Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

В березні 2015 року [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя в якому вказувала, що з 07 червня 2003 року по 07 квітня 2012 року вона перебувала з [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу сторони за договором купівлі-продажу від 02 листопада 2005 року за спільні кошти набули у власність земельну ділянку, площею 0,0900 га., розташовану по [ADDRESS], призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Покупцем за договором був [PERSON] Оскільки згода про добровільний поділ спірного майна між сторонами не досягнута, а тому позивачка, враховуючи рівність часток подружжя, просила поділити спільне майно в судовому порядку, визнавши за нею право власності на ? його частку. В судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала в повному обсязі, надала пояснення, аналогічні викладеним в позові. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вважав, що спірна ділянка повинна бути в його власності одним масивом, а позивачка може отримати грошову компенсацію за свою частку. Заслухавши пояснення позивачки [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного. Зокрема судом встановлено, що сторони з 07 червня 2003 року по 07 квітня 2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі. Мають спільного малолітнього сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 02 листопада 2005 року, реєстр. №438 та за спільні кошти останні придбали у власність земельну ділянку, площею 0,0900 га., розташовану по [ADDRESS], призначену для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Покупцем за договором був [PERSON] З пояснень сторін вбачається, що вони бажають поділити спірну ділянку, проте не можуть досягти згоди з приводу способу поділу. Зокрема позивачка наполягає на закріпленні за нею права власності на половину спірної ділянки, відповідач - на сплаті компенсації за частку останньої. Також з пояснень сторін вбачається, що решту майна вони поділили в добровільному порядку Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові №11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" (далі - постанова Пленуму), а саме в п.п. 23, 24 зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом, зокрема земельні ділянки. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 71 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, яке ділиться між ними в натурі. Поділ здійснюється за взаємною згодою подружжя, а в разі недосягнення згоди - судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Положення ч. 1 ст. 70 СК України, п. 30 постанови Пленуму вказують на те, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно п. 25 постанови Пленуму вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільні речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Суд виходить з того, що на спірній ділянці містяться виключно самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна, які належним чином не легалізовані та не зареєстровані власниками ділянки, що не позбавляє їх можливості в подальшому узаконити вказані будівлі та споруди та може вплинути на порядок реального поділу ділянки в майбутньому. Тому реальний поділ ділянки між сторонами є передчасним, водночас жоден з них не здійснив передбачених законом дій, необхідних для присудження співвласнику компенсації за його частку в майні. З врахуванням встановлених обставин суд вважає, що поділ майна повинен бути здійснений у спосіб, який просить позивачка, а саме шляхом визнання її власником 1/2 ідеальної частки спірного майна. В силу вимог ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] слід також стягнути 585,50 грн. судового збору.

Outcome: approved