Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України», філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція», просить скасувати наказ менеджера (філії) акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» №1-к від 05.01.2021 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », яким кореспондентці відділу виробництва тематичного на національного контенту (таб.№640) [PERSON] оголошено догану. Позов мотивовано тим, що позивачка працює на посаді кореспондента філії АТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України» Тернопільська регіональна дирекція», яка є відокремленим структурним підрозділом ПАТ «Національна суспільна телерадіокомпанія України». 07.12.2020 року [PERSON] о 08 год. 45 хв. прийшла на роботу, однак, відчуваючи хворобливий стан, біля 10 год. 00 хв. в телефонному режимі повідомила свого безпосереднього начальника - продюсерку свого відділу виробництва тематичного та національного контенту [PERSON] про те що захворіла. Після чого покинула приміщення філії та звернулась до сімейного лікаря в поліклініці по вул. Кн.Острозького у м. Тернополі. Внаслідок проведеного медичного обстеження, у [PERSON] була виявлена підозра на «Соvid-19» і виписаний листок непрацездатності серії АДШ №016370, на період з 07.12.2020 року по 22.12.2020 року і у вказаний час остання перебувала на амбулаторному лікуванні та була звільнена від роботи. Соvid-19 у [PERSON] підтвердився 12.12.2020 року ПЛР-тестом №147337. В подальшому, лікарняний для [PERSON] був продовжений до 29.12.2020 року, на підставі листка непрацездатності серії АДШ №043706. 05.01.2021 року, менеджер філії АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція» Кійко Ю.Ф. видав наказ №1-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] », яким їй за невиконання п.5.8 Правил внутрішнього розпорядку для працівників АТ «НСТУ», наказу від 14.09.2020 року №488 «Про обов`язкове дотримання заходів щодо запобігання поширенню Covid-19 у АТ «НСТУ» оголошено догану. Вважає наказ незаконним, оскільки згідно листків непрацездатності АДШ №016370 та АДШ №043706 перебувала на амбулаторному лікуванні з 07.12.2020 року по 29.12.2020 року. Про те що захворіла, попередила свого безпосереднього начальника [PERSON] , а тому не порушувала наказів керівництва. Зауважує, що не мала номерів телефонів безпосередніх керівників [PERSON] та [PERSON] , а під час поступлення дзвінків від інших осіб, можливо була в дорозі на поліклініку, або в поліклініці. Про позитивний тест на Ковід-19 повідомила [PERSON] . Відповідач у своїх заявах по суті просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що [PERSON] працює на посаді кореспондента відділу виробництва тематичного та національного контенту філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція», що підтверджується наказом № 76-К від 16.09.2020 р. про переміщення працівників. 07.12.2020 року позивачка о 08 годині 45 хвилин прийшла на роботу, що підтверджується записом у журналі відвідування, про стан нездужання нікого не повідомляла. Того ж дня керівництвом філії АТ «НСТУ» «Тернопільська РД» було прийнято рішення повідомити декількох працівників про зміни істотних умов праці. Після того, як було повідомлено першого працівника, прийняли рішення запросити у кабінет фахівця (з кадрів) і кореспондента відділу виробництва тематичного та національного контенту [PERSON] , до якої відразу і намагалися додзвонитися, проте лінія була зайнятою, після наступних спроб додзвонитися телефон не відповідав. Голова профкому спустився в кабінет до [PERSON] , оскільки кабінет знаходиться поверхом нижче, проте, коли він повернувся, повідомив, що кабінет зачинено. Через 10 хв. менеджер (філії) зателефонував адміністратору, та запитав чи не залишала приміщення [PERSON] , на що отримав ствердну відповідь. Цього ж дня [PERSON] на своє робоче місце не поверталася, електронними, телефонними чи будь-якими засобами зв`язку про місце свого знаходження безпосереднього керівника - [PERSON] , менеджера (філії) [PERSON] , чи фахівця (з кадрів) - [PERSON] не повідомляла. Записки для керівника, з поясненням причини залишення свого робочого місця, адміністратору філії не залишала. Після виходу на роботу, 30.12.2020 р. [PERSON] пред`явила листок непрацездатності з якого стало зрозуміло, що працівниця перебувала на амбулаторному лікуванні, також у поясненні наданому 05.01.2021 р. [PERSON] вказала, що хворіла на Соvid-19, проте, після підтвердження діагнозу, не повідомила про хворобу менеджера (філії) [PERSON] чи продюсера (філії) [PERSON] , чим, на думку відповідача, порушила п. 1.7 наказу № 488 від 14.09.2020 р. «Про обов`язкове дотримання заходів щодо запобігання поширенню COVID-19 у АТ «НСТУ»», з яким була ознайомлена. Також стверджує, що [PERSON] була ознайомлена з своєю посадовою інструкцією, п.4.1. якої вказує, що кореспондент несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання, зокрема, наказів, розпоряджень керівництва, інших внутрішніх документів АТ «НСТУ» в межах, визначених чинним законодавством України. Зауважує, що 07.12.2020 р. стан [PERSON] не був важким і вона мала можливість усіма засобами зв`язку, або зверненням безпосередньо до керівництва повідомити про причини залишення свого робочого місця цього дня. Вважає, що покликання [PERSON] на те, що вона повідомляла про перебування на лікарняному «начальника [PERSON] », є безпідставним, оскільки [PERSON] не є безпосереднім її керівником. Положенням про відділ виробництва тематичного та національного контенту філії Акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» затвердженого 16.09.2020 р. менеджером філії АТ «НСТУ» «Тернопільська РД», у якому, п.1 та п.3.8. чітко вказує, що працівники відділу підпорядковуються та виконують доручення та завдання продюсера (філії), а не лінійного продюсера [PERSON] . Звертає увагу, що саме продюсер (філії), [PERSON] є безпосереднім керівником кореспондента відділу виробництва тематичного та національного контенту [PERSON] , а менеджер (філії) [PERSON] є представником роботодавця. Таким чином, на думку представників відповідача, під час оголошення Наказу № 1-к від 05.01.2021 р. про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] уповноваженим органом при кваліфікації порушення трудової дисципліни було підтверджено порушення п.п. 5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку та підтверджено порушення п.1.7. Наказу № 488 від 14.09.2020 р., та доведено вину [PERSON] , яка умисно не повідомила причини залишення свого робочого місця, адже, в силах працівника було можливим про це повідомити. Зауважує, що [PERSON] фізично перебувала на робочому місці та територіальне розміщення робочих кабінетів її і керівника знаходиться поверхом вище. Невиконання [PERSON] вимог Наказу №488 не дозволило керівництву філії вжити належних невідкладних заходів по запобіганню поширенню Covid-19 у АТ «НСТУ». Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18 січня 2021 року відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження із викликом сторін. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримала позов з підстав викладених в ньому. [PERSON] пояснила, що 07.12.2020 року а о 08 годині 45 хвилин прийшла на роботу. Відчула себе погано, та у зв`язку із цим звернулася за медичною допомогою. Безпосередніх керівників на робочому місці не було, їх особистих номерів телефонів вона не має, а тому повідомила [PERSON] , яка є продюсером її відділу та безпосередньо вона веде табель обліку робочого часу у відділі. Їй не доведено до відома, який саме порядок повідомлення працівників про перебування на лікарняному, зазвичай в філії склалася практика, що повідомляли працівників відділу, які в свою чергу доносили до керівництва причини невиходу на роботу. Факт обізнаності відповідача про перебування її на лікарняному підтверджується тим, що в табелі обліку робочого часу причина невиходу зазначено - хвороба. Тому, вважала, що вона належним чином виконала свій обов`язок, оскільки [PERSON] відноситься до керівного складу філії, веде журнал обліку робочого часу відділу, в якому вона працює, та повідомила вище керівництво про причини її відсутності. Зауважує, що наказ про оголошення їй догани був виданий у зв`язку із процесом реорганізації товариства, яке веде до скорочення чисельності штату, та таким чином, чиниться тиск на працівників з метою їх звільнення. Представники відповідача в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог з підстав, викладених в заяві по суті. Наголошують, що наказ про оголошення догани є законним, у зв`язку із тим, що порушення є доведеним. Розглянувши справу судом досліджено такі докази та встановлено такі обставини. [PERSON] працює на посаді кореспондента відділу виробництва тематичного та національного контенту філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція», що підтверджується наказом філії АТ «НСТУ» «Тернопільська РД» № 76-К від 16.09.2020 р. про переміщення працівників. Згідно службової записка продюсера (філії) [PERSON] від 08.12.2020 року, та доповідної менеджеру філії адміністратора [PERSON] від 08.12.2020 року, останні повідомили менеджера філії про те, що [PERSON] 07.12.2020 року о 08 годині 45 хвилин прийшла на роботу, а о 10:25 на робочому місці її не було. На роботі не з`являлася впродовж дня, на дзвінки не відповідала. Про те, чому покинула робоче місце і не повернулася не повідомляла, на зв`язок не виходила. Як видно із листків непрацездатності АДШ №016370 та АДШ №043706, [PERSON] перебувала на амбулаторному лікуванні з 07.12.2020 року по 29.12.2020 року. Крім того, з результатів аналізу лабораторії особливо небезпечних інфекцій ДУ «Тернопільська ОЛЦ МОЗ України» №147337 від 12.12.2020 року у [PERSON] виявлено фрагменти РНК SARS-Cov-2. Згідно пояснювальних записок менеджеру філії АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція», [PERSON] пояснила, що перебувала на лікарняному з 07.12.2020 року по 29.12.2020 року. Про те що захворіла, попередила телефоном продюсерку свого відділу [PERSON] . Також телефонувала інспекторці відділу кадрів [PERSON] 07 грудня, але на її дзвінок остання не відповіла. Не мала номерів телефонів [PERSON] та [PERSON] , тому їм не телефонувала. Наказом від 05 січня 2021 року №1-к «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності [PERSON] » менеджером філії АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція» [PERSON] кореспондентці відділу виробництва тематичного на національного контенту (таб.№640) [PERSON] за невиконання п.5.8 Правил внутрішнього розпорядку для працівників АТ «НСТУ» та п.1.7 наказу АТ «НСТУ» від 14.09.2020 року №488 «Про обов`язкове дотримання заходів щодо запобігання поширенню COVID-19 у АТ «НСТУ» - оголошено догану. Згідно наказу, порушення трудової дисципліни полягало в тому, що 07 грудня 2020 року [PERSON] прибула на своє робоче місце та біля 10.00 самовільно покинула приміщення філії на роботу більше не поверталася. 08 грудня 2020 року з`ясувалося, що вона захворіла, але роботодавцю про це не повідомила, піддала ризику зараження працівників філії. Згідно наказу акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 14.09.2020 року №488 «Про обов`язкове дотримання заходів щодо запобігання поширенню COVID-19 у АТ «НСТУ», працівникам центральної дирекції та філій товариства, які працюють на робочих місцях, забезпечити неухильне дотримання положень постанови, заходів та інструкції, зокрема щодо виконання санітарно-епідеміологічних норм, у разі погіршення самопочуття працівник зобов`язаний невідкладно повідомляти керівника структурного підрозділу (менеджера (філії) (п.7). Пунктом 2 цього ж наказу керівник відокремленого структурного підрозділу АТ «НСТУ» - менеджер (філії) зобов`язаний контролювати виконання працівниками цього наказу. Відповідно до пункту 5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку (додаток 5 до Колективного договору АТ «НСТУ» на 2018-2023 роки, зареєстрованого в управлінні праці та соціального захисту населення Шевченківської районної у м. Києві державної адміністрації 06.08.2018 № 278) у випадку захворювання (або інших поважних причин) працівник повинен своєчасно (в той же день) попередити роботодавця про неможливість свого виходу на роботу. Відповідно до пункту 5.1 положення про філію АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція», керівництво та управління філією здійснює менеджер (філії). Питання діяльності філії, пов`язані з виробництвом контенту (окрім інформаційних програм), добором та управлінням творчими працівниками здійснює продюсер (філії). Пунктом 1.1 положення про відділ тематичного та національного контенту філії АТ «НСТУ» «Тернопільська регіональна дирекція», окрім іншого, визначено, що відділ підпорядковується продюсеру (філії). Всебічно, повно об`єктивно та безпосередньо дослідивши докази по справі, надавши їм оцінку на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо та достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, суд доходить переконання, що позов слід задовольнити, виходячи із таких міркувань. За приписами статті 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Відповідно до частини другої статті 140 КЗпП України, щодо окремих несумлінних працівників застосовуються в необхідних випадках заходи дисциплінарного і громадського впливу. Згідно із частиною першою статті 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення. Стаття 147-1 КЗпП України передбачає, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника. Згідно із статтею 148 КЗпП, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку. Статтею 149 КЗпП України встановлено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен витребувати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчинення проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. Згідно з статтею 150 КЗпП України, дисциплінарне стягнення може бути оскаржене працівником у порядку, встановленому чинним законодавством (глава XV Кодексу). Крім того, пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", роз`яснено, що при розгляді справ щодо притягнення працівників до дисциплінарної відповідальності судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, чи додержані власником або уповноваженим ним органом правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника. Виходячи з правової природи інституту дисциплінарної відповідальності, при притягнені працівника до даного виду відповідальності, адміністрація повинна навести конкретні факти допущенного ним невиконання або неналежного виконання покладених на нього трудових обов`язків, тобто дуже важливо, щоб накази роботодавця були обґрунтованими та видавалися у чіткій відповідності з чинним законодавством. В наказі про накладання дисциплінарного стягнення - про оголошення працівникові догани обов`язково має бути зазначено, в чому саме полягає порушення трудової дисципліни, тобто вказано на фактичні обставини, які послужили підставою для застосування заходу дисциплінарного стягнення. Порушення трудової дисципліни - це невиконання або виконання на неналежному рівні працівником покладених на нього трудових обов`язків. Крім того, порушенням трудової дисципліни вважається недотримання під час виробничого процесу правил поведінки, встановлених чинним законодавством, правилами внутрішнього трудового розпорядку, посадовими інструкціями, наказами і розпорядженнями роботодавця. Під вчиненням дисциплінарного проступку мається на увазі невиконання чи неналежне виконання працівником з його вини обов`язків, покладених на нього законодавством, колективним договором, трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Отже, законодавством передбачено, що підставою застосування дисциплінарного стягнення може бути лише безпосереднє порушення трудової дисципліни чи невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. Власник підприємства зобов`язаний, застосовуючи певний вид дисциплінарного стягнення, видати наказ (розпорядження), в якому в обов`язковому порядку вказуються мотиви застосування стягнення. За змістом положень статей 147-1, 149 КЗпП України, ЦПК України, у справах щодо притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності обов`язок доказування правомірності застосування дисциплінарного стягнення покладається на відповідача. Як установлено судом, згідно оскаржуваного наказу, [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що 07 грудня 2020 року вона прибула на своє робоче місце та біля 10.00 самовільно покинула приміщення філії на роботу більше не поверталася. 08 грудня 2020 року з`ясувалося, що вона захворіла, але роботодавцю про це не повідомила, підділа ризику зараження працівників філії. Заперечуючи факт вчинення дисциплінарного проступку [PERSON] покликається на те, що вона в телефонному режимі повідомила безпосереднього начальника-продюсеру свого відділу виробництва тематичного та національного контенту [PERSON] про те що захворіла. Крім того, зазначила, що не мала номерів телефонів безпосередніх керівників [PERSON] та [PERSON] . Про позитивний тест на Ковід-19 повідомила [PERSON] . Відповідачем не оспорюється та обставина, що [PERSON] повідомила продюсерку свого відділу [PERSON] про погіршення стану здоров`я та перебування на лікарняному, разом з тим покликається на те, що позивачка повинна була повідомити не її, а [PERSON] та [PERSON] . Суд не приймає такі заперечення відповідача, оскільки п.1.7 наказу від 14.09.2020 року №488 «Про обов`язкове дотримання заходів щодо запобігання поширенню COVID-19 у АТ «НСТУ» не конкретизовано, яке саме повідомлення як саме у разі погіршення самопочуття працівник зобов`язаний невідкладно повідомляти керівника структурного підрозділу, та не виключає можливість повідомлення через інших працівників. Суд приймає до уваги покликання позивачки, що [PERSON] фактично керує їх відділом, та веде табель обліку робочого часу у їх відділі, а тому, зважаючи на усталену практику, мала сподівання, що остання повідомить безпосереднє керівництво, що вона хвора. З цих же підстав суд вважає необґрунтованими звинувачення відповідача про порушення [PERSON] пункту 5.8 Правил внутрішнього трудового розпорядку. Крім, того, відповідачем, всупереч статтям 147-1, 149 КЗпП України, не спростовано покликання позивачки на відсутність керівників та те, що у позивачки немає номерів телефонів керівництва філії, зокрема, такі телефони не надавалися працівникам при ознайомленні із наказом акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» від 14.09.2020 року №488. Суд зауважує, що позивачці оголошено догану за вчинення діяння в час, коли вона не виконувала трудову функцію, оскільки згідно листків непрацездатності АДШ №016370 та АДШ №043706 була звільнені від роботи та перебувала на амбулаторному лікуванні. Отже при накладенні адміністративного стягнення, на думку суду, менеджером філії акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» «Тернопільська регіональна дирекція» безпідставно не було враховано пояснення позивачки, які спростовують вчинення нею дисциплінарного проступку, та безпідставно застосовано дисциплінарне стягнення. Тому, суд доходить остаточного висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Вирішуючи питання стягнення судових витрат, суд виходить із такого. Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону). Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги (стаття 15 ЦПК України). Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України). Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно з частиною другою статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд, відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України, враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Частиною п`ятою статті 137 ЦПК встановлено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору. Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. У постанові КАС ВС від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19 роз`яснено, що адвокат не повинен підтверджувати розмір гонорару детальним описом робіт, якщо гонорар встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі. Позивач звертаючись до суду оплатив 908 грн. судового збору. Крім того, надав договір про надання правової допомоги з адвокатом Бакальцем І.Г. від 13 січня 2021 року, відповідно до якого гонорар адвоката становить фіксований розмір 10000 гривень, які оплачені згідно квитанції до прибуткового касового ордера №31 від 13.01.2021 року. Представник відповідача звернувся до суду із клопотанням про зменшення розміру судових витрат, посилаючись на те, що характер виконаної роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерії реальності адвокатських витрат, а також критерії розумності їхнього розміру, виходячи із конкретних обставин справи, її складності та виконаної адвокатом роботи, є підстави для їх зменшення. Суд вважає, що витрати позивача на професійну правничу (правову) допомогу підтверджені належними та допустимими доказами, а доводи відповідача про те, що розмір витрат позивача на правову допомогу є завищеним та не співмірним із складністю справи, суд відхиляє, оскільки відповідач не навів доказів нерозумності цих витрат, їх неспівмірності зі складністю справи та її значенням для позивача. Загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором, становить 10 000 грн. не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару. Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними з наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Тому, клопотання представника відповідача про зменшення витрат на правову допомого слід відхилити, Отже, з акціонерного товариства «Національна суспільна телерадіокомпанія України» в користь [PERSON] 10 908 (десять тисяч дев`ятсот вісім) гривень (908 грн. судовий збір + 10000 грн. витрат на правову допомогу) судових витрат. На підставі наведеного,

Outcome: approved