overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

В грудні 2013 року ПАТ „ЕК Одесаобленерго" звернулось до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування збитків у розмірі 5787,82 грн., завданих внаслідок порушення Правил користування електричною енергією для населення (далі ПКЕЕН), мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не проводить оплату за невраховану електричну енергію за виписаним йому додатковим рахунком на підставі акту № 021752 від 16.08.2012 року та акту № 026283 від 27.12.2012 року. Представник позивача - Жук В.О. просила розглянути справу без участі представника позивача та задовольнити позов, про що подала адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи. Відповідач [PERSON], місце проживання якої у встановленому законом порядку не зареєстровано, була викликана до суду через оголошення у пресі. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідач [PERSON] є споживачем електричної енергії за адресою : [ADDRESS], на підставі чого Центральним РЕМ ПАТ „ЕК „Одесаобленерго", який поставляє електричну енергію за вказаною адресою, відповідачу [PERSON] як споживачу електричної енергії був присвоєний особовий рахунок № [NUMBER]. Таким чином, сторони перебувають у договірних правовідносинах. Відповідно до п.42.5 ПКЕЕН споживач повинен здійснювати розрахунки за спожиту електричну енергію. При перевірці уповноваженими представниками позивача за вищевказаною адресою 16 серпня 2012 року було встановлено факт порушення ПКЕЕН, а саме встановлено факт самовільного підключення після відключення до електричної мережі, що не є власністю споживача, що зафіксовано актом про порушення ПКЕЕН № 021752 від 16.08.2012 року. При повторній перевірці уповноваженими представниками енергопостачальника за згаданою адресою 27 грудня 2012 року було також встановлено факт порушення ПКЕЕН, а саме встановлено факт самовільного підключення до електричної мережі, що не є власністю споживача, що зафіксовано актом про порушення ПКЕЕН № 026283 від 27.12.2012 року.. У зв'язку з порушенням п.42 ПКЕЕН та згідно п.53 Правил та Методики визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами правил користування електричною енергією, затвердженої Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 04.05.2006 р. № 562, відповідачеві був виписаний додатковий рахунок на суму 578,82 грн., який на дату судового розгляду даної справи відповідачем не сплачено. Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд стягує з відповідача на користь позивача понесені ним і документально підтверджені судові витрати в сумі 769,40 грн., з яких : витрати, пов'язані зі сплатою судового збору, - 229,40 грн. ; витрати, пов'язані з викликом відповідача через оголошення у пресі, - 540,00 грн. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

В грудні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовом, в якому зазначає, що 30.06.2001 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований відділом РАГС Шевченківського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис - 314. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Посилаючись на те, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони проживають окремо, збереження сім'ї неможливе, позивачка просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем. Позивака в судове засідання надала заяву в якій просить суд розглянути справу за її відсутності без фіксування судового процесу технічними засобами, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі. Відповідач в судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності без фіксування процесу технічними засобами, проти задоволення позовних вимог не заперечував, позов визнав в повному обсязі. Вивчивши усі надані письмові докази у сукупності, заслухавши пояснення позивача, відповідача, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин. Як передбачено ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в Постанові № 14 від 18.12.2009 року "Про судове рішення в цивільній справі" за змістом частини четвертої статті 174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Таким чином, зважаючи на повне визнання позову відповідачем та той факт, що визнання відповідачем позову, не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд доходить висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

В грудні 2013 року позивач ПАТ «Банк«Фінанси та Кредит»» звернувся до суду із зазначеним позовом. В позовній заяві вказує, що згідно договору про відкриття відновлювальної лінії № 135-КБ від 27.06.2008 року,ПАТ «Банк»Фінанси та Кредит» відкрив [PERSON] відновлювальну кредитну лінію з розміром ліміту овердрафту 5000,00 грн. зі сплатою процентів за користування кредитними ресурсами в розмірі процентної ставки 33,3%. Між позивачем та [PERSON] був укладений договір поруки, згідно якого вона взяла на себе зобов'язання відповідати за борговим зобов'язанням [PERSON]. Однак, відповідач [PERSON] не виконав умов кредитного договору належним чином, тому станом на 10.10.2013 р. має заборгованість - 27863 грн. 37 коп. Позивач прохав суд стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 863 грн. 37 коп. Представник позивача ПАТ «Банк«Фінанси та Кредит»» в судове засідання не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позов підтримав повністю та прохав його задовольнити. Відповідачі [PERSON],[PERSON].в судове засідання не з'явилися, будучи належним чином повідомлені про час та місце слухання справи, від них надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позов визнали повністю. З матеріалів справи вбачається, що 27.06.2008 року ПАТ «Банк»Фінанси та Кредит» з [PERSON] уклав кредитний договір (а.с. 9-11). 03.07.2008 року між позивачем та [PERSON] укладений договір поруки, згідно якого вона взяла на себе зобов'язання відповідати за борговим зобов'язанням [PERSON] (а.с. 14). Станом на 10.10.2013 року заборгованість відповідача [PERSON] перед банком становить 27 863,37 грн. Згідно ст.ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, в установлений строк відповідно до умов договору. Згідно ч.1 ст. 625 ЦК України "боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання". Відповідно до ст. 1054 ч. 2, ст. 1050 ч. 2 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася та сплати процентів, належних йому. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Оскільки відповідачі належним чином не виконували зобов'язання, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором, суд вважає стягнути з них на користь позивача заборгованість в сумі 27863,37 грн. солідарно. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

В грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором № 004-22000-240308 від 24.03.2008р. в розмірі 11477,17 грн., в т.ч. 9670,13 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 1807,04 грн.- заборгованість за відсотками. Позивач направив заяву про розгляд справи за відсутності. Заявлений позов підтримав. Просив стягнути судові витрати, в т.ч. судовий збір. Відповідач позов визнав. Невиконання кредитних зобов'язань обґрунтовував важким матеріальним становищем. Заслухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню. Судом об'єктивно встановлено, що 24 березня 2008 року Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» та [PERSON] уклали кредитний договір, за яким останньому відкрито кредитну лінію на загальну суму 30000 грн., з лімітом кредитування 15000 грн. Внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов'язань сформувалась заборгованість в розмірі 11477,17 грн., в т.ч. 9670,13 грн.-заборгованість за тілом кредиту, 1807,04 грн.- заборгованість за відсотками. Таким чином, всупереч вимогам ст.ст.526 та 629 ЦК України, які відповідно встановлюють обов'язковість виконання договору сторонами, належність виконання зобов'язання, відповідно до умов договору і вимог чинного цивільного законодавства, відповідач свої зобов'язання за договором не виконала. В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/ За п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.2009, № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Приймаючи до уваги вказані обставини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. Отже із відповідача на користь позивача підлягає стягненню кредитна заборгованість 11 477,17 грн.; судовий збір 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-01 00:00:00

В грудні 2014 р. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та відновлення її дошлюбного прізвища "[PERSON]". В обґрунтування вимог зазначила, що через сварки та непорозуміння на побутової грунті вони з травня 2014 р. припинили сумісне проживання та шлюбно-сімейні відносини. Їх шлюб фактично розпався і збереження його неможливе. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала пояснивши, що відповідач тривалий час не утримував сім*ю матеріально, у зв'язку з чим між ними постійно виникали сварки. У травні 2014 р. вони остаточно припинили сумісне проживання та шлюбні відносини і будь-яке примирення неможливе. Відповідач [PERSON] позов визнав не оспорюючи повідомлені позивачем обставини. Вислухавши сторони та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 листопада 2000 р. (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - дочку [PERSON], [INFO] (а.с. 3). З огляду на пояснення сторін суд вважає доведеним, що у подружжя відсутні спільні погляди на сім'ю та шлюб, взаємні почуття любові та взаєморозуміння, внаслідок чого вони понад пів-року проживають окремо, не підтримують шлюбних відносин та не ведуть спільного господарства. Згідно ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку, що розлад подружніх стосунків сторін має не тимчасовий характер і подальше збереження шлюбу, який тривалий час існує лише формально і не базується на паритетних засадах, порушує такий принцип шлюбу як добровільність та суперечить як інтересам подружжя, так і інтересам їх малолітньої дочки. Встановлені обставини є підставою для розірвання шлюбу сторін. Оскільки відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище, вимоги позивача в частині відновлення її дошлюбного прізвища є обґрунтованими. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

В грудні 2014 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернувся [PERSON] з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин, відсутністю спільного з відповідачем господарства, бюджету, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Зазначає, що не має наміру відновлювати сім'ю, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала повністю. Суд, враховуючи норму ст. 158 ЦПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції-" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про шлюб, наявної в матеріалах справи. З позовної заяви вбачається, що позивач та відповідач мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], яка народжена у зареєстрованому шлюбі. Ст. 24 СК України вказує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно до ч. З ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу, укладеного між сторонами у даній справі, не суперечить закону, зокрема нормі ч. 2 ст. 110 СК України та не порушує прав інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-13 00:00:00

В грудні 2014 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON] з вищезазначеним позовом. Позовні вимоги мотивовані фактичним припиненням шлюбних відносин з відповідачем, відсутністю спільного з відповідачем господарства, бюджету, почуттів любові, взаємоповаги та взаєморозуміння. Зазначає, що не має наміру відновлювати сім'ю, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. У судове засідання сторони не з'явились. Позивач через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнав повністю. Суд, враховуючи норму ст. 158 ЦПК України, вважає за можливе провести судовий розгляд за відсутності позивача та відповідача. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи наступне. Відповідно до частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції-" від 12 червня 2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Вказана обставина встановлена на підставі копії свідоцтва про шлюб, наявної в матеріалах справи. З позовної заяви вбачається, що позивач та відповідач мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], який народжений у зареєстрованому шлюбі. Ст. 24 СК України вказує, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно до ч. З ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч.2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред'явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки злочину, щодо другого з подружжя або дитини. Суд приходить до висновку, що розірвання шлюбу, укладеного між сторонами у даній справі, не суперечить закону, зокрема нормі ч. 2 ст. 110 СК України та не порушує прав інших осіб. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідача [PERSON]про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 11 серпня 2011 року відповідач за договором позики отримав у нього в борг грошові кошти в розмірі 320 000 грн., які зобов'язувався повернути до 31 січня 2012 року . Разом з тим, відповідач не виконав взятих на себе зобов'язань та не повернув грошові кошти, отримані в борг. Уточнивши позовні вимоги просив стягнути з [PERSON] на його користь заборгованість за договором позики в сумі 320 000 грн, індекс інфляції в сумі 72 320 грн., 3% річних в сумі 28 908 грн., а всього в сумі 421 228 грн.та судові витрати. В судове засідання позивач, належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, не з"явився, попередньо надавши заяву про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з"явився хоча був належним чином повідомлений про день і час розгляду справи, повідомлень про причини свої неявки суду не надав. Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 11 серпня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав у [PERSON] в борг 320 000 грн.., які зобов'язувався повернути до 31січня 2012 року. У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики, який згідно зі ст. 1047 цього ж Кодексу був укладений представленою позивачем письмовою розпискою, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Згідно ч.2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 статті 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Як встановлено судом, відповідач у визначений у договорі строк грошові кошти [PERSON] не повернув, чим порушили умови договору. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу тобто з урахуванням встановлено індексу інфляції за весь час прострочення зобов'язання, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Приймаючи до уваги те, що відповідач у визначений у розписці строк не виконав взятого на себе зобов'язання, та не повернув грошові кошти, отримані в борг за договором позики, позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача 320 000 грн. в рахунок погашення боргу з урахуванням індексу інфляції в розмірі 72 320 грн., 3% річних в сумі 28 908 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем . судові витрати .

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-09 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернулась до суду з даною заявою, в якій просив встановити належність їй державного акта на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 02 лютого 1995 року Жовтневою районною Радою народних депутатів. В обґрунтування вимог заявник посилалась на те, що звернулась до Реєстраційної служби ММУЮ Миколаївської області для проведення його належної реєстрації, проте у державній реєстрації права власності на земельну ділянку їй було відмовлено у зв'язку невідповідністю зазначення прізвища власника в державному акті з відповідними даними в особистих документах [PERSON] У судове засідання сторони не з'явились, про дату час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Заявник, згідно наданої заяви, просила про розгляд справи у її відсутність, вимоги заяви підтримує, просить задовольнити. Відомості про поважність причин неявки у судове засідання заінтересованої особи - Реєстраційної служби ММУЮ Миколаївської області матеріали справи не містять. Враховуючи, що для встановлення факту немає потреби в особистих поясненнях сторін, суд ухвалив розглядати справу у їх відсутність. Дослідивши письмові докази, суд дійшов наступного. 02 лютого 1995 року Жовтневою районною Радою народних депутатів виданий державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на підставі рішення виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів № 51 від 30.11.1994 року. Державний акт зареєстровано в Книзі записів за № 501. Згідно рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень № 17323637 від 19.11.2014 року заявнику відмовлено у державній реєстрації права власності на земельну ділянку [ADDRESS] з тих підстав, що в державному акті невірно зазначено прізвище власника. Документи складені українською мовою, прізвище власника земельної ділянки вказано як "[PERSON]". Ім'я та по-батькові повністю збігаються з відповідними даними паспорту особи. Згідно паспортних даних прізвище власника - [PERSON]. За вказаних обставин, суд вважає, що при складенні тексту державного акту була припущена граматична помилка, а тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved