Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача - органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 07.09.2009 року. Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Оскільки батько дитини [PERSON] ухиляється від своїх батьківських обов'язків по вихованню власної доньки, не приймає участі у їх фізичному, моральному та духовному розвитку, матеріально не забезпечує, не проявляє жодної зацікавленої до долі дитини, просить суд задовольнити даний позов, та винести рішення, яким позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO], а також стягувати із [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 1500грн. щомісячно, починаючи від дня пред'явлення позову до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON] в останнє судове засідання не з'явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності. Проти проведення заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився повторно, будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подав. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч.3 ст.223, ч.1 ст.280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи Марїн О.О. в судове засідання не з'явився. Однак, надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, проти задоволення позову не заперечив, просив суд провести розгляд даної справи за відсутності представника органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо, шляхом їх всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який 21.09.2009 року було розірвано, про що відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Ужгород Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області зроблено актовий запис №244, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії [NUMBER] від 21.09.2009 року. Від даного шлюбу народилася дитина - [PERSON], [INFO] (Свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 06.07.2005 року). Так, з наявного в матеріалах справи Висновку органу опіки та піклування Ужгородського міськвиконкому №129/34-34 від 12.03.2018 року вбачається, що батько дитини гр. [PERSON], [INFO], участі у вихованні доньки не приймає протягом тривалого часу, здоров'ям не цікавиться, матеріальної допомоги не надає. Ухилення відповідача від виховання житини також підтверджується письмовими поясненнями класного керівника 7-Б класу Ужгородської ЗОШ І - ІІІ ступенів №19 [PERSON] від 14.02.2018 року, заявою сусідки [PERSON] від 14.02.2018 року,колективною заявою родичів дитини від 14.02.2018 року [PERSON], [PERSON], [PERSON], поясненнями класного керівника ЗОШ І - ІІІ ступенів №19 [PERSON] від 15.02.2018 року, поясненнями керівника танцювального гуртка «Вербиченька» ЗОШ І - ІІІ ступенів №19 [PERSON] від 14.02.2018 року. Також із вказаного Висновку про позбавлення батьківських прав вбачається, що дане питання також розглядалося 27.02.2018 року на комісії з питань захисту прав дитини. Заслухавши думку матері дитини та враховуючи той факт, що батько взагалі відсутній в житті малолітньої доньки протягом тривалого періоду часу, членами комісії було прийнято одноголосне рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] по відношенню малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. У відповідності до ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку, а батьки в свою чергу несуть відповідальність для створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини У відповідності до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцять років. Відповідно до ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності до п.1 ч.1 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання. Таким чином, вищевказане свідчить проте, що [PERSON], [INFO], свідомо ухиляється від виховання власної доньки, не піклується про її фізичний та духовний розвиток, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, матеріально її не забезпечує. Згідно ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Оскільки, внаслідок злісного ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідачем [PERSON] малолітня дитина залишилася без батьківського піклування, любові та виховання, батько дитини не піклується про її здоров'я, не приймає участі у фізичному та духовному розвитку, матеріальному забезпеченні, суд приходить до переконання, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] року. Стосовно вимоги про стягнення із [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1500грн., суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. (ч. 3 ст. 181 СК України). У відповідності до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч.2 ст.182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, а також те, що відповідач не виконує свого обов'язку по матеріальному забезпеченню власної доньки, суд приходить до переконання, що із [PERSON] підлягають стягненню аліменти на утримання доньки в розмірі 1500грн. до досягнення дитиною повноліття. Згідно ст.191 ч.1 аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно ч.1, п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved