Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-12 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернувся [PERSON], посилаючись на те, що відповідно до погосподарських книг [PERSON] сільської ради житловий будинок № 13 по вул. Шкільна в с. Гейсиха відносився до майна колгоспного двору, на час припинення якого головою та єдиним членом двору була [PERSON] 5 липня 2010 року [PERSON] в [PERSON] сільській раді отримала дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку, проте за життя речові права на нерухоме майно не зареєструвала. 24 травня 2017 року померла [PERSON], спадщину після смерті якої прийняв позивач, спадкоємець за заповітом, який отримав свідоцтво про право на спадщину на частину спадкового майна. До спадкового майна померлої також належить житловий будинок розташований по вул. Шкільній, 13 в с. Гейсиха. Проте, Державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 11 грудня 2017 року відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказаний будинок через неможливість конкретизувати спадкове майно та невідповідність поданих із заявою правовстановлюючих документів чинному на момент укладення договору законодавству. Позивач просить суд визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 24 травня 2017 року [PERSON] на вищевказаний житловий будинок. Позивач та його представник в судове засідання не прибули, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали, просять справу розглядати без їх участі (а.с. 57). Представник відповідача [PERSON] сільської ради в судове засідання не прибув. [PERSON] сільська рада направила до суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнала, просить справу розглядати без участі їх представника (а.с. 78). Третя особа в судове засідання не прибула, направила до суду заяву, в якій не заперечила проти задоволення позовних вимог, просить справу розглядати без її участі (а.с. 39). Суд, розглянувши письмову заяву про визнання позову відповідачем, та перевіривши матеріали справи, вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що 24 травня 2017 року [PERSON] померла (а.с. 12). До спадкового майна померлої належить житловий будинок загальною площею 24 кв. м з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Шкільній, 13 в с. Гейсиха (а.с. 18-21). Реєстрація права власності на даний житловий будинок згідно відповіді КП КОР Південне БТІ до 01.01.2013 р. не проводилась (а.с. 27) та в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості про речові права на вказане нерухоме майно відсутні. Відповідно до копій технічного паспорту (а.с. 22-26), висновку про вартість обєкта оцінки від 8 серпня 2017 року (а.с. 28) та довідки КП КОР Південне БТІ від 17 липня 2017 року (а.с. 27) до вказаного житлового будинку загальною площею 36,2\~кв.\~метри,\~житловою площею\~19,5\~кв.\~метри,\~вартістю 55768\~гривень відносяться наступні господарські будівлі та споруди: сарай „Б-1, погріб „Б/пг під частиною будівлі, ворота з хвірткою „№1, огорожа „№ 2 та огорожа „№3. З копії\~матеріалів спадкової\~справи (а.\~с.\~42-49)\~ встановлено,\~що після\~смерті [PERSON]\~із заявою\~про прийняття\~спадщини до\~Ставищенської районної\~державної нотаріальної\~контори за місцем відкриття спадщини у встановлений шестимісячний строк звернувся позивач, спадкоємець за заповітом, посвідченим 10 липня 2015 року сільським головою с. Гейсиха та зареєстрованим в реєстрі за № 46, який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна. 11 грудня 2017 року державний нотаріус Ставищенської районної державної нотаріальної контори [PERSON] відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину через невідповідність поданих документів діючому законодавству та не проведення реєстрації права власності на нерухоме майно відповідно до законодавства, яке діяло на момент його виникнення (а.с. 15-16). Як вбачається із статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 1220 ч. 1, 1223 ч. 3 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ч. 1, 3 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як встановлено ч.ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ч.\~1\~ст.\~1270\~ ЦК\~України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом. Відповідно до ч. 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. З урахуванням положень ч. 1 ст. 15, ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За змістом наведених норм права потреба в такому способі захисту виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами (документами), підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що оскільки [PERSON] за життя набула права власності на вищевказаний житловий будинок\~як на\~майно колгоспного\~двору,\~тому позивач набув право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті 24 травня 2017 року останньої на даний житловий будинок, і оскільки відповідачем позов визнається, то його слід задовольнити. Оскільки [PERSON] сільська рада до предявлення позову про визнання права власності в порядку спадкування на даний житловий будинок і в судовому засіданні не оспорювала цього права, відповідно до змісту ст. 141 ЦПК України на неї не може бути покладений обовязок по відшкодуванню судових витрат.

Outcome: approved