Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-04 00:00:00

До суду 11.02.2020 року надійшла заява [PERSON] , заінтересована особа: [PERSON] , про встановлення факту належності правовстановлюючих документів, а саме: свідоцтва про право власності на житло, видане Одеською залізницею 20.04.1998 року, та розпорядження органу приватизації від 20.04.1998 року №636 на право спільної часткової власності в рівних частинах на квартиру [ADDRESS] . В обґрунтування заяви [PERSON] зазначила, що їй та її доньці [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Одеською залізницею 20.04.1998 року, та розпорядження органу приватизації від 20.04.1998 року №636. на праві спільної часткової власності належить в рівних частинах квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . При видачі свідоцтва про право власності на житло та в розпорядженні органу приватизації було допущено помилку, яка перешкоджає заявниці зареєструвати свою власність, володіти, користуватися та розпоряджатися власністю на свій розсуд. Так, в свідоцтві про право власності на житло та в розпорядженні органу приватизації її прізвище зазначено як « [PERSON] », що не збігається із записом її прізвища в паспорті громадянина України, який був виданий Приморським РВ УМВС України в Одеській області 18.01.1999 року, в якому прізвище заявниці зазначено як « [PERSON] ». Вважає, що причина невірного написання її прізвища виникла з невірним перекладом прізвища з російської мови на українську. Внаслідок цієї помилки, на даний час виникла певна невідповідність між документом, що посвідчує її особу, та правовстановлюючими документами, у зв`язку з чим заявниця змушена була звернутися до суду з зазначеною заявою про встановлення факту належності їй свідоцтва про право власності на житло, видане Одеською залізницею 20.04.1998 року, та розпорядження органу приватизації від 20.04.1998 року №636 на право спільної часткової власності в рівних частинах на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20.02.2020 року провадження у справі було відкрито та призначено до розгляду в судовому засіданні на 30.03.2020 року. У судове засідання 30.03.2020 року сторони не з`явились, були сповіщені про час та місце розгляду справи належним чином. Ухвалою суду від 30.03.2020 року витребувано із Регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «Українська залізниця» (м.Одеса, вул.Пантелеймонівська, 19) належним чином завірені копії документів, які послугували (стали підставою) для приватизації [PERSON] та членам її сім`ї [PERSON] , [PERSON] квартири [ADDRESS] згідно розпорядження органу приватизації від 20 квітня 1998 року №636 (свідоцтво про право власності на житло, видане Одеською залізницею 20 квітня 1998 року за №Ж-702). Розгляд справи відкладено на 05.05.2020 року. 30.04.2020 року на адресу суду з АТ «Українська залізниця» Виробничий структурний підрозділ «Одеське територіальне управління» надійшов лист, в якому зазначено, що у зв`язку з тим, що відділ приватизації, який був на Одеській залізниці вже не існує, надати належним чином завірені копії документів, які стали підставою для приватизації на житло за адресою: [ADDRESS] , не є можливим. У судове засідання призначене на 05.05.2020 року [PERSON] не з`явилася, надала суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю. У судове засідання [PERSON] не з`явилася, 05.05.2020 року надала суду заяву щодо розгляду справи за її відсутністю. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Крім того, на вимогу зазначених норм процесуального права, датою ухвалення судового рішення, ухваленого за відсутності осіб, які беруть участь у справі, є дата складення повного судового рішення. У зв`язку з цим, датою складення цього судового рішення є 13.05.2020 року. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Судом встановлено, що на підставі рішення Виконкому Приморської райради народних депутатів м.Одеси від 19.04.1985 року, 30.04.1985 року було видано ордер №218 серії ПР [PERSON] , сім`я якої складається з п`яти осіб, на право зайняття трьохкімнатної квартири [ADDRESS] [ADDRESS] . До складу сім`ї на момент видачі ордеру входили: мати - [PERSON] , донька - [PERSON] , зять - [PERSON] та онука - [PERSON] . Розпорядженням органу приватизації - Дистанції цивільних споруд Одеської залізниці від 20.04.1998 року №636 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] передано в приватну спільну часткову власність квартиру в рівних частках 3-х кімнатну квартиру загальною площею 69,8 кв.м, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.6). 20.04.1998 року Одеською залізницею видано свідоцтво про право власності на житло, в якому зазначено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] дійсно належить на правах приватної, спільної, часткової власності [PERSON] та членам її сім`ї: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Зазначене свідоцтво видане згідно з розпорядженням від 20.04.1998 року №636, зареєстровано і записано у реєстрову книгу за №Ж-702. Право власності на зазначену квартиру зареєстрованого за [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в ОМБТІ та РОН 27.04.1998 року в реєстрову книгу №269 пр., на стор.92, реєстровий № [NUMBER] (а.с.5). [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] , [PERSON] є власницею 1/3 частини кватири під [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2001 року, посвідченого держаним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори Гнатюк Т.А., спадкова справа №288/2001, реєстр за №2-1389, зареєстрованого в ОМБТІ та РОН 17.07.2001 року в реєстрову книгу №407 пр., стор.29, ро.692 (а.с.13). В наданих суду свідоцтві про право власності на житло від 20.04.1998 року та в розпорядженні органу приватизації від 20.04.1998 року прізвище заявниці зазначено як « [PERSON] ». Проте, заявницею суду було надано копію паспорту серії [NUMBER] виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області від 18.01.1999 року, в якому її прізвище зазначено як « [PERSON] » (а.с.3). 30.04.2020 року АТ «Українська залізниця» Виробничий структурний підрозділ «Одеське територіальне управління» надано лист, в якому зазначено, що відділ приватизації, який був на Одеській залізниці вже не існує, що у зв`язку з чим не виявляється можливим надати належним чином завірені копії документів, які стали підставою для приватизації на житло за адресою: [ADDRESS] . У зв`язку з вказаними розбіжностями в написанні прізвища в паспорті та в правовстановлюючих документах, а саме: в свідоцтві про право власності на житло та в розпорядженні органу приватизації від 20.04.1998 року, заявниця не може реалізувати своє право власника, що перешкоджає їй зареєструвати її власність, володіти, користуватися та розпоряджатися нею на свій розсуд, у зв`язку з чим [PERSON] була змушена звернутися до суду з зазначеною заявою. Вказані невідповідності написання прізвища заявниці « [PERSON] » в свідоцтві про право власності на житло та в розпорядженні органу приватизації від 20.04.1998 року та написанні прізвища заявниці « [PERSON] » у паспорті серії [NUMBER] виданого Приморським РВ УМВС України в Одеській області від 18.01.1999 року виникли по причині написання російською та українською мовами, діалектами, а також через неуважність осіб, що вчинили вказані записи, які виправити на даний час неможливо. Коли установи, які видали правовстановлюючі документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Згідно з положеннями п.5 ч.2 ст.293 ЦПК, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно ст.319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження, смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті,смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку наслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно роз`яснень, які містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31 березня 1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (з подальшими змінами) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, №5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст.256 ЦПК (у новій редакції ЦПК України відповідно норма міститься у ст.315) факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Зміст статті 89 ЦПК України визначає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Метою встановлення даного факту є те, що без такого факту належності правовстановлюючого документу заявниця не матиме змоги розпоряджатися своїм майном, а саме частиною квартири [ADDRESS] . Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючих документів які, необхідні заявниці для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. Оскільки даний факт підтверджується письмовими доказами по справі, суд вважає, що є підстави для задоволення заяви і встановлення факту належності заявниці свідоцтва про право власності на житло, видане Одеською залізницею 20.04.1998 року, та розпорядження органу приватизації від 20.04.1998 року №636 на право спільної часткової власності в рівних частинах на квартиру [ADDRESS] . Встановлення вказаного факту має юридичне значення для заявниці, яка через розбіжності в написанні свого прізвища в зазначених документах та в документі, який посвідчує особу, не може в повному обсязі реалізувати свої права як власника. Тому суд вважає що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказами.

Outcome: approved