Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-28 00:00:00

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява [PERSON] , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області, Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях при Службі безпеки України, про встановлення факту перебування в полоні незаконних збройних формувань, в якій заявник просить встановити факт його перебування у полоні заручником незаконних військових формувань на окупованій території Донецької області у період з 30.08.2014 року по 31.08.2014 року (включно). В обґрунтування заяви вказує про те, що є особою з інвалідністю внаслідок війни 2-ї групи, що підтверджується відповідним посвідченням інваліда війни, належним чином засвідчена копія якого додається. З 1998 року заявник мешкав у місті Донецьк. Протягом 2012-2014 років займався підприємницькою діяльністю. Під час Євромайдану у 2013 році активно підтримував проукраїнську позицію на Сході України. На початку березня 2014 року, під час буремних подій на Сході України, незаконні збройні угрупування, які пропагували так званий русский мир на Донбасі, перейшли до активних дій в Донецьку: почали захоплювати адміністративні будівлі (обласну державну адміністрацію, адміністративний суд, районні державні адміністрації, військомати, банківські установи, прокуратуру та інші), нерухоме майно трощилося та розграбовувалось, захоплювались та грабувались автосалони міста. В Донецьку на той час з`явилось дуже багато людей кавказької національності та росіян, які взагалі не могли орієнтуватись в місті. Деякі адміністративні будівлі намагався захищати маленький підрозділ Національної гвардії України, але, окрім щитів та кийків у них не було нічого. Українських активістів переслідували, брали в полон, де катували та калічили. Від українських патріотів (активістів Дніпропетровської області) заявник дізнався, що при Національній гвардії України створюється батальйон спеціального призначення «Донбас» (далі - БСП Донбас), з яким 16.06.2014 р. заявник підписав контракт та був включений в списки особового складу військової частини [NUMBER] . В період з 07.07.2014 р. по 09.09.2014 р. безпосередньо брав-участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Безпосередньо брав участь у штурмі, звільненні та зачистці с. Карлівка, с. Піски, м. Красногорівка Донецької області. Перший штурм м. Іловайськ відбувся 10.08.2014 р. В штурмі приймали участь БСП «Донбас», добровольчий підрозділ «Правий Сектор», 93 окрема механізована бригада ЗСУ, полк «Азов», батальйон «Шахтарськ». У цьому штурмі українські військові понесли великі втрати, було чимало загиблих в особистому складі. Вказує про те, що 19.08.2014 р. заявник з половиною свого взводу БСП Донбас потрапив до м. Іловайськ вдруге. Їм повідомили про те, що вони йдуть на декілька годин, щоб витягти хлопців з оточення, а тому взяли з собою лише боєкомплект, продукти майже не брали. По прибутті на місце призначення закріпились в приватному секторі біля шкіл, кожного дня гинули люди та були поранені. З 24.08.2014 ситуація стала нестерпною, було багато поранених, боєкомплекти та транспорт здебільшого були знищені, залишатись надалі у Іловайську вже просто не було сенсу. 29.08.2014 р. у с. Многопілля сконцентрувалися підрозділи: БСП «Донбас», батальйон «Дніпро-1», батальйон «Херсон», батальйон «Миротворець», 3-й окремий полк спеціального призначення, 39-та та 93-тя бригади Збройних Сил України. Надалі, 29 серпня 2014 року о 5-й годині ранку під час виходу з с.Многопіля по «зеленому коридору» зведена колона в/ч [NUMBER] та підрозділів ЗСУ в хуторі Червоносільське потрапила в облогу до регулярної російської армії. Під час бою заяник отримав тяжку контузію. Далі, заявника разом з усіма пораненими перевозили в автомобілі КАМАЗ. Це все відбувалось 30 серпня 2014 року. По прибутті на місце утримання, російські військовослужбовці викинули заявника із кузова КАМАЗа та почали катувати, бо побачили на формі шеврони прапора України та БСП «Донбас. 31.08.2014 поранених бійців БСП «Донбас» та полонених і поранених бійців ЗСУ передали Червоному хресту у с. Осикове. 01.09.2014р. їх вивезли на підконтрольну Україні територію, звідки вони були направлені для подальшого лікування до медичних закладів. Викладені обставини свідчать про фактичне перебування заявника у полоні незаконних військових формувань в період з 30.08.2014 по 31.08.2014 (включно). Стверджує про те, що факт перебування заявника в полоні та вищезазначені обставини підтверджуються також нотаріально засвідченнями показаннями свідків - учасників бойових дій [PERSON] та [PERSON] , що викладені у відповідних заявах вказаних свідків від 02.09.2016. Так, в заявах свідків [PERSON] та [PERSON] зазначено про те, що вказані учасники бойових дій разом із з заявником потрапили в полон під час виходу з Іловайська після 36-ти годин бою, який розпочався 29 серпня 2014 року. До того ж, згідно листа Генеральної військової прокуратури Генеральної прокуратури України від 06.11.2018 №10/4/3-40374-15 заявника визнано потерпілим в кримінальному провадженні №12014060020003033 від 13.06.2014 за фактами вчинення на тимчасово окупованій території Донецької та Луганської областей членами терористичних організацій Донецька народна республіка та Луганська народна республіка, а також діючих у складі незаконних збройних формувань, жорстокого поводження з цивільним населенням, незаконно позбавлених волі учасників антитерористичної операції, що полягає у застосуванні до них тортур, мордування та вигнання для примусових робіт. Додатково зазначає про те, що довідкою від 25.11.2014 №363, що видана військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України, підтверджується безпосередня участь заявника в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в період з 11.07.2014 по 09.09.2014 в м. Іловайськ, м. Курахово Донецької області. На даний заявник час має другу групу інваліда війни, майже кожні півроку лікується у медичних закладах, має страшні приступи головного болю та втрати свідомості, а також некроз таранної кістки правої ноги та розриви м`язів і сухожиль, розрив мендіального меніска правого коліна, кісту правої нирки, стиснуту ліву шийну артерію, кісту головного мозку - 17.5 на 6.5 мм. Відповідно до отриманих усних свідчень співробітника Об`єднаного центру з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях при Службі безпеки України у списках осіб, які були захоплені в полон та перебували у заручниках в районі проведення антитерористичної операції в період її проведення, прізвище заявника відсутнє, так як на той період він значився як безвісно зниклий. Причиною невнесення в реєстр полонених СБУ зафіксованого факту перебування заявника в полоні була відсутність в серпні 2014 року єдиного підходу до порядку дій військових формувань України та правоохоронних органів у разі потрапляння військовослужбовців у полон, а також тогочасна динамічна ситуація пов`язана із проведенням АТО на Сході України. Зазначає про те, що невнесення його до реєстру полонених СБУ не дає можливість реалізувати права та гарантії, визначені Постановою КМУ від 11.12.2019 №1122, якою було затверджено Порядок здійснення соціального і правового захисту осіб, позбавлених свободи внаслідок збройної агресії проти України, після їх звільнення. Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 18.06.2021 по справі за заявою [PERSON] , заінтересовані особи: Управління праці та соціального захисту населення Ірпінської міської ради Київської області, Об`єднаний центр з координації пошуку, звільнення незаконно позбавлених волі осіб у районі здійснення заходів і забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях при Службі безпеки України, про встановлення факту перебування в полоні незаконних збройних формувань відкрито провадження по ній. В судовому засіданні заявник [PERSON] вимоги заяви підтримав та просив задовольнити. В судове засідання представник заінтересованої особи Управління праці\~та соціального\~захисту населення\~Ірпінської міської\~ради Київської\~областіне з`явився, про час, місце та день розгляду справи повідомлені належним чином, згідно поданої заяви просять розгляд справи проводити у їх відсутність. В судове засідання представник заінтересованої особи Об`єднаний центр\~з координації\~пошуку,\~звільнення незаконно\~позбавлених волі\~осіб у\~районі здійснення\~заходів і\~забезпечення національної\~безпеки і\~оборони,\~відсічі і\~стримування збройної\~агресії Російської\~Федерації у\~Донецькій та\~Луганській областях\~при Службі\~безпеки Українине з`явився, про час, місце та день розгляду справи повідомлені належним чином. Заслухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є громадянином України та проживає за адресою: [ADDRESS] , що стверджується копією паспорта громадянина України та довідкою про реєстрацію місця проживання. Згідно посвідчення серія [NUMBER] , виданого Управлінням праці\~та соціального\~захисту населення\~Ірпінської міської\~ради Київської\~областібезтерміново, [PERSON] є інвалідом 2 групи. Відповідно до довідки, виданої Військовою частиною [NUMBER] Національної гвардії України від 25.11.2014 № 363, [PERSON] дійсно в період з 11.07.2014 по 09.09.201 безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції. Довідка видана на підставі витягу з наказу командира Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 14.07.2014 № 143дск, та витягу з наказу командира Військової частини [NUMBER] Національної гвардії України від 12.09.2014 № 45дск. Факт перебування [PERSON] в полоні та вищезазначені обставини підтверджуються також нотаріально засвідченнями показаннями свідків - учасників бойових дій [PERSON] та [PERSON] , що викладені у відповідних заявах вказаних свідків від 02.09.2016. Так, в заявах свідків [PERSON] та [PERSON] зазначено про те, що вказані учасники бойових дій разом із з заявником потрапили в полон під час виходу з Іловайська після 36-ти годин бою, який розпочався 29 серпня 2014 року. Згідно листа Антитерористичного центру при Службі безпеки України від 18.10.2018 № 33/8-С-1433/138, за даними інформаційного обліку військовослужбовців та цивільних осіб, які були протиправно позбавлені волі або зникли безвісти в районі проведення антитерористичної операції починаючи з 07 квітня 2014 року, що ведеться Об`єднаним центром, військовослужбовець Нацгвардії України [PERSON] значиться як такий, що зник під час проведення антитерористичної операції в районі населеного пункту Іловайськ Донецької області, у подальшому був знайдений. Викладені обставини свідчать про фактичне перебування [PERSON] у полоні незаконних військових формувань в період з 30.08.2014 по 31.08.2014 (включно). Статтею 55 Конституції України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ч.1, 2 ст.124 Конституції України, делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. З урахуванням конституційного положення про те, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами, юрисдикція яких поширюється на будь-який правовідносини, що виникають у державі (стаття 124 Конституції України), судам підвідомчі всі спори про захист прав і свобод громадян. У Рішенні Конституційного Суду України від 07 травня 2002 року №8/рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) вказано, що судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина. І саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до частини другої статті 55 Конституції України. Право на судовий захист передбачає і конкретні гарантії ефективного поновлення в правах шляхом здійснення правосуддя. Відсутність такої можливості обмежує це право. А за змістом частини другої статті 64 Конституції України право на судовий захист не може бути обмежено навіть в умовах воєнного або надзвичайного стану. Частиною 4 ст.10 ЦПК України і ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладає на суд обов`язок при розгляді справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. За змістом статті 1 Конвенції існує презумпція, що юрисдикція здійснюється на всій території Договірної держави. Зобов`язання, взяті на себе Договірною державою за статтею 1, включають два аспекти, а саме: з одного боку негативне зобов`язання утримуватися від втручання у здійснення гарантованих прав і свобод, а з іншого боку позитивні зобов`язання вживати належних заходів для забезпечення дотримання таких прав і свобод на своїй території (рішення ECHRу справі «Ilascu та інші проти Молдови та Росії», § 313; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan», § 129). Навіть за виняткових обставин, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території через військову окупацію збройними силами іншої держави, воєнні дії чи повстання, або внаслідок створення сепаратистського режиму на її території, вона не втрачає своєї юрисдикції за змістом статті 1 Конвенції (рішення ECHR у справі «Ilascu та інші проти Молдови та Росії», § 333; рішення ECHR у справі «Catan та інші проти Молдови та Росії», § 109; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan», § 130). У випадках, коли держава позбавлена можливості здійснювати владу на частині своєї території, її відповідальність за Конвенцією обмежується виконанням позитивних зобов`язань. Такі зобов`язання стосуються як заходів, необхідних для відновлення контролю (як вираження своєї юрисдикції) над відповідною територією, так і заходів із забезпечення поваги до особистих прав заявника (рішення ECHR у справі «Ilascu та інші проти Молдови та Росії», § 335, § 339; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan», § 131). Таким чином, перша частина цих зобов`язань вимагає від держави відстояти або відновити свій суверенітет над територією та утриматися від будь-яких дій з підтримки сепаратистського режиму (див. там само, §§ 340-345). Згідно з другою частиною зобов`язань держава повинна вжити судових, політичних або адміністративних заходів для забезпечення особистих прав заявника (див. там само, §§ 340-345, §346; рішення ECHR у справі «Sargasyan v. Azerbaijan», § 132). Відповідно до ч.3 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території покладається на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року N 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до ч.2 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України у судовому засіданні можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Дослідивши надані докази та загальновідомі обставини збройної окупації Російською Федерацією Автономної Республіки Крим, суд погоджується із доводами заявника про те, що відповідальність за порушення визначених Конституцією та законами України прав і свобод людини і громадянина на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим покладено на Російську Федерацію як на державу-окупанта відповідно до норм і принципів міжнародного права, що встановлено ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» та підтверджує факт перебування [PERSON] у полоні, заручником незаконних військових формувань на окупованій території Донецької області у період з 30.08.2014 року по 31.08.2014 року (включно).

Outcome: approved