Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] , [INFO] , батьком [PERSON] , [INFO] , та змінити прізвище дитини з « [PERSON] » на « [PERSON] »; ім`я та по-батькові дитини залишити без змін. В обґрунтування вимог позову зазначає, що на початку 2017 р. вона познайомилася з відповідачем, з яким почали зустрічатися. З серпня місяця 2017 р. вони почали спільно проживати, винаймали кімнату в гуртожитку та проживати однією сім`єю без реєстрації шлюбу до 28.01.2018 р. Проживаючи разом, вони почали планувати народження спільної дитини, замовили лабораторні дослідження біологічних матеріалів на фізичну сумісність щодо народження дитини. 23.10.2017 р. позивач дізналась, що завагітніла та повідомила про це відповідача, який був дуже радий цій події. В січні місяці 2018 р. позивачка перебувала на зберіганні у Білоцерківському пологовому будинку, в який відповідач майже щодня приносив їй їжу та самостійно оплачував її перебування. 27.01.2018 р. позивач повернулась додому та побачила, що особистих речей відповідача не має. При цьому, відповідач повідомив, що він йде від позивача та відновлює свої стосунки з колишньою дівчиною. [INFO] народилася їх спільна дочка [PERSON] . Однак відповідач відмовився подавати заяву до державного органу реєстрації актів цивільного стану про визнання себе батьком дитини, що стало передумовою звернення до суду з даним позовом. Ухвалою судді від 02.10.2018 р. було відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. У судове засіданні сторони не з`явилися, подавши заяви про слухання справи без їх участі та думки щодо позову. Так, зі змісту заяви позивача від 03.12.2019 р. вбачається, що остання просить проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та допитати в якості свідків [PERSON] та [PERSON] . Того ж дня надійшла письмова заява відповідача, зі змісту якої встановлено, що він вимоги позову визнає в повному обсязі, визнає себе батьком дитини [PERSON] , [INFO] , просить проводити розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. При цьому, відповідач підтвердив спільне проживання однією сім`єю з [PERSON] до народження дитини, знав про вагітність позивача та пі твердив, що вони разом з позивачем проходили тест на сумісність при зачатті дитини у клініці «Сінево». Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Враховуючи, що визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає доцільним ухвалити рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Судом достовірно встановлено, що [INFO] народилася [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] , виданому 24.07.2018 р. Васильківським міськрайонним відділом державної реєстр рації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області, актовий запис № 368, в графі «батько» вказаний [PERSON] , а в графі «мати» [PERSON] . При цьому, відомості щодо батька записані на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, тобто зі слів матері. Відповідно до статті 135 Сімейного кодексу України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Згідно довідки Мар`янівської сільської ради Васильківського району Київської області № 313 від 27.07.2018 р. [PERSON] , [INFO] дійсно знаходиться на утриманні у своєї матері - [PERSON] , 1997 р.н. Зі змісту письмової заяви свідка [PERSON] від 04.12. 2019 р. вбачається, що вона не може бути присутньою в судовому засіданні, та при цьому пояснює, що вона добре знає сторони по справі ті підтверджує, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім`єю з серпня 2017 р. по початок 2018 р., вона часто бувала у них в вдома в с. В.Стави та приїздила до них у гості в гуртожиток у місто Біла Церква. Крім того, як зазначила свідок, [PERSON] поділилася з нею, що вона вагітна від [PERSON] . При цьому [PERSON] був з ними поруч, коли позивач їй про це говорив і не заперечував. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до вимог ст.128 Сімейного кодексу України - за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України, викладених у п.4,5 постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 р. - справи про визнання батьківства суд розглядає в позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір`ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім`я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття. Пунктом 9 вищевказаної постанови Пленуму визначено, що відповідно до роз`яснень п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2008 р. "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Стаття 129 Конституції України відносить до основних засад судочинства змагальність сторін. Згідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. У відповідності до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини щодо наявності кровного споріднення відповідача із малолітньою донькою - [PERSON] визнаються сторонами, позовні вимоги позивача ґрунтуються на вимогах закону, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства підлягають задоволенню. Разом з тим, відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 р. № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджені наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. За таких обставин, суд вважає за необхідне внести відповідні зміни до актових записів про народження малолітньої доньки сторін.

Outcome: approved