Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай), на яку в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Шевченківської сільської ради Звенигородського району зареєстрований сертифікат [NUMBER] на ім'я [PERSON] серії [NUMBER] від 19.09.1996 року, площею 2,55 умовних кадастрових гектарів в порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка до смерті проживала разом з нею в одному будинку в с.Шевченкове, Звенигородського району, Черкаської області. Після смерті матері вона заволоділа її майном та фактично прийняла спадщину, але до нотаріуса для оформлення спадщини не зверталася по сімейним обставинам. За життя мати мала право на середню земельну частку (пай) в КСПГ «Шевченків край», про що їй було видано сертифікат. Державний акт не виготовлявся. Сертифікат на даний час втрачено. Позивачка звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, а саме на вказану земельну ділянку, але нотаріус відмовив у видачі свідоцтва в зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документа на земельну частку (пай). Вказані обставини змусили її звернутись до суду. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилася. Звернулася до суду із заявою про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю та просить задовольнити. Представник відповідача Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника сільської ради. Проти задоволення позовної заяви [PERSON] не заперечують. Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторні на підставі наявних у ній доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки - [PERSON], про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 26.02.2000 року (а.с. 7). Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, до складу якої входило право на земельну частку (пай) в КСГП "Шевченків край". Наявність такого права підтверджено довідкою виконавчого комітету Шевченківської сільської ради про те, що померла [PERSON] числиться в списках осіб, які мають право на середню земельну частку в ксгп «Шевченків край» під №326, а також по карті паювання за нею закріплена земельна ділянка під [NUMBER] площею 1,62 га. (а.с.9), копією довідки відділу Держгеокадастру міськрайонного управління у Звенигородському районі та м.Ватутіне ГУ Держгеокадастру у Черкаській області про те, що в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Шевченківської сільської ради зареєстрований сертифікат [NUMBER] на ім'я [PERSON] (а.с.14), списком осіб, які мають право на середню земельну частку в КСГП «Шевченків край» (а.с. 11-13). Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла її дочка [PERSON], яка постійно проживала та вела спільне господарство зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджуються довідкою Шевченківської сільської ради від 24.10.2017 року. За даними Звенигородської державної нотаріальної контори після смерті [PERSON], яка померла [INFO], 06.05.2017 року за №173/2017 заведена спадкова справа. З заявою про фактичне прийняття спадщини звернулась дочка померлої - [PERSON] Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Згідно перевірки в Спадковому реєстрі від імені [PERSON] заповіти не посвідчувалися. Отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай) позивачка не може в зв'язку з втратою правовстановлюючого документа (сертифіката), що підтверджується постановою нотаріуса про відмову у вчинені нотаріальних дій від 06.05.2017 року за вих.№1046/02-31 (а.с. 15). Відповідно Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. На час відкриття спадщини після смерті [PERSON] спадкові правовідносини були врегульовані нормами Цивільного кодексу УРСР (1963 року), який діяв на той час. Статтею 524 ЦК УРСР 1963 р. передбачено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в ст.21 цього Кодексу. При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружини і батьки померлого. За відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, якщо всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга) (статті 529,530 ЦК 1963 р.). Згідно п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. З матеріалів справи вбачається, що позивачка [PERSON] проживала разом зі своєю матір»ю [PERSON] та вела спільне господарство, відтак суд вважає, що позивачка фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті матері. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших (спадкоємців). Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно ч.1 ст.1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до роз'яснень, що містить п. 11 постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Пункт 17 Перехідних положень Земельного кодексу України передбачає, що сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Враховуючи те, що позивачка є спадкоємцем померлої [PERSON], однак не може отримати спадщину в зв'язку з втратою правовстановлюючого документа - сертифіката на право на земельну частку (пай), суд вважає за можливе захистити її право шляхом визнання за нею права в порядку спадкування за законом на земельну частку (пай), на яку в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) Шевченківської сільської ради Звенигородського району зареєстрований сертифікат [NUMBER] на ім'я [PERSON] серії [NUMBER] від 19.09.1996 року площею 2,55 умовних кадастрових гектарів та яка зазначена на карті паювання під [NUMBER] площею 1,62 га. На підставі викладеного та

Outcome: approved