Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Фрунзенського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей по Немишлянському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради, в якому просила суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом із нею за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що сторони у справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.06.2016 року, під час розірвання шлюбу питання щодо місце проживання дитини не вирішувалось. Спільна дитина сторін [PERSON] , [INFO] , з дня народження постійно та фактично проживає із матір`ю [PERSON] та бабусею [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві власності. Позивач має намір відвідувати з дитиною інші країни для відпочинку та розширення кругозору, неодноразово зверталась до відповідача із проханням надати згоду на виїзд дитини за межі України, проте відповідач ігнорував та відмовлявся від надання згоди. Позивач вказує, що не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхньої спільної дитини, проте для реалізації прав дитини просить суд визначити її місце проживання разом з позивачем. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 02.10.2019 року відкрито провадження по справі та призначено її до розгляду в підготовче судове засідання. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11.11.2019 року закрито підготовче судове засідання по справі та призначено справу до судового розгляду. 17.01.2020 року до матеріалів справи надійшов висновок Департаменту служб у справах дітей Виконавчого комітету Харківської міської ради № 41 від 02.01.2020 року про визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. 28.01.2020 року від позивача через канцелярію суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, в якій вона підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, також не заперечувала проти ухвалення у справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив та письмові заперечення проти позову з посиланням на докази, якими вони обґрунтовуються та заяви про розгляд справи без його участі не надав. Третя особа правом на участь представника у судовому засіданні не скористалась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява директору Департаменту служб у справах дітей Малько О .П. , в якій вона просить суд розглянути справу без участі представника третьої особи та просить суд при винесенні рішення врахувати інтереси малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач та її представник не заперечували проти такого вирішення справи. З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані докази, суд встановив наступне. З матеріалів справи вбачається, що з 12.07.2008 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 03.06.2016 року /а.с. 9/. Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову № 2 Харківського міського управління юстиції зареєстровано народження [PERSON] , [INFO] , про що зроблено актовий запис про народження № 1230 /а.с. 8/. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] батьком дитини є [PERSON] , матір`ю [PERSON] /а.с. 8/. Позивач [PERSON] разом з донькою [PERSON] та матір`ю позивача [PERSON] зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою ЖК "Молодіжний" № 34 від 23.09.2019 року /а.с. 11/. Квартира [ADDRESS] належить матері позивача [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири від 06.10.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Базилевич В.А. /а.с. 10/. З метою реалізації прав дитини, в тому числі для забезпечення виїзду дитини за межі України для відпочинку та туризму, позивач просить суд визначити місце проживання малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , разом з нею за адресою: [ADDRESS] . Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Стаття 11 Закону України «Про охорону дитинства» наголошує, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають права та обов`язки щодо своїх дітей, однак предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Із системного тлумачення статей 3, 9, 18 Конвенції про права дитини, частин другої та третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», слідує, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини (стаття 155 СК України). Отже, батьки дитини не тільки мають право на виховання дитини та й обов`язок виховувати дитину у атмосфері поваги до її прав, її людської гідності, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї родини, сім`ї, свого народу та Батьківщини. За змістом статей 160-161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Крім того, дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, параграф 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR, v. UKRAINE, № 10383/09, параграф 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). Поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, адже дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків. Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім прав батьків. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. З висновку Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради № 41 від 02.01.2020 року вбачається, що після розірвання шлюбу між батьками дитина [PERSON] залишилась мешкати разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , де створені належні житлово-побутові умови проживання. [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , до Департаменту служб не з`явився, заяви про визначення місця проживання дитини з батьком до Департаменту служб не подавав. Відповідно до вимог ст. 171 СК України було проведено співбесіду з малолітньою [PERSON] , яка просила визначити її місце проживання з матір`ю, про що надала письмові пояснення.

Outcome: approved