Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до Орджонікідзевського районного суду м. Харкова з позовною заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки померлий за заповіту не залишив. В обґрунтування позову зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, що складається з частки квартири [ADDRESS] . Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 11.11.1998 року, виданого Харківським обласним державним сільськогосподарським підприємством «Декоративне садівництво», зареєстрована у КП Харківське міське бюро технічної інвентаризації р. № В-40494 від 04.12.1998 року, на праві спільної сумісної власності за нею, померлим [PERSON] та онукою [PERSON] . За час перебування у шлюбі з [PERSON] народилася дончка - [PERSON] , яка проживає окремо та доводиться матір`ю [PERSON] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 15.01.2004 року [PERSON] визнано безвісно відсутнім та, на підставі даного рішення суду, знято з реєстрації місця проживання в квартирі [ADDRESS] . В серпні 2007 року [PERSON] повернувся у квартиру [ADDRESS] та залишився проживати без реєстрації постійного місця проживання до самої смерті. Шлюб розірвано не було і весь час вони проживали однією сім`єю, отже вона є спадкоємицею першої черги. Після смерті батька [PERSON] звернулася до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Харківській області Кішкіної О.О., де склала заяву про відмову від прийняття спадщини на користь дружини спадкодавця - [PERSON] . Вважаючи себе спадкоємицею майна померлого вона не звернулася до нотаріальної контори у строк, передбачений законом. 23 січня 2019 року звернувшись до нотаріуса отримала повідомлення в якому зазначалося, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Однак у зв`язку з тим, що вона не надала жодного документально підтвердженого юридичного факту сумісного проживання зі спадкодавцем на момент його смерті, вона позбавляється можливості на реалізацію свого права на майно, що залишилося у якості спадщини після смерті чоловіка. На підставі викладеного просила встановити юридичний факт постійного проживання зі спадкодавцем та визнати, в порядку спадкування за законом після його смерті право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS] . 09 квітня 2019 р. ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Харкова позовну заяву прийнято та відкрито провадження у зазначеній цивільній справі. 05 червня 2020 р. ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова задоволено клопотання позивача про витребування доказів в АТ «Украпошта», КЗОЗ «Центр екстренної медичної допомоги та медицини катастроф» та ГУ пенсійного фонду України в Харківській області. 04 серпня 2020 р. ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова закрито підготовче провадження та цивільну справу призначено до розгляду. Позивачка та її представник про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно у судове засідання не з`явились. Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності на підставі наявних доказів. Відповідачка про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, у судове засідання не з`явився, подала суду заяву про визнання позову та розгляду справи за її відсутності. Третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції в Харківській області Кішкіна О.О. про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином та своєчасно у судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомила. Дослідивши матеріали справи, перевіривши обставини справи, суд доходить наступних висновків: У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються. Згідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 18 своєї Постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» - суд повинен навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт. Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Судом встановлено, що 23 жовтня 1963 року [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження та витягом з реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища в зв`язку з чим змінила прізвища на [PERSON] . [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої записані [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження. Органом приватизації житлового фонду Харківського обласного державного сільськогосподарського підприємства «Декоративне садівництво» видано свідоцтво [NUMBER] на ім`я [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] загальною площею 43,8 кв.м. Право власності зареєстроване в КП «Харківське бюро технічної інвентаризації» 04.12.1998 року за реєстром № В-40494. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15.01.2004 року заява [PERSON] та [PERSON] , заінтересована особа: ВЖРЕП Орджонікідзевського району м. Харкова про визнання особи безвісно відсутньою - задоволено. [PERSON] , який проживав у квартирі [ADDRESS] визнано безвісно відсутнім. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. Відповідно до відомостей, які містяться в актовому запису про смерть № 5918 від 17.04.2018 року [PERSON] помер в Харківській міській клінічній багатопрофільній лікарні № 25 Згідно довідки № 873 від 28.10.2019 року виданої головним лікарем КНП «Міська клінічна багатопрофільній лікарні № 25» Харківської міської ради [PERSON] доставлено до приймального відділення лікарні бригадою швидкої допомоги з адреси: [ADDRESS] , в паспорті реєстрація місця проживання відсутня. Відповідно до листа № 2000-0802-7/37513 від 25.06.2020 р. направленого на виконання ухвали суду від 05.06.2020 р. Головним Управлінням пенсійного фонду України в Харківській області повідомлено, що [PERSON] перебував на пенсійному обліку за адресою: [ADDRESS] . Надаючи аналіз наведеним доказам, суд доходить висновку що є доведеним фактом - факт постійного проживання на день відкриття спадщини [PERSON] зі своєю дружиною, у належній йому на праві спільної сумісної власності квартирі [ADDRESS] без адресної реєстрації у зв`язку з визнанням його судом безвісно відсутньою особою та не скасування зазначеного рішення за життя [PERSON] . Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (ч. 1 ст. 368 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 5 своєї постанові № 20 від 22.12.95 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім`ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду"). Частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Зі позову вбачається, що він стосується відкриття спадщини після смерті учасника спільної власності. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином суд доходить висновку, що частка [PERSON] у праві спільної сумісної власності на спірну квартиру є рівними з іншими співвласниками та дорівнює 1/3 частині у праві власності на квартиру. Згідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. На підставі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини вважається таким що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Статтею 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлює шестимісячний строк. 23.01.2019 р. за № 22/01-16 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Головного управління юстиції в Харківській області Кішкіною О.О. повідомлено [PERSON] про розгляд її заяви про прийняття спадщини. Заявниці роз`яснено положення ст.ст. 1268, 1270, 1296 ЦК України та рекомендовано звернутися до суду, оскільки нотаріусу не надано документу у підтвердження проживання на день смерті зі спадкодавцем, який підтверджує факт прийняття спадщини. Судом встановлено, що у померлого [PERSON] залишилася дружина - позивачка, яка не звернулася у передбачений законом строк з заявою про прийняття спадщини, а також дочка відповідачка у справі, яка 30.05.2018 року склала заяву про відмову від спадщини після смерті батька [PERSON] на користь матері [PERSON] , засвідчила її у приватним нотаріусом ХМНО Кішкіної О.О. за реєстром № 2275. Відповідно до витягу зі Спадкового реєстру (заповіти / спадкові договори та витягу зі спадкового реєстру) та витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) після смерті [PERSON] , померлого [INFO] інформація у Спадковому реєстрі відсутня. Згідно ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Інших спадкоємців у померлого [PERSON] немає і у відповідності зі ст. 1261 ЦК України позивачка є спадкоємцем першої черги, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і вважається такою що прийняла спадщину, протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не заявила про відмову від неї. В зв`язку з наведеним суд задовольняє позов [PERSON] в частині визнати за нею права власності в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON] - 1/3 частину у праві власності на квартиру [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved