Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-05 00:00:00

В листопаді 2016 року позивач звернулась до суду з вище вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що під час спільного проживання у них з відповідачем 11.11.1998 року народилась донька [PERSON], яка 20.03.2015 року змінила своє прізвище на «Прус». За рішеннями суду відповідача зобовязано сплачувати аліменти на утримання їх доньки спочатку в сумі 200 грн., а потім в розмірі 800 грн. Окрім визначеного судом розміру аліментів, відповідач жодної участі в утриманні доньки не приймає, додаткових грошових коштів не надає. Вказувала, що донька перебуває на її утриманні та навчається у Чернівецькому кооперативному економіко-правовому коледжі на платній формі навчання, вартість якого не є фіксованою сумою. Зазначала, що вона працює в ПАТ «Чернівецький цегельний завод №3» та її доходу не вистачає для забезпечення достатнього рівня життя дитини, а тому змушена звернутись до суду з даним позовом. При розрахунку розміру аліментів на утримання доньки, виходила із вартості навчання в сумі 7260 грн. згідно договору за 2016-2017 навчальні роки, а також необхідності забезпечувати дитину їжею, підручниками, одягом. Вважає, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі, оскільки офіційно ніде не працює, проте є працездатною особою. На підставі вище викладеного, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1300 грн. щомісяця, починаючи з 11.11.2016 року і до закінчення навчання. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити з підстав зазначених у ньому. Не заперечувала проти розгляду справи без участі відповідача. Справа слухалась у відсутності відповідача, який не зявився в судове засідання незважаючи на те, що належним чином був повідомлений судом про час та місце розгляду справи шляхом розміщення відповідного оголошення в засобах масової інформації Про причини своєї неявки суду не повідомив і не подав відповідної мотивованої заяви про відкладення розгляду справи. У відповідності до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки позивач не заперечувала проти розгляду даної цивільної справи за відсутності відповідача, суд вважає, що по справі слід ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що 11.11.1998 року народилась [PERSON] та її батьками є позивач та відповідач, що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження, а також копією свідоцтва про встановлення батьківства (а/с 8,9). Згідно копії свідоцтва про зімну імені, 20.03.2015 року [PERSON] змінила прізвище на «Прус» (а/с 11). У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Так, судом встановлено, що рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 25.11.2005 року, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 200 грн., починаючи з 27.09.2005 року і до повноліття дитини. В подальшому, рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.11.2015 року збільшено розмір аліментів до 800 грн. та зобовязано відповідача сплачувати вказану суму щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття (а/с 20-25). Судом встановлено, що 11.11.2016 року [PERSON] виповнилось 18 років та з цього моменту обовязок відповідача сплачувати аліменти за вище вказаним рішенням суду припинився. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Як вбачається з розяснень, які містяться п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Згідно договору №ТКД-17/9 та додаткової угоди до нього №1 від 02.03.2015 року, [PERSON] навчається на денній формі навчання в Чернівецькому кооперативному економіко-правовому коледжі. Вартість навчання на 2016-2017 навчальні роки становить 7260 грн. Відповідно до норм ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Виходячи з наявних у справі даних та доказів, обставин встановлених рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 09.11.2015 року, суд приходить до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання їх повнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. При цьому матеріали справи не містять доказів щодо перебування на утриманні відповідача неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, інших повнолітніх дітей. Згідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до довідки «ВЗО- Чернівецький кооперативний економіко-правовий коледж» від 17.10.2016 року №793, період навчання [PERSON] у в казаному навчальному закладі становить з 01.09.2014 року по 30.06.2017 рік (а/с 12). Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню аліменти на утримання їх повнолітньої доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісяця, починаючи з 11.11.2016 року і до закінчення навчання у «ВЗО- Чернівецький кооперативний економіко-правовий коледж», а саме до 30.06.2017 року. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України судові витрати, а саме судовий збір від сплати якого звільняється позивач, підлягають стягненню з відповідача на користь держави. Таким чином, з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved