Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], третя особа: Тячівський районний відділ державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції в Закарпатській області про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. В позовній заяві зазначила, що рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2013 року з відповідача [PERSON] стягнуто в її користь аліменти на утримання сина [PERSON] в сумі 600 гривень, щомісячно, починаючи з 05 березня 2013 року і до його повноліття. Згідно довідки-розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, виданої Тячівським районним відділом державної виконавчої служби, заборгованість у відповідача зі сплати аліментів станом на 05 травня 2016 року складає 19 800 гривень. Період утворення заборгованості з 05 березня 2013 року по 05 травня 2016 року. Просить стягнути з відповідача в її користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 6 322 грн. 78 коп.. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з'явилися, однак подали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене та те, що сторони в судове засідання не з'явилися, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини справи, суд прийшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 137508, [PERSON] народився 20 березня 2009 року, і його батьком значиться відповідач [PERSON], а матір'ю позивач [PERSON]. Згідно рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 23 травня 2013 року з відповідача [PERSON] стягнуто в користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON] в сумі 600 гривень щомісячно, починаючи з 05 березня 2013 року і до його повноліття. Згідно листа Тячівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Закарпатській області від 05 травня 2016 року, на виконанні в Тячівському районному відділі ДВС ГУТЮ у Закарпатській області перебуває виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 301/479/13-ц від 07 жовтня 2013 року, виданого Іршавським районним судом Закарпатської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO]. Станом на 05 травня 2016 року за боржником рахується заборгованість у розмірі 19 800 гривень. За змістом ч.1 ст.196 Сімейного кодексу України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При розгляді справи за 6-1477цс15, предметом якої був спір про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 3 лютого 2016 року ухвалив постанову та зробив правовий висновок про те, що, згідно із частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] зобовязаний з 05 березня 2013 року сплачувати на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в сумі по 600 грн. 00 коп., щомісячно. Станом на 05 травня 2016 року, розмір заборгованості [PERSON] по сплаті аліментів становить 19 800 грн., тобто за період з 05 березня 2013 року по 05 травня 2016 року. А тому, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, за період з 05 березня 2013 року по 30 квітня 2016 року, становить 6 322 грн. 78 коп., виходячи зі щомісячної заборгованості зі сплати аліментів за місяць в розмірі 600 гривень, помноженої на 1 % пені і помноженої на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість, при цьому загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць), а саме: березень 2013 року 130 гривень 78 коп.; квітень 2013 року 180 гривень; травень 2013 року 186 гривень; червень 2013 року 180 гривень; липень 2013 року 186 гривень; серпень 2013 року 186 гривень; вересень 2013 року 180 гривень, жовтень 2013 року 186 гривень, листопад 2013 року 180 гривень, грудень 2013 року 186 гривень, лютий 2014 року 168 гривень, березень 2014 року 186 гривень; квітень 2014 року 180 гривень; травень 2014 року 186 гривень; червень 2014 року 180 гривень; вересень 2014 року 180 гривень, жовтень 2014 року 186 гривень, листопад 2014 року 180 гривень, грудень 2014 року 186 гривень; січень 2015 року 186 гривень, лютий 2015 року 168 гривень, березень 2015 року 186 гривень; квітень 2015 року 180 гривень; травень 2015 року 186 гривень; червень 2015 року 180 гривень; липень 2015 року 186 гривень, серпень 2015 року 186 гривень, вересень 2015 року 180 гривень, жовтень 2015 року 186 гривень, листопад 2015 року 180 гривень, грудень 2015 року 186 гривень; січень 2016 року 186 гривень, лютий 2016 року 168 гривень, березень 2016 року 186 гривень; квітень 2016 року 180 гривень. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 22 своєї постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року № 3 передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках, як вказано в п. 22 зазначеної постанови, стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини (далі Конвенція), яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Судом встановлено, що заборгованість по аліментах на утримання неповнолітньої дитини виникла з вини відповідача, який не сплачував аліменти. Тому, враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] 6 322 гривні 78 копійок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved