overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

: В лютому 2015 року заявниця [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, мотивуючи це тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], який проживав в м. Полонному по вулиці Київській, та перебував у фактичних шлюбних відносинах з її матір'ю [PERSON] з 1956 року і по день смерті батька [INFO]. Мати померла в 2014 році. Оскільки батьки на момент її народження не перебували в зареєстрованому шлюбі, запис про батька у її свідоцтві про народження відсутній, хоча по батькові записана «[PERSON]». Померлий [PERSON] разом з матір'ю заявниці вели спільне господарство, визнавав заявницю дочкою, виховував та утримував, однак в зв'язку зі смертю батьків, іншим шляхом встановити факт визнання батьківства неможливо. Встановлення зазначеного факту має для заявниці юридичне значення, оскільки надає право на спадкування після померлого. Заявниця та її представник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали. Представники зацікавлених осіб до суду не з'явилися, подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Суд, заслухавши пояснення заявника та її представника, дослідивши матеріали справи, вважає, що є достатньо підстав для встановлення факту, який для заявниці має юридичне значення. Судом встановлено, що [PERSON] за життя проживав з матір'ю заявниці однією сім'єю, вів з нею спільне господарство, визнавав себе батьком [PERSON], що підтверджується поясненнями заявниці, свідоцтвом про народження заявниці, про смерть [PERSON] , копією військового квитка, договором дарування ? частини житлового будинку, оглянутими в судовому засіданні фотознімками (а.с 3,4,6,11-12). Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що з 1961 року по 1964 рік проживала разом з сім'єю заявниці (була у них на квартирі), [PERSON] проживав однією сім'єю з [PERSON] і мали трьох дітей двох синів які померли та дочку [PERSON]. Вели спільне господарство, [PERSON] займався вихованням дітей. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 р. "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", заяви про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 1 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати. Заяви про встановлення фактів батьківства чи визнання батьківства розглядаються судом, якщо у свідоцтві про народження певна особа не вказана батьком дитини (наприклад, відповідно до ч.2 ст.55 Кодексу про шлюб та сім'ю запис про батька дитини проведено за вказівкою матері, яка не перебувала у шлюбі, або ж такий запис зовсім відсутній) і можуть бути подані матір'ю, опікуном чи піклувальником дитини чи самою дитиною після досягнення повноліття. Таким чином, суд вважає доведеним факт визнання [PERSON] свого батьківства відносно [PERSON]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що 27 серпня 1999 року вони з відповідачкою зареєстрували шлюб у Білобожницькій сільській раді Чортківського району Тернопільської області, актовий запис № 13. Від шлюбу в них є двоє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Часті непорозуміння, відсутність нормальних сімейних відносин, втрата взаємоповаги один до одного, привели до розпаду сім'ї і фактичного припинення шлюбних відносин. Разом вони не проживають 4 роки, а тому позивач прийшов до переконання, що збереження сім'ї є неможливим. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримує, просить шлюб розірвати. Відповідачка [PERSON] позов визнає. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Згідно з ч. 4 ст. 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-18 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернувся до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що вони з відповідачкою зареєстрували шлюб 5 грудня 1991 року в Іване-Пустенській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 30. Від шлюбу у них є повнолітній син. Причиною розірвання шлюбу є те, що дружина більше чотирьох років без жодного погодження з чоловіком виїжджає на роботу до Польщі, жодних відомостей про себе йому не надає. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явився, від нього надійшла заява, в якій просить справу розглядати за його відсутності, позов підтримує, просить задовольнити. Відповідачка [PERSON] також не з'явилась в судове засідання, від неї до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позов визнає. Дослідивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних мотивів. Судом встановлено, що 5 грудня 1991 року сторони зареєстрували шлюб в Іване-Пустенській сільській раді Борщівського району Тернопільської області, актовий запис № 30. Причиною розірвання шлюбу є те, що відповідачка більше чотирьох років без жодного погодження з чоловіком виїжджає на роботу до Польщі, жодних відомостей про себе йому не надає. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч.ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам позивача, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, в якій містилися дві позовні вимоги немайнового характеру, а саме: - про визнання незаконним рішення виконкому; - про визнання недійсним ордер на вселення. При цьому, позивач надала квитанцію про сплату судового збору в сумі 243,60 грн., тобто сплатила за одну вимогу немайнового характеру (а.с.1). В ході судового процесу позивач збільшила позовні вимоги та просила : - визнати незаконним рішення виконкому Бондарівської сільради від 11.11.2008 р.; - визнати недійсним ордер на вселення; - визнати незаконним рішення виконкому Бондарівської сільради від 11.11.2008 р. про надання дозволу на приватизацію (а.с.47). При цьому, позивачем не було надано квитанцію про сплату судового збору у відповідності до заяви про збільшення позовних вимог. Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01 квітня 2015 року позов задоволено частково, проте питання стягнення судових витрат в повному обсязі не було вирішено. У судовому засіданні представник позивача пояснив , що позивач сплатила судовий збір відповідно до ЗУ " Про судовий збір". Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення. Згідно п.13 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», якщо в позовній заяві об»єднано дві, або більше самостійних вимог неманвого характеру , пов»язаних між собою, судовий збір сплачується окремо з кожної із таких вимог.Тому з [PERSON] слід стягнути 487,20 грн. судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-09 00:00:00

В лютому 2015 року позивач [PERSON] звернулася до суду із позовом про визнання відповідачів [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В обґрунтування свого позову позивач вказала, що вона є власником квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі, крім неї зареєстровані відповідачі по даній справі - її невістка [PERSON] та онука [PERSON], які понад пять років за місцем своєї реєстрації не проживають. Позивачці місце проживання (перебування) відповідачів невідомо, їхніх речей в квартирі немає, вони не користуються житловим приміщенням без поважних причин більше ніж 5 років, не проводять оплату житлово-комунальних послуг та не займаються благоустроєм квартири. Посилаючись на викладене, позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування зазначеним житловим приміщенням. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Відповідачі у судове засідання неодноразово не зявлялись, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, будь-яких заяв від них до суду не надходило, причина їх неявки суду не відома. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідків, та дослідивши надані суду письмові докази, прийшов до наступного. Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини. Із матеріалів справи вбачається, що на підставі Свідоцтва на право на спадщину за законом від 17.06.2004р., та Свідоцтва про право власності на житло від 30.05.2001 року, позивачка - [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстровані: позивач, та відповідачі [PERSON] (невістка) та [PERSON] (онука), які понад пять років за місцем своєї реєстрації не проживають та по теперішній час місце їх знаходження не відомо, що підтверджується наявними у матеріалах даної справи довідкою, актом про непроживання (а.с.9) та поясненнями свідка [PERSON] Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, так як надані позивачем докази у своїй сукупності вказують на те, що відповідачі втратили право користування жилим приміщенням, оскільки вони без поважних причин не користуються вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-08 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому вказав, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 2004 року. Спільне життя не склалося, збереження сім'ї є неможливе оскільки перестали знаходити спільну мову одне з одним, фактичні шлюбні відносини припинені, спільного господарства не ведуть, почуттів між ними більше немає. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] [INFO]. Позивач просив розірвати шлюб та залишити на подальше проживання та виховання з ним неповнолітню дочку. В судове засідання позивач не з'явивсь, до суду подав заяву про розгляд справи в його відсутність. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. До суду подала заяву про розгляд справи в її відсутність. Позовні вимоги визнала в повному обсязі. Проти розірвання шлюбу не заперечила. Також не заперечила проти залишення їх неповнолітньої дитини [PERSON] на подальше виховання та проживання з позивачем. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище "[PERSON]" Відповідно до ст.158 ЦПК України за наявності поданих заяв суд здійснює розгляд справи у відсутність сторін. Суд, дослідивши надані докази на засадах змагальності, в межах позовних вимог, приходить до висновку , що позов підлягає до задоволення. Так, судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 26.03.2004 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Коростишівського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис за № 31 від 26.03.2004р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - доньку [PERSON] [INFO]. Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про одруження серії [NUMBER], копією свідоцтва про народження дитини серії [NUMBER]. Сторони зберегти сім'ю не бажають, збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, мають різні погляди на життя, разом не проживають, а тому суд вважає, що сім'я сторін розпалась остаточно, а отже збереження даної сім'ї є неможливим та недоцільним. Дитину - [PERSON] [INFO] слід залишити проживати з батьком, спір про місце проживання якої відсутній. Спір про поділ майна між сторонами відсутній. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Ст.112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлене, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дитини, що мають істотне значення. Суд роз'яснює сторонам, що у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням про розірвання шлюбу. Враховуючи викладене, на підставі ст.112, 113 СК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним договором №005-28515-071111 від 07 листопада 2011 року банк відкрив [PERSON] картковий рахунок в національній валюті України на загальну суму 30 000 гривень та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на платіжну картку в сумі 4000 гривень. Відповідачка умови кредитного договору належно не виконала. Станом на 08 листопада 2014 року утворилась заборгованість в сумі 5580,00 гривень. Тому просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, просив слухати справу без їх участі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 листопада 2011 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями договору № 005-28515-071111 від 07 листопада 2011 року (а.с.5-6), анкетою позичальника (а.с.9), статутом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (а.с.12). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.4) станом на 08 листопада 2014 року сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 5580,00 грн. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити, та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-05 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним договором від 23 червня 2009 року [PERSON] отримала кредит у розмірі 6600,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30.00% на рік на суму залишку заборгованості. Відповідачка умови кредитного договору належно не виконала і станом на 31 жовтня 2014 року має заборгованість в сумі 11714,40 гривень. Просив стягнути з відповідачки вказану заборгованість. Представник позивача в судове засідання не з'явився, відповідно до заяви просив слухати справу без його участі, позов підтримав. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, відповідно до заяви просила слухати справу без її участі, позов визнала. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 23 червня 2009 року [PERSON] отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями заяви від 23 червня 2009 року (а.с.11), довідки про умови кредитування (а.с.12), новою редакцією статуту ПАТ КБ "Приватбанк" (а.с.22). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.7-10) станом на 31 жовтня 2014 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідачки становить 11714,40 грн. в тому числі: 6407,08 грн. - заборгованість за кредитом; 3523,30 грн. - заборгованість по відсотках за користування кредитом; 750,00 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 1034,02 заборгованість по штрафам. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача також необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-01 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за укладеним кредитним договором № 005-28539-040711 від 04 липня 2011 року банк відкрив [PERSON] картковий рахунок в національній валюті України на загальну суму 100 000 гривень та на день укладення кредитного договору встановив ліміт кредитної лінії на платіжну картку в сумі 10000,00 гривень. Відповідач умови кредитного договору належно не виконав. Станом на 10 листопада 2014 року утворилась заборгованість в сумі 10763,23 гривень. Тому просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 10763,23 гривні. Представник позивача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 04 липня 2011 року [PERSON] отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, що підтверджується копіями договору № 005-28539-040711 від 04 липня 2011 року (а.с.4-5), анкетою позичальника (а.с.6-7), статутом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" (а.с.13). Відповідно до розрахунку заборгованості (а.с.11) станом на 10 листопада 2014 року загальна сума заборгованості по кредитному договору відповідача становить 10763,23 грн., яка складається з: 6957,18 грн. - тіло кредиту; 3042,82 грн. - прострочене тіло кредиту; 763,23 грн. - заборгованість за комісіями. Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити та стягнути з відповідачки зазначену суму заборгованості. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача необхідно стягнути понесені судові витрати в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

В лютому 2015 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться в шлюбі з відповідачем, зареєстрованому 27 серпня 1993 року виконкомом Новгородської селищної ради міста Дзержинська Донецької області за актовим записом № 71. Спільне життя сторін не склалося, шлюбні відносини припинилися у 1995 році. Основна причина розпаду сім'ї це різниця характерів, відсутність між ними взаєморозуміння і довір'я. Збереження сім'ї неможливо, це суперечить їх інтересам, тому неухильно наполягає на задоволенні заявлених вимог. Позивач у судове засідання не з'явився, надавши суду письмову заяву, в якій просив суд розглянути справу у його відсутність, розірвати шлюб між ним та відповідачем. Відповідач у судове засідання не з'явилася, надавши суду письмову заяву, в якій просила суд розглянути справу у її відсутність, заявлені вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує, просить залишити їй прізвище "[PERSON]". Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. На підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного із них. В судовому засіданні було встановлено, що сторони припинили шлюбні відносини, не підтримують їх, збереження шлюбу та примирення сторін неможливе. Враховуючи діючі положення законодавства щодо шлюбу та сім'ї, фактичні обставини справи, а також, той факт, що судом не встановлено обставин, які б свідчили про спільне бажання сторін зберегти сім'ю, відновити шлюбні відносини, в основі яких би полягали почуття взаємної любові та поваги, спільні інтереси, суд приходить до висновку, що за таких умов можливо розірвати шлюб між сторонами по справі. Судом також з'ясовано той факт, що позивач має намір залишити прізвище, яке в неї було до реєстрації одруження з відповідачем, тобто «[PERSON]».

Outcome: approved