Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

До Котовського міськрайонного суду Одеської області звернувся [PERSON] із позовом до Новоселівської сільської ради Котовського району Одеської області про визнання права власності за набувальною власністю, у якій просив суд визнати за ним у порядку набувальної давності, визнати за ним право власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, розташований у [ADDRESS]. В своїй позовній заяві позивач вказує, що рішенням Новоселівської сільської ради Котовського району Одеської області у 1950 році. Йому була виділена під забудову житлового будинку земельна ділянка площею 0,53 Га. З моменту закінчення будівництва по теперішній час, позивач користується вказаний будинком як власник. Позивач та члени його родини проживали у ньому. Весь цей час позивач відкрито володіє та користується даним нерухомим майном як власник. Доглядає за будинком та утримує його, робить в ньому поточний та капітальний ремонт. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, причин своєї неявки суду не надав. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача по справі, враховуючи відсутність відповідних заперечень, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів, проти чого позивач не заперечував. Суд, дослідивши та перевіривши докази встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З приводу користування вказаним житловим будинком у [ADDRESS], до позивача ніхто ніяких претензій не пред'являв. На цей час він продовжує відкрито користуватися вказаним гаражем, однак не може належним чином оформити документи на нього. За частиною другою статті 41 Конституції України - право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Частиною 8 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" ЦК України передбачено, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Цивільний кодекс України набрав чинності 1 січня 2004 року, тому норма статті 344 даного Кодексу застосовується до правовідносин, починаючи з 1 січня 2001 року. Згідно частини четвертої статті 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Згідно витягу з рішення сесії Новоселівської сільської ради Котовського району Одеської області № 12-ХХІІ від 15.03.1994 року, позивачу [PERSON] було безкоштовно передано земельну ділянку площею 0,53 Га за адресою [ADDRESS] з яких 0,25 Га для будівництва та обслуговування житлового будинку та 0,28 Га для ведення особистого сільського господарства. Відповідно до ст. 376 ЦК України, нерухоме майно вважається самочинним, якщо воно збудоване на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або з істотнім порушенням будівельних норм і правил. На вимогу користувача земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Відповідно до ст.392 ЦК України, у разі відсутності правового документу на майно, право власності на нього може бути визнано судом за особою, яка є його власником. Оцінюючи докази у їх сукупності, фактичне володіння позивачем житловим будинком у [ADDRESS] з 1950 року тобто більше 10 років, вільне користування житловим будинком, проведення у ньому ремонтних робіт, суд приходить до висновку, що позивач добросовісно заволодів житловим будинком, який розташований у [ADDRESS], відкрито та безперервно володіє зазначеним нерухомим майном на протязі 50 років, що повністю відповідає умовам статті 344 ЦК України, тому суд вважає, що за позивачем можливо визнати право власності на житловий будинок з відповідними господарськими спорудами та будівлями, розташований по [ADDRESS], у порядку набувальної давності.. На підставі ст.ст. 3-4,10-11,15, 60, 109, 118-120, 208-210, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України,ст.ст.344, 397 ЦК України суд, -

Outcome: approved