Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

В серпні 2013 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 26.12.2007 року між ПАТ акціонерний банк «Укргазбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір, у забезпечення якого 09.06.2008 року між позивачем з одного боку та [PERSON] та [PERSON] з іншого укладено договір іпотеки, за умовами якого позивачу в іпотеку було передано нерухоме майно - житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2856,00 кв.м. (в будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у м. Харкові по вул. Тимурівців, 31. Зобов'язання за кредитним договором [PERSON] не виконав. 28.12.2011 року відповідач придбав за договором купівлі-продажу квартиру №25, що розташована у літ. В-5 у м. Харкові по вул. Тимурівців. З цих підстав позивач просить суд в рахунок заборгованості [PERSON] перед позивачем за зазначеним кредитним договором звернути стягнення на вказану квартиру №25, що знаходиться у м. Харкові по вул. Тимурівців, 31 та належить відповідачу. Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 28 січня 2014 року у задоволенні позову відмовлено. На зазначене рішення суду першої інстанції позивачем ПАТ «Укргазбанк» подана апеляційна скарга. Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 квітня 2014 року апеляційну скаргу задоволено, рішення суду першої інстанції скасовано та постановлено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Вказане рішення було оскаржене у касаційному порядку відповідачем. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 липня 2015 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Апеляційного суду Харківської області скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В апеляційній скарзі ПАТ «Укргазбанк» просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове рішення, про задоволення позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів своєї апеляційної скарги посилається на неповне зясування обставин по справі та невірну оцінку наданих доказів. Вважає, що суд дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки відповідно до ст.5 ЗУ «Про іпотеку» предметом іпотеки може бути частина об»єкту нерухомого майна. Предмет іпотеки житловий будинок складається з квартир одна з яких належить відповідачу у справі. Спірна квартира внесена до Державного реєстру іпотек та до Єдиного реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна в якості предмету іпотеки, але суд в своєму рішенні не надав оцінки цим наявним у справі доказам. Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що зявилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного. Постановлюючи рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ АБ Укргазбанк , суд першої інстанції виходив з того, що предметом іпотеки є житловий будинок літ. В-5 загальною площею 6422,9 кв.м., житловою площею 2856,00 кв. м., що знаходиться у м.Харків, вул.Тимурівців, а не квартира №25, що розташована у цьому будинку на яку прозивач просить суд звернути стягнення. Оскільки квартира не є предметом іпотеки за зазначеним договором іпотеки, позивач не має права звернення стягнення на спірну квартиру. З таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного. Відповідно до вимог ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Проте на порушення вимог ст. 212, 213, 214 ЦПК України суд належним чином доводів сторін не перевірив, не встановив характер правовідносин, що виникли між сторонами, норми права, якими вони регулюються, не дав належної правової оцінки зібраним доказам. Судова колегія вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ АБ Укргазбанк з огляду на таке. Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 26 грудня 2007 року між банком та [PERSON] укладено кредитний договір № 20 на суму 2644000,00 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами з терміном остаточного повернення кредиту до 25 грудня 2012 року. На забезпечення виконання своїх зобовязань 09.06.2008 року між [PERSON], [PERSON] та банком укладено договір іпотеки № 16/08 - Б, згідно якого вони передали в іпотеку нерухоме майно житловий будинок літ. В 5 загальною площею 6422,9 кв. м. житловою площею 2285, 6 кв. м. (в житловому будинку розташовано 123 квартири) по вулиці Тимурівців, 31 в м. Харкові, серед яких є і спірна квартира. Оскільки предмет іпотеки нерухомого майна, а саме житловий будинок літ. В 5 загальною площею 6422,9 кв. м. і житловою площею 2285, 6 кв. м. з зазначенням квартир в ньому відповідав вимогам, передбаченим Законом України "Про іпотеку" від 05.06.2003 року із змінами та доповненнями, висновок суду стосовно того, що спірна квартира не є предметом іпотеки є помилковим. Із матеріалів справи вбачається, що в період з січня 2008 року до кінця травня 2009 року [PERSON] сплатив на користь банку грошові кошти в розмірі 689 244,62 доларів США, зокрема: 261 203,28 доларів США в рахунок погашення основної заборгованості; 428 021,34 доларів США в рахунок погашення відсотків. Кошти для погашення заборгованості [PERSON] отримав від продажу 26 квартир. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13.05.2010 року на користь банку з [PERSON] та [PERSON] стягнуто солідарно суму заборгованості в розмірі 1 664 543,02 грн., 2 630 252,33 доларів США, судові витрати в сумі 1700,00 грн. та 120,00 грн. 22.02.2012 року відкрито виконавче провадження. Проте, заборгованість до теперішнього часу не погашено. Відповідно до ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Статтею 575 ЦК України передбачено, що окремим видом застави є іпотека застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Частиною 1 ст. 33 Закону України Про іпотеку від 05.06.2003 року із змінами та доповненнями передбачено, що у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Статтею 3 вказаного Закону передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення дії іпотечного договору. Як вбачається з пункту 6.4. кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що строк дії договору період з моменту набрання ним юридичної сили до 26.12.2013 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання тих зобовязань, що лишилися невиконаними з будь яких причин. Припинення строку дії договору не тягне за собою припинення зобовязань, що випливають з цього договору. Статтею 17 Закону України Про іпотеку від 05.06.2003 року із змінами та доповненнями передбачено підстави припинення іпотеки, зокрема у звязку із припиненням основного зобовязання або закінчення строку дії іпотечного договору. Як вбачається з матеріалів справи строк дії основного договору під час звернення банку до суду не сплинув, заборгованість за кредитним договором не погашено. Відповідно до ст. 23 Закону України Про іпотеку від 05.06.2003 року із змінами та доповненнями у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, в тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки набуває статусу іпотекодавця \~ і має всі його права і несе всі його обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки. Статтею 5 Закону України Про іпотеку від 05.06.2003 року із змінами та доповненнями передбачено, що предметом іпотеки можуть бути один або декілька обєктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення; нерухоме майно зареєстроване у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі обєкт права власності, якщо інше не встановлено цим Законом. Предметом іпотеки також може бути обєкт незавершеного будівництва, майнові права на нього, інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуте ним у власність відповідне нерухоме майно у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладання іпотечного договору. Частина обєкта нерухомого майна може бути предметом іпотеки лише після її виділення в натурі і реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості, якщо інше не встановлено цим Законом. Іпотека поширюється на частину обєкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору без реєстрації права власності на неї як на окремий обєкт нерухомості. Судом безспірно встановлено, що спірна квартира є частиною предмету іпотеки. Пунктом 3.2.8 указаного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки. Відомості про іпотеку внесені до Державного реєстру іпотек, накладено заборону на відчуження нерухомого майна. За змістом пунктів 3.1.5, 3.1.6 договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року зазначений договір іпотеки від 9 червня 2008 року було визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Державного реєстру іпотек. У період чинності заочного рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року та під час виключення запису про іпотеку з Державного реєстру іпотек [PERSON] було здійснено відчуження спірної квартири , власником якої стало ТОВ «АЛІМА-Т», яке за договором купівлі-продажу від 28 грудня 2011 року продало вказану квартиру відповідачу (а.с.90-92, том 1). Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 4 квітня 2012 року заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено. 14 травня 2012 року запис про заборону відчуження об'єкта нерухомого майна поновлено. Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 25 грудня 2012 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України). До відповідача право власності на спірну квартиру перейшло під час виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження права власності на цю квартиру, але до спірних правовідносин статтю 23 Закону України «Про іпотеку» слід застосувати. Згідно із частиною першою статті 4 Закону України «Про іпотеку» (у редакції, яка була чинною на час укладення договору іпотеки) обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначені правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень. Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону. Крім того, порядок державної реєстрації іпотек під час виникнення спірних правовідносин регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 1 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868. Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Пунктами 74, 75 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 жовтня 2013 року № 868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, яке набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно. Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення. За таких умов, у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек. Відтак ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек. Отже, обтяження майна іпотекою внаслідок скасування рішення суду про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою та про поширення на відповідача відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» статусу іпотекодавця за іпотечним договором, зберігається, оскільки до нього перейшло право власності на квартиру, яка є складовою частиною будинку - предмета іпотеки. Дії попереднього іпотекодавця з відчуження спірної квартири під час зняття судовим рішенням обтяження та право власності відповідача на цю квартиру кредитором не оспорюються. За таких обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню. Заборгованість [PERSON] по кредитному договору № 20 від 26.12.2007 року складає 3 664 801,99 дол. США (непогашеного кредиту у сумі 2 382 796,72 дол. США і простроченої заборгованості по процентам у сумі 1282 005,27 дол. США), що еквівалентно 29\~292\~762,31 грн. та 23 800 945,13 грн. пені ( яка складається з пені за прострочку погашення кредиту у сумі 16 956 872,78 грн. і пені за прострочку погашення процентів у сумі 6 844 072,35 грн.) . Загальна оціночна вартістю предмета іпотеки будинку № 31 по вулиці Тимурівців у м. Харкові становить 17 070 000 грн. Вартість квартири № 25, що розташована у літ. В-5, будинку № 31 по вулиці Тимурівців у м. Харкові і яка є частиною предмету іпотеки будинку № 31 по вулиці Тимурівців у м. Харкові за договором іпотеки №16/08-Б від 09.06.2008 року складає 325 100 грн. При вирішенні справи судом першої інстанції допущено неповне зясування обставин у справі, що мають істотне значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та не застосування закону, який підлягає застосуванню до спірних правовідносин, що згідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненю судовий збір в сумі 229 грн. 40 коп. (114,70 грн. за подачу позову до суду і 114,70 грн. (а.с.4 том1) і за звернення з апеляційною скаргою (а.с.190 том 1).

Outcome: approved