Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-25 00:00:00

До Гощанського районного суду Рівненської області звернулась [PERSON] з позовом до [PERSON] , [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Підставою позову є те, що [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON] з 16 лютого 1985 року. Шлюб між сторонами розірвано у 2002 році. У 1994 році - в період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства, нами, як подружжям, за спільні кошти придбано житловий будинок із надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] , у якому на даний час я фактично проживаю разом із дітьми. На даний час у позивачки виникла необхідність оформити документально належну їй частку на право власності у набутому в період шлюбу житловому будинку, оскільки право власності на нього оформлено за Відповідачем. Тому просить суд, здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя, виділивши у приватну власність [PERSON] Ѕ житлового будинку із надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Ухвалою суду від 12.06.2019 року вирішено залучити до участі у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя, правонаступників померлого\~відповідача [PERSON] \~-\~ [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~жительку [ADDRESS] \~та [PERSON] ,\~ [INFO] ,\~жителя [ADDRESS] у зв`язку з смертю відповідача, який помер [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Позивачка в судове засідання не з`явилась. До проведення судового засідання подала до суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві, просить позов задовольнити. Відповідачі в судове засідання не з`явились. До проведення судового засідання подали до суду письмову заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог немає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 16 лютого 1985 року. Шлюб між\~сторонами розірвано\~у 2002\~році,\~що підтверджується\~Свідоцтвом про\~розірвання шлюбу\~серії [NUMBER] ,\~виданим відділом\~РАГС Гощанського\~районного управління\~юстиції 15.04.2002. 24.11.1994 року (в період шлюбу та до моменту фактичного припинення шлюбних відносин) на підставі договору купівлі-продажу придбано житловий будинок із надвірними будівлями за адресою [ADDRESS] . Договір посвідчено Гощанською державною нотаріальною конторою 24.11.1994 року №855. Враховуючи те, що нерухоме майно, яке є предметом позову, набуте сторонами під час шлюбу воно є їхньою спільною сумісною власністю. Згідно частини першої\~статті 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої\~статті 71 СК України\~якщо дружина та чоловіка не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Відповідно до роз`яснень викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" , поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими\~статтями 69-72 СК\~та\~ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до висновку про вартість майна житловий будинок за адресою: [ADDRESS] проведеного Рівненським обласним бюро технічної інвентаризації, -інвентаризаційна вартість житлового будинку з надвірними будівлями складає 38 753 грн. Відповідно до ч. 1\~ст. 60 СК України\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Стаття 63 Сімейного кодексу України\~вказує, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно\~статі 69 СК України\~дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Статтею 70 СК України\~визначено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60,\~69 СК України, ч. 3\~ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, З\~ст. 325 ЦК\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи :несені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, накопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо, майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та і необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.\~63, ч.1 ст.\~65 СК. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей і індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Враховуючи те, що вищенаведене майно було набуте нами, як подружжям за час шлюбу, то воно належить мені та відповідачу на праві спільної сумісної власності, частки яких відповідно до\~ст.70\~СК України є рівними. Способи та порядок поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначені\~статтею 71 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до цієї статті, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених\~Цивільним кодексом України. Згідно із вимогами ч. 1, 2\~ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Оскільки судом встановлено, що вказане вище майно придбано сторонами в період перебування в шлюбі та за спільні кошти подружжя, то і право спільної сумісної власності, на дане майно, мають обидві сторони в рівних частках. Згідно\~ст. 82 ЦПК України\~обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відповідно до ч. 3\~ст. 200 ЦПК України\~за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, зважаючи на те, що у суду відсутній обґрунтований сумнів щодо достовірності визнаних відповідачем обставин або добровільності їх визнання, за наявності для того законних підстав суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved