Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява [PERSON] до Магдалинівської селищної об`єднаної територіальної громади, третя особа - Головне управління Дергеокадастру у Дніпропетровській області про зобов`язання вчинити певні дії. Позивач в позові посилається на те, що вона та її батько [PERSON] тривалий час працювали в колгоспі «Комуніст», пізніше КДСП «Кільчень» Магдалинівського району Дніпропетровської області і були його членами. Позивач та її батько були внесені до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 13.01.1995 року, виданого КДСП «Кільчень», проте земельних часток (паїв) не отримали. На запит позивача, Головне управління Дергеокадастру у Дніпропетровській області відповіло, що повноваженнями щодо прийняття рішення про виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) наділені виключно сільські, міські, селищні ради, проте відповідач відмовляється приймати необхідні рішення, посилаючись на відсутність компетенції. У зв`язку із наведеним, позивач звернулася до суду та прохає визнати її право та право [PERSON] на земельну частку (пай) із земель колишнього КДСП «Кільчень» Магдалинівського району Дніпропетровської області. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надавши до суду заяву, в якій прохав розглянути справу без їхньої участі. Представник третьої особи - Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судовому засіданні зазначила, що згідно інформації Відділу у Магдалинівському районі, позивач та її покійний батько були внесені до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 13.01.1995 року, виданого КДСП «Кільчень», відомості щодо отримання сертифікатів відсутні. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступних підстав. Судом встановлено, що позивача та її батька [PERSON] внесено до списку доданого до Державного акту на право колективної власності на землю серії ДП від 13.01.1995 року, виданого КДСП «Кільчень» за № 399 (а. с. 24, 28). [PERSON] помер [INFO] , згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а. с. 21). Позивач проживала разом та вела спільне господарство до дня смерті батька [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , згідно довідки Поливанівської сільської ради (а. с. 20). Згідно листа ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області від 30.05.2019 року, позивач значиться в додатку 1 списку громадян - членів КДСП за № 399, однак сертифікат на право на земельну частку (пай) не виготовлявся. Вирішити питання в межах компетенції ГУ Держгеокадастру у Дніпропетровській області щодо виділення в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) не вбачається можливим, оскільки відповідні рішення приймають сільські, міські, селищні ради (а. с. 34). Листом Поливанівської сільської ради від 01.08.2019 року позивача повідомлено, що виділення земельних ділянок за межами села не входить до компетенції сільської ради. Землі за межами села відносяться до відомства обласного управління держгеокадастру (а. с. 15). Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв) » визначено, що право на земельну частку (пай) мають: колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку; громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом; громадяни та юридичні особи України, які відповідно до законодавства України набули право на земельну частку (пай) . У статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» зазначено, що основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: -свідоцтво про право на спадщину; -посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); -рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право на земельну частку мають колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Згідно пункту 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. Згідно з пунктом 17 розділу X «Перехідні положення» ЗК України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку. При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Указу Президента України від 8 серпня 1995 р. N 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність. Отже, з огляду на вищенаведені положення, право особи на земельну частку (пай) виникає з моменту отримання сільськогосподарським підприємством державного акта про право колективної власності, в якому ця особа вказана як така, що має право на земельну частку (пай). Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. З матеріалів справи вбачається, що право на земельну частку (пай) за життя отримав батько позивача, вказане право успадковується виходячи з вимог ст. 1218 ЦК України та ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Згідно ст. 25 ЗК України, при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров`я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). Судом встановлено, що державний акт на право колективної власності на землю КДСП «ім. Ілліча» виданий 13 серпня 1993 року, позивач та її батько були членами підприємства, включені до списку громадян, які мають право на отримання земельної частки (паю), який додано до державного акту на право колективної власності на землю КДСП «Кільчень», однак не отримували відповідний сертифікат, у зв`язку із чим вказане право підлягає захисту в судовому порядку.

Outcome: approved