Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-29 00:00:00

В лютому 2014 року позивач Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація звернулась з позовом до [PERSON], третя особа КП УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва, в якому просила виселити відповідача зі спірного приміщення, оскільки воно було ним безпідставно зайнято. Посилалась на те, що позивач та його батько [PERSON], який у [INFO] помер, самоправно зайняли житлове приміщення за адресою: [ADDRESS], оскільки отримавши обмінний ордер від 10.11.1986 року фактично не вселилися у вказану квартиру, в ній не зареєструвалися, договір найму не уклали. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право користування квартирою 130 по вул. Братиславській, 16 в м. Києві. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на те, що право на зайняття спірної квартири було надано його батькові [PERSON] на родину з двох осіб, а саме йому та [PERSON] на підставі обмінного ордеру від 10.11.1986 року. Вони разом з батьком проживали там з 1986 року, оформивши своє проживання у відповідності із діючим законодавством, що регулює житлові відносини, подавши відповідну заяву до житлово-комунальної організації та здали ордер. Батько помер у [INFO]. Він продовжував проживати в квартирі один. Коли він звернувся до ЖЕК, йому стало відомо, що інформації про реєстрацію в квартирі його батька та його особисто немає. Вважає, що дана інформація була навмисно знищена, щоб позбавити його права на проживання в цій квартирі. До правоохоронних органів з цього приводу він не звертався в зв»язку з тим, що дуже хворів і знаходився на тривалому лікуванні, іноді періодичному, а іноді і постійно лікувався у м. Тернополі, де проживає його мати та допомагає йому доглядом. Посилаючись на наведені обставини та на те, що у спірній квартирі він продовжує проживати, несе всі витрати по утриманню жилого приміщення, просить позов задовольнити. Представник Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні підтримала вимоги основного позову, просила суд про його задоволення, заперечувала проти задоволення зустрічного позову з підстав наведених у запереченнях. В судовому засіданні відповідач та його представник свої зустрічні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. В задоволенні основного позову просили суд відмовити. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав вимоги основного позову, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є комунальною власністю Деснянського району м. Києва, особовий рахунок на квартиру був оформлений на [PERSON], що помер в [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, вказана квартира на підставі обмінного ордеру від 10.11.1986 року була надана [PERSON] на сім'ю з двох осіб: він та син [PERSON] Ордер на час розгляду справи є дійсним. Відповідно до свідоцтва про смерть [PERSON] помер [INFO]. Позивач за зустрічним позовом суду пояснив, що в спірній квартирі вони проживали разом з батьком з 1986 року, оформивши своє проживання у відповідності із діючим законодавством, що регулює житлові правовідносини, подавши відповідну заяву до житлово-комунальної організації та здали ордер. Коли батько помер у [INFO], він продовжував проживати в квартирі, сплачувати комунальні послуги, а коли звернувся до ЖЕКу, йому стало відомо, що інформації про реєстрацію в квартирі його батька та його особисто немає. Проте, розрахункові книжки на проведення оплати за надані комунальні послуги виписувалися і були відкриті на ім»я його батька [PERSON] Вважає, що дана інформація була навмисно знищена, щоб позбавити його права користування цією квартирою. До правоохоронних органів з цього приводу він не звертався в зв»язку з тим, що дуже хворів і знаходився на тривалому лікуванні, іноді періодичному, а іноді і постійно лікувався у м. Тернополі, де проживає його мати та допомагає йому доглядом, що підтверджується відповідними доказами, які містяться в матеріалах справи. Крім того, він переніс кістково-пластичну операцію по трепанації черепа в березні 2014 року (а.с. 84-86). З наданих до суду рахунків на сплату за житлово-комунальних та інших послуг вбачається, що відповідач дійсно здійснював оплату житлово-комунальних та інших послуг по квартирі у спірний період та не має боргів станом на квітень 2014 року (а.с. 91). Крім того, рішенням Апеляційного суду м. Києва від 21.10.2013 року були встановлені обставини, що мають істотне значення при вирішенні по суті даного спору і не підлягають доказуванню у відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, а саме те, що 10.11.1986 року [PERSON] було видано обмінний ордер №6138 на право зайняття в порядку обміну жилого приміщення з сім»єю 2 особи (він та [PERSON])квартиру [ADDRESS]. Внаслідок цього обміну [PERSON] та [PERSON] стали проживати у вказаній квартирі. В спірній квартирі по теперішній час проживає [PERSON] (позивач за зустрічним позовом), інвалід 2 групи, що потребує стороннього догляду, що підтверджується як наданими копіями розрахункових книжок про оплату за комунальні послуги та витрати за електроенергію за 1990, 1991 роки, актом складеним ЖЕК 301 Деснянського району м. Києва за участю сусідів по спірній квартирі. (а.с. 14). Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], суду підтвердила той факт, що [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі, іноді сестра відвозить його на лікування до м. Тернопіля. Вона проживає в спірному будинку в квартирі [ADDRESS] з 2003 року. З цього часу часто спілкується з [PERSON], який має онука віком, як її донька. Коли він вид»їздить на лікування, вона поливає квіти у нього в квартирі, іноді сплачує комунальні послуги. Допитана в якості свідка [PERSON], суду підтвердила той факт, що [PERSON] постійно проживає у спірній квартирі з 1986 року, коли вона заселилася у 1986 році в свою квартиру, він там уже проживав з батьком. Батько його невдовзі помер, а він продовжував там проживати і на даний час проживає, іноді його забирає сестра до м. Тернопіля на лікування. Часто заходив до неї коли ходив до магазину і їй допомагав придбати продукти харчування. Відповідно до акту ЖЕК від 19.10.2013 року (а.с. 90) який був складений працівниками ЖЕК за участю сусідів, [PERSON], [INFO] проживає за адресою: [ADDRESS] з 1986 року по теперішній час. За статтею 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Частинами 1,2 статті 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ч. 1 ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" зазначено, що, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. За таких обставин суд, враховуючи всі зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, а також той факт, що з померлим батьком [PERSON], відповідач [PERSON] вселився в квартиру, вів спільне господарство, спірна квартира є постійним місцем проживання [PERSON] з 1986 року, в ній був встановлений певний порядок користування, вважає, що зустрічна позовна заява підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки стороною відповідача доведено законні підстави проживання у спірній квартирі та він має право на укладення договору-найму. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Посилання Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на те, що відповідач не реалізував право зайняття квартири, надане ордером, самоправно зайняв житлове приміщення за адресою: [ADDRESS] та на п. 69 «Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР» є безпідставними оскільки останній разом з батьком ще 1986 році, згідно п. 72 вказаних Правил, здали ордер у житлово-експлуатаційну організацію та вселилися у спірну квартиру на передбачених законом умовах. Відсутність реєстрації відповідача [PERSON] та договору найму житлового приміщення, за наявності відповідного ордеру на житлове приміщення, не є підставами для виселення особи з займаного жилого приміщення. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що первісні позовні вимоги не підлягають задоволенню, а зустрічна позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved