Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-29 00:00:00

В Рівненський міський суд з позовом до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні та моральної шкоди звернулась [PERSON] В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги повністю підтримала, просить суд їх задоволити та стягнути з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні в сумі 11\~487,06 грн. та заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що з 20 грудня 1979 року вона працювала в ОКП «Міжнародний аеропорт Рівне» на різних посадах. 15 червня 2015 року вона подала заяву про звільнення. У звязку з незаконною зміною роботодавцем підстав звільнення її з роботи, та невчасної виплати вихідної допомоги вона звернулась до суду і рішенням Рівненського міського суду від 07 жовтня 215 року за її позовом до ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» було задоволено та змінено причини її звільнення з роботи; стягнуто на ї користь вихідну допомогу за порушення законодавства про працю, колективного і трудового договору у розмірі 5743,62 грн., рішення суду набрало законно сили 20 жовтня 2015 року, а повний розрахунок відповідачем з нею було проведено лише 07 грудня 2015 року. Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року було встановлено, що її середньоденна заробітна плата за квітень-травень 2015 року складає 98,18 грн. Оскільки період невиплати належної заробітної плати з 16 червня 2015 року (день звільнення з роботи) до 07 грудня 2015 року (день фактичного розрахунку) становить 117 робочих днів, тому просить суд стягнути середній заробіток за вказаний період в розмірі 11\~487 грн. 06 коп. (98,18 грн. х 117 робочих днів = 11\~487,06 грн.). Крім того, у звязку з невчасною виплатою вихідної допомоги їй було заподіяно і моральну шкоду, яка виразилась у тому, що були порушені нормальні життєві звязки, вона відчувала душевний неспокій і переживання, вимушена була звернутись з позовом до суду і лише в судовому порядку відповідача було змушено з не розрахуватись. Тому просить суд стягнути з відповідача на її користь заподіяну моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн. Також вважає, що клопотання представника відповідача про закриття провадження по даній справі є безпідставним і у задоволенні якого слід відмовити. В судовому засіданні представник відповідача заявлені позовні вимоги позивача не визнав, просить суд відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у письмових запереченнях на позов. Суду пояснив, що Рівненським міським судом у цивільній справі №569/9919/15-ц за позовом [PERSON] до ОКП «Міжнародний аеропорт «Рівне» було стягнуто на користь позивача з відповідача вихідну допомогу за порушення законодавства про працю, колективного і трудового договору у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 5\~743,62 грн. рішенням у справі №569/9919/15-ц позов [PERSON] до ОКП «МА Рівне» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди був задоволений в повному обсязі. Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року стягнуто з КПВ «МА «Рівне» на користь [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8\~148,94 грн. та 500,00 грн. моральної шкоди, в решті рішення Рівненського міського суду залишено без змін. Тому вважає, що позов [PERSON] уже в повній мірі є задоволеним та не мав-би розглядатися в подальшому. Крім того, оскільки вихідна допомога це грошова компенсація, звільненому з роботи, яка за своєю природою є матеріальною допомогою, тому на неї не поширюється правовий режим заробітної плати, а вихідна допомога є різновидом компенсаційних виплат. Також, позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди та відсутнє обґрунтування її розміру. Не надано жодних доказів які б підтверджувати погіршення стану її здоровя та тяжкість і істотність вимушених змін у житті після звільнення. Зауважив, що у звязку з тим, що відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГУЮ у Рівненській області накладено арешт на всі кошти, належні відповідачу, тому і відповідач не міг вчасно провести розрахунок з позивачем. Тому просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача. Крім того, представник відповідача вважає, що позовна заява позивача [PERSON], яка 22 грудня 2015 року подана до Рівненського міського суду має тотожні вимоги із тими, з якими вона уже зверталась 28 липня 2015 року та з приводу яких уже ухвалено рішення, яке набрало законної сили. У звязку з чим вважає за необхідне провадження по даній справі закрити на підставі ст.205 ЦПК України. Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а …… виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі з 20 грудня 1979 року працювала в Обласному комунальному підприємстві «Міжнародний аеропорт «Рівне» на різних посадах, а протягом останнього часу на посаді начальника відділу складського забезпечення та інспектором бюро перепусток. Дана обставина стверджується дослідженою в судовому засіданні трудовою книжкою [PERSON] виданої 22 жовтня 1974 року. З дослідженого в судовому засіданні наказу №50-к про припинення трудового договору (контракту) від 16 червня 2015 року виданого Обласним комунальним підприємством «Міжнародний аеропорт «Рівне» вбачається, що [PERSON] звільнено з посади інспектора бюро перепусток згідно ст.38 абз.1 КЗпП України на підставі заяви [PERSON] Не погоджуючись з підставами звільнення позивач звернулась до Рівненського міського суду з позовом до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги. Рішенням Рівненського міського суду від 07 жовтня 2015 року по цивільній справі №569/9919/15-ц за позовом [PERSON] до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» про зміну формулювання причини звільнення та стягнення вихідної допомоги позовні вимоги позивача задоволено. Змінено формулювання причини звільнення з роботи [PERSON] з Обласного комунального підприємства «міжнародний аеропорт «Рівне» із «звільнена за власним бажанням ст.38 ч.1 КЗпП України» на «звільнена у звязку з невиконанням роботодавцем вимог законодавства про працю та умов колективного договору за ч.3 ст.38 КЗпП України». Стягнуто з Обласного комунального підприємства «Міжнродний аеропорт «Рівне» на користь [PERSON] вихідну допомогу в розмірі 5743 (пять тисяч сімсот сорок три гривні 62 копійки). Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 04 грудня 2015 року апеляційну скаргу Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» задоволено частково. Рішення рівненського міського суду від 12 жовтня 2015 року у частині, що стосується стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені скасовано. Позовні вимоги [PERSON] до Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволено частково. Стягнуто з Обласного комунального підприємства «Міжнародний аеропорт «Рівне» на користь [PERSON] 8\~148,94 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Рішення рівненського міського суду від 12 жовтня 2015 року у частині відшкодування моральної шкоди змінено, зменшивши розмір відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки, з 5000,00 грн. до 500 (пятсот) грн. В решті рішення місцевого суду (в частині, що стосується стягнення 22\~867,78 грн. заборгованості по заробітній платі та щодо допущення його до негайного виконання в частині стягнення заробітної плати за один місяць) залишено без змін, а подану апеляційну скаргу відхилено. Як пояснила в судовому засіданні позивач, і даної обставини не заперечив представник відповідача, повний розрахунок із виплати вихідної допомоги в сумі 5\~743,62 грн. був проведений відповідачем 07 грудня 2015 року. Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність. Крім того, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові № 6-144цс13 на засіданні Судової палати у цивільних справах 29 січня 2014 року, предметом якої був спір про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, про те, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Відповідно до положень Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів. Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші. Відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку (ст. ст. 2, 7 Закону). Твердження представника відповідача про неможливість виплати заробітної плати при звільненні працівника у звязку з відсутністю коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Окрім того,суд погоджується із розміром середнього заробітку за час затримки вихідної допомоги при звільненні, обчисленого згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100. Відповідно до абз.3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Відповідно до п.8 Порядку, нарахування\~\~виплат, що\~\~обчислюються\~\~із\~\~середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, виходячи із наведеного,період невиплати заробітної плати за період з 16 червня 2015 року по 07 грудня 2015 року складає 117 днів, що вбачається із наданого суду розрахунку і загальний розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає 11 487 грн. 06 коп. Відповідно до ч.7 ст.43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно доч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. Протилежного доказам, наданим позивачем, представник відповідача суду не надав. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивача в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виплати вихідної допомоги при звільненні знайшли своє повне підтвердження, є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають до задоволення. Клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі до задоволення не підлягає, оскільки вимоги у даному позові не є тотожними вимогам, з якими позивач звернулась до Рівненського міського суду 28 липня 2015 року. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зав'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно до розяснень Пленуму Верховного суду України в ч.2 п.3 постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Оскільки в судовому засіданні позивач не довела своїх позовних вимог про стягнення моральної шкоди, тому в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки у задоволенні основних вимог позивача задоволено, тому судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного,

Outcome: approved