Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-07 00:00:00

[PERSON] (надалі Позивач) звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Овруцький молочноконсервний комбінат» (надалі Відповідач) про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі\~ 11471,24 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку в сумі\~ 45000,00 грн., та 10000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, а всього на суму 71471,24 грн., мотивуючи тим, що він працював на підприємстві відповідача з 05.06.1997 року по 15.03.2018 року на посаді начальника автотранспортної дільниці та згідно з наказом № 1-к від 15.03.2018 року був звільнений з займаної посади у зв»язку із скороченням штату працівників, згідно п.1 ст.40 КЗпП України; в день звільнення відповідач не провів повного розрахунку по заробітній платі в сумі 11471,24 грн. При зверненні до відповідача за розрахунком йому повідомили, що у зв'язку із відсутністю грошових коштів, немає можливості розрахуватися. Тому до цього часу відповідач не розрахувався із ним по заробітній платі. Ухвалою суду від 28 грудня 2018 року відкрите спрощене провадження у даній справі. На наступний день ухвала про відкриття провадження у справі була направлена учасникам справи. Крім того, відповідачу була направлена копія позовної заяви разом з доданими до неї документами. Також відповідачу був визначений пятнадцятиденний строк з дня отримання ухвали про відкриття провадження у справі для подання відзиву на позов. З матеріалів справи вбачається, що відповідач 08 січня 2019 року отримав копії ухвали про відкриття провадження у справі та позовної заяви з додатками. Відповідач у встановлений судом строк на позовну заяву надав відзив, в якому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути дану справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК Україниу разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому зазначеним кодексом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),\~ що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач\~ у період з 05.06.1997 року по 15.03.2018 року перебував у трудових правовідносинах з ТОВ «Овруцький молочноконсервний комбінат», а 15.03.2018 року був звільнений з займаної посади у зв»язку із скороченням штату працівників, відповідно п.1 ст.40 КЗпП України, що стверджується копією трудової книжки БТ-І №8249441 (а.с.9-10). Однак, відповідач при звільненні працівника з позивачем не розрахувався, і, як вбачається із копій розрахункового листка за жовтень 2018 року заборгованість підприємства перед працівником по зарплаті склала 11471,24 грн.(а.с.5). Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Відповідно до ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Оскільки, відповідач, не здійснивши вчасно розрахунок по заробітку при звільненні працівника, відповідно до ст. 117 КЗпП України, несе матеріальну відповідальність перед працівником у межах середньої заробітної плати за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ч.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про застосування судами законодавства про оплату праці» розмір середньої заробітної плати визначається згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами та доповненнями.) Так, відповідно до п.3 ч.2 вказаного Порядку збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Як випливає із доданих позивачем до позовної заяви розрахункових листків за січень-лютий 2018 року, розмір середньоденного заробітку позивача, обчисленого виходячи із виплат за останні два повних календарних місяці роботи, що передували звільненню (2599,72+2599,72):41 (робочі дні) = 126,81 грн. Тому, на підставі викладеного та наданих позивачем розрахункових листів, розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку слід проводити за весь час затримки з\~ 16.03.2018 року по 08.02.2019 року, який за розрахунком суду складає: 126,81 грн. (середньоденний заробіток ) х 231 (робочі дні з часу звільнення по день ухвалення рішення суду) = 29293,11 грн. (середній заробіток за весь час затримки розрахунку). Тому, середній заробіток який підлягає стягненню складає\~ 29293,11 грн. За змістом ст. ст. 116, 117 КЗпП України обовязок виплати заборгованості із заробітної плати покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. Законних підстав, передбачених ст.117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки спір щодо розміру заборгованості по заробітній платі між сторонами відсутній. Згідно із ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрат нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У відповідності до положень п. 9 постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. При встановленні розміру відшкодування моральної шкоди, суд виходить з тривалості та глибини душевних страждань, часу вимушених змін у життєвих стосунках позивача, відсутності у позивача доказів про заподіяння даної шкоди на суму саме 10000 грн., враховуючи вимоги розумності та справедливості, зокрема і не тривалий період роботи позивача та співрозмірність шкоди з сумою заборгованої заробітної плати, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди в розмірі\~ 1000,00 грн. В стягнені решти суми моральної шкоди слід відмовити за безпідставністю. На підставі викладеного, суд вважає, що своїми діями відповідач порушивши вимоги законодавства про працю, що, в свою чергу, потягло порушення законних прав позивача при звільненні. Суд вважає, що доводи позивача відповідачем не спростовано, а тому з огляду на викладені обставини, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 11471,24 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 29293,11 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн.,\~ що в загальному складає 41764,35 грн. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. Позивача при зверненні до суду звільнено від сплати судового збору на підставі п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, за вимогу про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку\~ та стягнення моральної шкоди, позивач сплатив судовий збір в сумі 1409,60 грн., а тому у відповідності із ст. 141 ЦПК України з відповідача\~ необхідно стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 776,38 грн., пропорційно розміру задоволених позовних вимог та в дохід держави в сумі 704,80 грн. Тому

Outcome: approved