Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Екко» з вимогою стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 1251,65 доларів США (у перерахунку в національну валюту станом на 27.04.2017 року становить 33 280,00 грн.), за курсом НБУ на дату ухвалення рішення суду, з яких: 1250,00 доларів США - викупна сума; 1,34 доларів США - проценти за користування чужими грошовими коштами; 0,31 доларів США - 3% річних, що є предметом позову. 19 червня 2017 року представник позивача [PERSON] подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, за змістом поданої до суду заяви позивач просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти у розмірі 1280,83 доларів США (у перерахунку в національну валюту станом на 16.06.2017 року становить 33 310,00 грн.), за курсом НБУ на дату ухвалення рішення суду, з яких: 1250,00 доларів США - викупна сума; 24,97 доларів США - проценти за користування чужими грошовими коштами; 5,86 доларів США - 3% річних. (а.с.38-39) Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, просить позов задовольнити на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача - Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Екко», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у позовній заяві, про причини неявки відповідач не повідомив, процесуальним правом надати письмові пояснення (заперечення) по суті предмету спору не скористався. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Згідно ч.1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства. Вимоги ч.1 ст. 16 цього Закону встановлюють, що договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору. Судом встановлено, що 15 грудня 2008 року між [PERSON] та Закритим акціонерним товариством «ЕККО», правонаступником якого є Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «ЕККО», було укладено Договір добровільного страхування життя та додаткового страхування у випадку настання інвалідності в результаті нещасного випадку (Юніор) за № J0001-0812, з визначеним строком дії договору на десять років, а саме - до 30.11.2018 року включно. Початок дії страхового захисту згідно Договору - 01.12.2008 року 00:00 год. (а.с. 11-12). Відповідно до пункту 9.2.4 Договору, Страхувальник має право по закінченню трьох років з початку дії Договору, за умови повної сплати страхових внесків за вказаний період, на зменшення страхових сум і звільнення від сплати наступних страхових внесків або достроково розірвати договір та отримати викупну суму. Виходячи з положень ст.28 Закону України «Про страхування», дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України. Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона зобов'язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії договору страхування, якщо інше ним не передбачено. У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Якщо вимога страховика зумовлена невиконанням страхувальником умов договору страхування, страхувальнику повертається викупна сума. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід'ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Згідно з розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 07 червня 2016 року за №1196 «Про аналювання ліцензії на провадження страхової діяльності Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕККО», анулювано ліцензію Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕККО», що видана розпорядженням Держфінпослуг від 24.05.2007 року №7359, та переоформлена рішенням Держфінпослуг від 16.04.2010, на провадження страхової діяльності з добровільного страхування життя. Звернуто увагу Товрситва на те, щзо анулювання (відкликання) ліцензії не звільняє Товариство від обов'язку виконувати свої зобов'язання за укладеними договорами зі споживачами фінансових послуг щодо видів фінансових послуг, на право провадження яких вона видана. Це розпорядження набирає чинності через тридцять календарних днів з дня його прийняття, а саме з 07.07.2016 року. 21 лютого 2017 року [PERSON] звернулась до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ЕККО» із заявою про дострокове припинення договору страхування життя у вигляді полісу №004-0902 і здійснити виплату викупної суми, датою дострокового припинення добровільного страхування життя №004-0902 просила вважати 27 березня 2017 року, подана заява залишилась відповідачем без належного реагування та відповідді адресату звернення. (а. с. 13-14). За вказаних обставин та враховуючи, що направлена позивачем заява на адресу відповідача про припинення договору страхування життя повернулась з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 22.03.2017 року, то днем з якого потрібно вважати договір страхування припиненим, виходячи з положення ч 3 ст. 28 ЗУ «Про страхування», слід вважати 22.04.2017 року (а. с. 13-14). Згідно з таблицею страхових виплат відображеної в Додатку до Полісу страхування життя № J0001-0812R «Персональна програма «Еко - Юніор - Лайв», при розірванні договору страхування викупна сума станом на 01.12.2016 року становила 1250,00 доларів США до кінця відповідного року. (а.с. 10). В період дії договору позивачем, відповідно до прийнятих зобов'язань, було перераховано відповідачу страхових внесків на загальну суму 1250,00 доларів США, з урахуванням п.2.3 Договру страхування, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій про оплату коштів. (а.с. 17-20). Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України. Приписами ст. 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно зі ст.ст. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Виходячи з аналізу норм ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів. Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї. Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням. Саме до останнього виду грошових зобов'язань належить укладений сторонами договір про надання послуг, оскільки ним установлена ціна договору - страхова сума. Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І "Загальні положення про зобов'язання" книги 5 ЦК України , а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань. З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору добровільного страхування життя, є грошовим зобов'язанням. Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов'язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання. (постанова ВСУ від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс1 1). Згідно зі ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Разом з тим, незалежно від фіксації еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, згідно з пунктами 1 та 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зважаючи на зміст зазначеної статті та беручи до уваги практику Європейського суду з прав людини, суди, у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, повинні зазначити в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню у цій іноземній валюті з вказівкою на конвертацію цієї суми в національну валюту на день здійснення платежу. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 24 вересня 2014 р. у справі N 6-145цс14, де зазначено, що грошове зобов'язання має бути виконане в гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення викупної суми в розмірі 1250,00 доларів США, що станом на 16.06.2017 року становить 32508,87 грн., оскільки відповідачем порушено умови договору в частині повернення викупної суми позивачу після припинення дії Договору добровільного страхування життя №J0001-0812, в свою чергу, відповідач не скористався процесуальним правом надати докази, які мали підтвердити виконання договірних зобовоязань щодо повернення позивачу викупної суми. Виходячи з природи спірних правовідносин, неналежне виконання відповідачем умов договору страхування в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, тому суд вважає правомірним вимоги позивача в частині стягнення трьох відсотків річних за прострочення виконання грошового зобов'язання, які розраховуються за наступною методикою: 1250,00 доларів США (основна сума боргу) х 0,03 х 55 (кількість днів прострочення)/365 = 6,00 доларів США, що станом на 16 червня 2017 року складає 156,04 грн., тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, у розмірі визначеному судом. Відповідно до положень ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Виходячи з предмету позову, позивачем окремо заявлено вимогу про стягнення з відповідача проценти за користування чужими грошовими коштами, які розраховані за період з 26.04.2017 року по 18.06.2017 рік у розмірі 24,97 доларів США, обгрунтовуючи правові підстави для нарахування процентів позивач посилається на положення ст.536, ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України та п.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», вважає, що аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що договір страхування - це договір про фінансову послугу, яка відноситься до небанківського сектора. Разом з тим, відповідно до положень статті 2 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», яка визначає сферу дії цього Закону ; статті першої, що містить вичерпний перелік суб'єктів, на яких поширюється дія цього Закону, та у якій наведено визначення фінансової послуги, вбачається, що сфера дії зазначеного Закону за суб'єктним складом учасників є обмеженою і не поширюється: по-перше, на юридичних осіб, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами; по-друге, на фізичних осіб, які не є суб'єктами підприємницької діяльності. Постановою Правління національного банку України «Про затвердження Положення про процентну політику» від 18.08.2004 N 389 Національного банку України, визначено, що облікова ставка Національного банку - один з монетарних інструментів, за допомогою якого Національний банк установлює для суб'єктів грошово-кредитного ринку орієнтир щодо вартості залучених та розміщених грошових коштів на відповідний період, і є основною процентною ставкою, яка залежить від процесів, що відбуваються в макроекономічній, бюджетній сферах та на грошово-кредитному ринку. В той же час, відносини, які виникли між сторонами спору регулюються нормами спеціального законодавства, в даному випадку Законом України «Про страхування», тому визходячи із суб'єктного складу учасників цих правовідносин на них не поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», тому відсутні правові підстав для задоволення вимог позивача в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами на підставі ст.536 та ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. ( ст. 15 Цивільного кодексу України) Згідно з ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Разом з тим, однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Екко» про захист прав споживачів страхових послуг та стягнення викупної суми підлягає задоволенню частково, суд присуджує стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Екко» на користь [PERSON] викупну суму за Договором страхування життя у розмірі 1250,00 доларів США, (що станом на 16.06.2017 року становить 32508,87 грн.), 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в сумі 6,00 доларів США, що станом на 26.06.2017 року становить 156,04 грн., в іншій позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, суд присуджує стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Екко» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1600,00 грн., оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні з даним позовом до суду. (а.с.1) Враховуючи наведене та

Outcome: approved