Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-11 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з [PERSON] на свою користь 10674 грн. 95 коп., які підлягають відшкодуванню в порядку регресу за погашення позивачем заборгованості перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва, стягувачем в процедурі виконавчого провадження, за виконавчим листом № 755/5714/13-ц, виданого 14.03.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва заборгованості по оплаті житлово - комунальних послуг в сумі 9407,99 грн.. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити з підстав викладених в позовній заяві, пояснила, що 10 червня 2015 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №47805331 щодо примусового виконання виконавчого листа №755/5714/13-ц, виданого 14.03.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва заборгованості по оплаті житлово - комунальних послуг в сумі 9407,99 грн. В межах процедури виконавчого провадження, 07 березня 2016 року, на підставі Акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, складеним ПР ДПС взводу роти дорожньо - патрульної служби ГУ НП в Київській області Даніловим О. В, відповідно до ст. 40 ЗУ «Про виконавче провадження», на 82 км а/д Київ - Знам'янка було тимчасово затримано транспортний засіб «Нісан», д.н.з. [NUMBER], під керуванням [PERSON] та транспортний засіб доставлено на зберігання на спеціальний майданчик за адресою: м. Кагарлик, переулок Серпневий, 8. На момент затримання транспортного засобу, позивач мав право керування та розпорядження вищевказаним транспортним засобом, що підтверджується нотаріально посвідченою довіреністю від 15.02.2013 року, виданого від імені [PERSON], відповідача у справі. 09 березня 2016 року позивач перерахувала на депозитний рахунок Відділу ДВС Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві в рахунок погашення заборгованості перед стягувачем кошти в розмірі 9522,69 грн., а також виконавчий збір у розмірі 952,26 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 200,00 грн., що стало підставою для винесення державним виконавцем постанови від 12 березня 2016 року про закінчення виконавчого провадження щодо боржника [PERSON] Позивач вважає, що виконавши зобов'язанння боржника в процедурі виконавчого провадження, він отримав право на звернення до боржника з вимогою стягнути виплачені кошти в порядку регресу, про що повідомив відповідача направивши письмову вимогу про врегулювання спору в досудовому порядку, яка залишилась без належного реагування з боку відповідача, що стало підставою для звернення з цим позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною у відомостях адресно-довідкового бюро підрозділу ГУДМС України в м. Києві, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомила, процесуальним правом надати письмові пояснення по суті предмету спору не скористалась. Представник третьої особи - Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві, в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлялися належним чином, шляхом направлення судових повісток за адресою, вказаною в позовній заяві, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомив. На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником транспортного засобу «Nissan Primastar», державний реєстраційний номер [NUMBER], що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу. (а.с.7) Відповідно до довіреності від 15.02.2013 року [PERSON] уповноважила [PERSON] користуватися та розпоряджатися належний їй на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 04.08.2009 року ВРАР-УДАІ в м. Києві, автомобіль марки «Nissan Primastar», 2005 року випуску, легковий пасажирський, номер шасі [NUMBER], д. н. з. [NUMBER], зареєстрований 04.08.2009 року ВРЕР - 9 УДАІ в м. Києві. (а.с.6) Виходячи зі змісту інформаційного листа, виданого Відділом державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в м. Києві від 06 квітня 2016 року, на звернення [PERSON], в провадженні Відділу ДВС Дніпровського РУЮ м. Києва передав на виконанні виконавчий лист №755/5714/13-ц, виданий 14.03.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва про стягнення з [PERSON] на користь Комунального підприємства по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва заборгованість по оплаті за житлово - комунальні послуги у сумі 9407,99 грн. 10 червня 2015 року державним виконавцем, відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про арешт майна боржника та оголошено заборону його відчуження. 30 листопада 2015 року державним виконавцем, відповідно до вимог ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», винесена постанова про розшук майна боржника, копія якої направлена до відповідних установ - до виконання, сторонам виконавчого провадження - до відома. 09 березня 2016 року [PERSON] на депозитний рахунок Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції в місті Києві перераховано в рахунок погашення заборгованості згідно виконавчого листа №755/5714/13-ц, виданий 14.03.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва, грошові кошти в розмірі 9522,69 грн., та окремо сплачено кошти виконавчий збір в сумі 952,26 грн. та витрати на проведення виконавчих дій у сумі 200,00 грн., що підтверджується квитанціями про їх оплату, які в копії долучено до матеріалів справи. (а.с. 16) 11.05.2016 року [PERSON], звернувся до [PERSON] звернувся з вимогою про стягнення грошових коштів в порядку регресу в сумі 10674,95 грн., оскільки [PERSON] здійснено погашення заборгованості перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району м. Києва за виконавчим листом №755/5714/13-ц, виданим Дніпровським районним судом м. Києва. (а.с. 16) Відповідно до ч. 1 ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 Цивільного кодексу України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, указана норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорювань право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнані права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб'єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту Особа, права якої порушено, може скористатись не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Відповідно до ст. 1191 Цивільного кодексу України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом. Як роз'яснено у п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року за №8 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», оскільки особа, яка відповідає за шкоду, заподіяну з вини іншого, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи, не буде суперечити закону пред'явлення за вибором потерпілого вимог про відшкодування шкоди безпосередньо до винної особи, якщо за законом межі відповідальності останньої та особи, яка за неї відповідає, однакові. Право зворотної вимоги (регресу) - це вимога кредитора до боржника (особи, яка завдала шкоду) про повернення сплаченого за його вини відшкодування потерпілому. Регресна вимога носить похідний характер. Вона виникає тільки на основі виконання якогось іншого зобов'язання, що стосовно регресного може бути названо основним. Регресне зобов'язання завжди є похідним від основного, оскільки коли припиняє дію основне, то виникає регресне зобов'язання. Регрес у системі майнових правовідносин виконує ті ж функції, що й відповідальність за невиконання договірного зобов'язання або зобов'язання, що виникає із заподіяння шкоди. Виконання зобов'язання, сплата санкцій або відшкодування шкоди регредієнтом третій особі приводить до врегулювання відповідно до договору або законом положення на стороні лише кредитора (потерпілого) і разом з тим викликає порушення в економічному становищі платника (регредієнта), що не поніс би збитку при відсутності провини регресанта або виконанні ним зобов'язання. За допомогою регресу й досягається відновлення порушеної рівноваги, або "порушення принципів еквівалентного обміну товару регулюється остаточно". Вищевказане дає підставу дійти висновку, що регрес як за змістом, так і за своєю природою не є цілком самостійним інститутом цивільного права, а лише засобом перекладання збитків із платника на особу, відповідальну за ці збитки. Якщо ж розглядати регрес як правовідносини, то за своїм змістом він є зобов'язанням по відшкодуванню шкоди, понесеної однією особою з вини або за рахунок іншої, а тому може бути визначений як зобов'язання з відшкодування шкоди, що виникає в результаті перекладання сплаченого однією особою іншій на третю особу, на виконання обов'язку або з вини якої пішов платіж. 11 травня 2016 року [PERSON] направив на адресу [PERSON] письмову вимогу про стягнення в порядку регресу грошових коштів в розмірі 10674 грн. 95 коп., з визначеним строком сплати до 20 травня 2016 року, однак направлена письмова вимога залишилась без належного реагування та виконання з боку відповідача. Відповідно до ст. 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення по справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущенні. Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, суд приходить до висновку, що позивачем правомірно пред'явлено вимоги до відповідача про стягнення в порядку регресу коштів в розмірі 10674 грн. 95 коп., які сплачено в рахунок погашення заборгованості [PERSON] перед Комунальним підприємством по утриманню житлового господарства Дніпровського району міста Києва за виконавчим листом № 755/5714/13-ц., виданий 14.03.2013 року Дніпровським районним судом м. Києва. Відповідно до ст.1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, інтересів держави. Як передбачено ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законами України. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України ) Відповідно до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON], третя особа Відділ державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві про стягнення грошових коштів в порядку регресу підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд присуджує стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн., які сплачено позивачем за подання позову до суду, що підтверджується долученим до справи оригіналом платіжного документа. Враховуючи викладене та

Outcome: approved