Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з погосподарськими спорудами, розташованого [ADDRESS] та земельної частки(паю). Спадкоємцем до майна померлої по заповіту являється позивач, інших спадкоємців немає. Вона своєчасно прийняла спадщину, частину спадкового майна 02.03.2012 року оформила на себе. Звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою про отримання свідоцтва на право на спадщину на житловий будинок позивач отримала відмову нотаріуса в оформленні спадщини, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок. Тому [PERSON] змушена звернутись до суду з вимогою про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явився. Представник позивача адвокат Конякін М.С. в судове засідання не з'явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій просив розглянути справу в його та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач представник Глибочанської сільської ради Тростянецького району в судове засідання не з`явились, однак надали на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнають, не заперечують проти визнання права власності на житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] за [PERSON] та просять справу розглянути в їх відсутності. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.2 ст.158 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.197 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 01.08.2001 року виконавчим комітетом Глибочанської сільської ради Тростянецького району Вінницької області (а.с.4). За життя [PERSON] зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла [PERSON] Заповіт складений 28.07.2001 року, посвідчений секретарем Глибочанської сільської ради Тростянецького району Черпітою В.М. 28.07.2001 року та зареєстрований в реєстрі №63(а.с.21). Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №80/2012р. до майна померлої [INFO] [PERSON], встановлено, що позивач вчасно прийняла спадщину після смерті матері, частину спадкового майна оформила на себе, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі(а.с.15,16), свідоцтвами про право на спадщину за заповітом(а.с.7). Відповідно до довідки №87 від 20.02.2012 року, виданої виконкомом Глибочанської сільської ради Тростянецького району встановлено, що [PERSON] на день смерті проживала та була зареєстрована за адресою [ADDRESS] відповідно до запису в погосподарській книзі №3(а.с.22). З відповіді завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори Середи Н.М. за №141/02-17 від 25.02.2017 року випливає, що [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів, не має змоги оформити свої спадкові права на житловий будинок через нотаріальну контору(а.с.12). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 20.01.2017 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в [ADDRESS], який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера "А", загальною площею 39,3кв.м., житловою площею 16,0кв.м., допоміжною площею 23,3кв.м.(а.с.9-11). Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що за життя [PERSON] набула права власності на нерухоме майно згідно діючого на той час законодавства, з якою не пов'язувалась державна реєстрація. Вказані обставини були визнані сторонами, отож доказуванню в силу ст.61 ЦПК України не підлягають. Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визнати за нею право власності на спадкове майно, оскільки позивачем надано беззаперечні докази для визнання права власності за нею та позов визнаний відповідачем, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved