої особи, щодо неможливості встановлення факту утримання заявника її чоловіком, посилаючись лише на сам факт наявності самостійного доходу в вигляді отримуваної пенсії за віком заявником, оскільки Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлює право членів сім`ї померлого годувальника, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які й самі одержували пенсію, за бажанням, перейти на пенсію у зв`язку з втратою годувальника (частина третя статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Вказаний спеціальний закон не пов`язує таке право особи із фактом наявності та розміром отримуваної ними пенсії. Аналогічну правову позицію висловив Верховний суд у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20), який в своїй постанові від 13 січня 2021 року за результатами розгляду касаційної скарги по справі з аналогічними правовідносинами зазначив, що повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування. Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів. Таким чином, у спірних правовідносинах для встановлення факту перебування особи на утриманні померлого судам необхідно дослідили зазначені обставини в сукупності та враховувати, що одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів чи окреме проживання від померлого не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Судом встановлено, що одержувана заявником пенсія своїм розміром суттєво відрізняється від розміру пенсії її чоловіка (менша майже в шість разів). Документально підтверджена відсутність інших постійних джерел для існування та матеріальна допомога, яку отримувала заявник за життя чоловіка, щомісячний дохід якого у шість разів (9325,00 гривень проти 1712,00 гривень) перевищував порівняний з прожитковим мінімумом для непрацездатних осіб дохід самого заявника, дають цілком обґрунтовані підстави розцінювати матеріальну допомогу чоловіка як основне і постійне джерело засобів для існування заявника. Таким чином, дослідивши, довідки про розміри пенсій, які отримували [PERSON] та заявник [PERSON] , Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, та інші матеріали справи, суд приходить до висновку, що допомога з боку чоловіка для заявника об`єктивно була основним і постійним джерелом засобів до існування. Далі, згідно з п. 2.11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого постановою правління ПФУ від 25 листопада 2005 року № 22-1, за документ, що засвідчує факт перебування на утриманні непрацездатних членів сім`ї, приймаються довідки або інші документи про склад сім`ї, видані відповідно до чинного законодавства за місцем проживання (реєстрації) особи, зокрема органом місцевого самоврядування, або документ про реєстрацію місця проживання (разом з годувальником за однією адресою), виданий згідно із вимогами статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». У разі неможливості надати такі документи факт перебування на утриманні померлого годувальника встановлюється у судовому порядку. Заявником на підтвердження своїх доводів факту перебування на утриманні померлого чоловіка (годувальника) надано суду акт про фактичне проживання з померлим на день його смерті № 45 та довідку № 45, які видані 29 вересня 2020 року установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території, згідно з якого вбачається, що заявник [PERSON] проживала разом з [PERSON] на день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Надаючи оцінку документам, виданим на непідконтрольній Україні території, суд виходить з наступного. Постановою ВРУ «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України. Відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, м. Довжанськ є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі. Відповідно до ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Тому суд бере до уваги обставини, викладені в акті та довідці про фактичне проживання з померлим на день його смерті, виданих на непідконтрольній Україні території, та надає їм оцінку разом з іншими доказами по справі. При цьому суд також враховує постанову Верховного Суду від 22.10.2018 по справі №235/2357/17 (провадження № К/9901/2383/17), висновки якої відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України, є обов`язковими для суду першої інстанції, в якій Верховний Суд в подібній ситуації, зокрема, зазначає, що до вказаних правовідносин застосуванню підлягають так звані «намібійські винятки» Міжнародного суду ООН: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. А відтак, враховуючи, що встановлення даного факту має для заявника юридичне значення та заявник не може в інший спосіб реалізувати свої права, оскільки на даний час позбавлена можливості в позасудовому порядку встановити факт перебування на утриманні чоловіка, приймаючи до уваги, що заявник з померлим перебувала в шлюбі та фактично сумісно з ним проживала, а також що дохід померлого в вигляді його пенсії за віком дійсно був основним і постійним джерелом засобів для існування заявника незалежно від її інших доходів, суд приходить до висновку, що факт перебування заявника на утриманні померлого годувальника підтверджено належними та допустими доказами, а тому заяву про встановлення факту перебування на утриманні слід повністю задовольнити.

Outcome: approved