Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-01 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] з позовом про визнання права власності на спадкове майно до відповідача Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [INFO] помер його дід [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки площею 4,590 розташованої на території Самарської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За життя [PERSON] залишив заповіт відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] заповів своєму синові (батькові позивача) [PERSON]. Проте [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача, що підтверджується його письмовою заявою від 24.03.2016 року посвідченою секретарем Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області і поданою державному нотаріусу Петропавлівської державної нотаріальної контори. Крім цього зазначає, що всі інші спадкоємці за законом після смерті [PERSON], а саме: дружина померлого [PERSON], донька померлого [PERSON], онуки померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON] також відмовилися від прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], на його користь, що підтверджується їх письмовими заявами посвідченими секретарем Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та поданими в березні 2016 року державному нотаріусу Петропавлівської державної нотаріальної контори. Відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку та земельної ділянки після смерті [PERSON]. Однак нотаріусом 10.11.2016 року йому було видано лише свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,590 розташовану на території Самарської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок на ім'я померлого, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2016 року, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.02.2017 року. Вказує, що за життя [PERSON], на виділеній йому земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1964 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. Відповідно до довідки Самарської сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 01.02.2017 року № 39 [PERSON] дійсно був власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно даних погосподарської книги. Позивач також зазначає, що від спадщини у вигляді житлового будинку він не відмовлявся, фактичного прийняв її, оскільки доглядає за ним, звернувся до нотаріуса з відповідною заявою, проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлого не може оформити вказане спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власника, а тому змушений звернутися до суду з даним позовом. Позивач в судовому засідання позов підтримав, просить його задовольнити в повному обсязі. Від відповідача надійшла заява з проханням розглянути справу без участі їх представника, позов визнають. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Судом встановлено, що [INFO] помер дід позивача [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку [ADDRESS], земельної ділянки площею 4,590 розташованої на території Самарської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], копією технічного паспорта на житловий будинок. Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За життя [PERSON] залишив заповіт відповідно до якого житловий будинок з господарськими будівлями в [ADDRESS] заповів своєму синові [PERSON], що підтверджується копією заповіту від 21.02.2014 року посвідченого секретарем Самарської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 04. Проте [PERSON] відмовився від прийняття спадщини після смерті [PERSON] на користь позивача, що підтверджується його письмовою заявою від 24.03.2016 року посвідченою секретарем Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області і поданою державному нотаріусу Петропавлівської державної нотаріальної контори. Крім цього всі інші спадкоємці за законом після смерті [PERSON], а саме: дружина померлого [PERSON], донька померлого [PERSON], онуки померлого [PERSON], [PERSON], [PERSON] також відмовилися від прийняття спадщини, що залишилася після смерті [PERSON], на користь позивача, що підтверджується їх письмовими заявами посвідченими секретарем Самарської сільської ради Петропавлівського району Дніпропетровської області та поданими в березні 2016 року державному нотаріусу Петропавлівської державної нотаріальної контори. Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст.1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за законом п'ятої черги після смерті [PERSON], оскільки всі інші спадкоємці за заповітом і за законом відмовилися від прийняття спадщини на його користь. Відповідно до діючого законодавства позивач звернувся до державного нотаріуса Петропавлівської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області з заявою про прийняття спадщини за законом у вигляді житлового будинку та земельної ділянки після смерті мого діда [PERSON]. Однак нотаріусом 10.11.2016 року йому було видано лише свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 4,590 розташовану на території Самарської сільської ради, Петропавлівського району, Дніпропетровської області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, а у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок йому було відмовлено через відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок на ім'я померлого, що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2016 року, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 01.02.2017 року. Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За життя [PERSON], на виділеній йому земельній ділянці збудував вказаний житловий будинок, будівництво якого було завершено в 1964 році, проте на той час він не мав можливості визнати своє право власності на збудований будинок, оскільки до 05 серпня 1992 року не передбачалася процедура введення приватних будинків в експлуатацію з метою подальшого оформлення права власності. До серпня 1992 року оформлення права власності на ці будинки проводили органи місцевого самоврядування на основі висновку про технічний стан будинку, складений у бюро технічної інвентаризації і документа, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташований зазначений об'єкт, відповідно до листа Держбуду від 23.03.1999 року та п. 3 постанови Кабінету Міністрів від 09.09.2009 року № 1035 «Про затвердження Тимчасового порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, спорудженими без дозволу на будівництво». Та після прийняття Верховною Радою Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ці об'єкти приймають в експлуатацію як самовільно побудовані, але відповідно до ч.1 ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність осіб. Крім того, згідно з частинами першою та другою статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Це означає, що правові засади прийняття в експлуатацію об'єктів, побудованих до 05.08.1992 року, відсутні. До того ж як роз'яснює Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13, у період чинності Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що затверджена Міністерством комунального господарства Українського РСР 31 січня 1966 року державна реєстрація нерухомого майна не проводилася в сільській місцевості, а право власності на житловий будинок підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради. В даному інформаційному листі також вказано, що суди обґрунтовано задовольняють позови спадкоємців про визнання за ними права власності на житловий будинок при поданні документів щодо права користування або права власності на земельну ділянку на якій розташовано житловий будинок, висновку БТІ або сертифікату відповідності, виписки з погосподарської книги сільської ради щодо належності будинку, а також наявних рішень видачу спадкодавцю свідоцтва про право власності на будинок, яке він не отримав. Відповідно до довідки Самарської сільської ради Петропавлівського району, Дніпропетровської області від 01.02.2017 року № 39 [PERSON] дійсно був власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] згідно даних погосподарської книги. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її на час відкриття. Від спадщини у вигляді житлового будинку позивач не відмовлявся, фактичного прийняв її проте через відсутність правовстановлюючого документу на ім'я померлого не може оформити вказане спадкове майно на своє ім'я та розпоряджатися ним на правах власника. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Враховуючи вищевикладене, дослідивши та оцінивши докази позивача, надані ними на підтвердження своїх вимог, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved