Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до Рівненського міського суду Рівненської області з позовною заявою про стягнення з [PERSON] на свою користь 54469,40 грн. неустойки (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 13.01.2009 року по 01.10.2019 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 15.09.2009 року шлюб між нею та відповідачем розірвано, від даного шлюбу у них народився син - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду у справі №2-2572/09 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 350 грн, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи наявну заборгованість по сплаті аліментів позивач зазначає, що відповідно до наданого розрахунку має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів з 13.01.2009 року по 01.10.2019 року у розмірі 54469,40 грн. Ухвалою суду від 04.06.2020 року справу прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. 28.09.2020 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого він просить у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. В обґрунтування відзиву зазначає, що 13.05.2009 року позивач отримала виконавчий лист, на підставі якого було відкрито виконавче провадження №13174637 від 05.06.2009 року, однак державним виконавцем не проводилося стягнення коштів, оскільки син [PERSON] проживав з ним, хоч і був зареєстрований з позивачкою. А тому, дитина була повністю на його утриманні до того часу поки не стала проживати з матірю, тобто до 2017 року. Звертає увагу, що він ніколи не ухилявся від обов"язку утримувати сина та сплати аліментів. Про відкриття нового виконавчого провадження №53819092 він довідався з даного позову. Вважає, що заборгованість по аліментах за період з 23.02.2009 року по 13.12.2019 року у нього відсутня. Починаючи з 2016 року стан його здоров"я погіршився, він систематично проходить лікування. З 2017 року він не працює, на обліку як безробітній не перебуває, підприємницькою діяльністю не займається. Крім того, він вдруге одружений, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, молодший син [PERSON] є дитиною-інвалідом, на його частковому утриманні є його батьки, його фінансовий та матеріальний стан як платника аліментів значно погіршився. Розрахунок нарахування пені з 01.11.2014 по 01.01.2016 є нікчемним, оскільки в цей період вже проводилося інше виконавче провадження за тим же виконавчим листом, іншим державним виконавцем, а відповідно в період проведення не було заборгованості, даний розрахунок зроблений коли дитина проживала з ним. В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі з підстав та мотивів, які наведені у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, у його задоволенні просив відмовити, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснив, що є сусідом позивачки, з 2009 року [PERSON] проживав з мамою, ходив з його сином у перший клас. На батьківські збори ходила мама або дід зі сторони мами, тата він не бачив. Діти разом ходили на футбол. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою позивачки, [PERSON] проживав з мамою з народження по [ADDRESS] . Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є сусідкою відповідача, часто бачила, що [PERSON] гуляв у дворі з 2012 по 2014 роки, чи він там проживав не знає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що є мамою відповідача, з 2008 року по 2017 рік [PERSON] більше часу був у них, вони оплачували садочок, останні три роки живе з мамою, кошти на дитину надають і тепер, відповідач оплатив влітку за навчання [PERSON] 4000 грн. [PERSON] , [INFO] , в судовому засіданні пояснив, що з батьком спілкується рідко, у 2012-2014 роках він часто приходив до баби і діда, кошти батько надає рідко, в серпні заплатив за навчання, бабуся і дідусь купили куртку. Заслухавши вступне слово сторін та їх представників, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується заявлений позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи у їх сукупності та взаємозв`язку і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 14.06.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис №1205, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Рішенням Рівненського міського суду Рівненської областіу справі №2-2572/09 стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 350 грн, щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 13.01.2009 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до здійсненого державним виконавцем розрахунку заборгованості по виконанню виконавчого листа №2-2572/09 від 19.04.2017, виданого Рівненським міським судом, сукупний розмір заборгованості відповідача перед позивачем зі сплати аліментів станом на 31.10.2019 становив 54569,40 грн. Згідно ч.4 ст.17 СК України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов`язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно вимог частин першої, другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 196 СК України передбачає що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту ст. 196 СК України, суд, відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст.196 СК України, не пов`язується з дотриманням державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження». Відповідно до вимог ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - за її межами. Виходячи з наведеного, законодавець не ставить обов`язок по сплаті аліментів, у разі обізнаності платника аліментів про їх стягнення, в залежність від стягнення таких за виконавчим листом шляхом відрахування із заробітної плати чи іншого доходу, оскільки судові рішення, що набрали законної сили, підлягають обов`язковому виконанню. З матеріалів справи та пояснень представника відповідача, наданих у судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач знав про судове рішення про стягнення аліментів, тому заборгованість із аліментів виникла з його вини як особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду. Доказів відсутності вини відповідача у несплаті аліментів останнім суду не подано і судом їх не здобуто, а тому позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: p=(A1х1%хQ1)+(A2х1%хQ2)+(Anх1%хQn), де: p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини 1 статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням встановленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Саме такий висновок про правильне застосування норм права висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року в справі № 572/1762/15-ц. Перевіривши подані суду розрахунки по аліментам, враховуючи межі заявлених позовних вимог, суд вважає, що з відповідача слід стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 54469,40 грн. Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, суд вважає позовні вимоги доведеними та обґрунтованими. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір в сумі 840, 80 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: approved