Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, посилаючись на наступні обставини. Позивач зазначає що з 2005 року зареєстрована та фактично проживає до теперішнього часу\~ за адресою: [ADDRESS] з дозволу відповідача. Даний будинок належить її батькові [PERSON] Право власності на житловий будинок в [ADDRESS] не зареєстровано. За час проживання у житловому будинку: [ADDRESS] , зробила у ньому весь необхідний ремонт, на що витрачала особисті кошти, за власний рахунок сплачувала комунальні послуги, безперервно володіє та користується житловим будинком. Проте, вона позбавлена можливості оформити свої права у встановленому законом порядку, тому змушена звертатися до суду з позовом про визнання за нею права власності на житловий будинок за набувальною давністю, оскільки вона добросовісно заволоділа ним і продовжує відкрито, безперервно володіти протягом 14-ти років. Відповідно до ч.2-6\~ст. 19 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет позову, зокрема, те що дана справа є малозначною справою і ціна позову не перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка підлягає розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Обставини справи, що згідно ч. 3\~ст. 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою в [ADDRESS] з 17.10.2005 року та фактично проживає за вказаною адресою. У відповідності до свідоцтва про народження [PERSON] , яка народилась [INFO] . батьками її є [PERSON] та [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюб від 29.04.2017 року [PERSON] змінила призвіще на [PERSON] . Згідно технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого 06.09.2019 року року КП« Мукачівське міське бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» вказано,що за адресою [ADDRESS] , прибудова з надбудовою-А, сарай Г, вбиральня У,, споруди- ворота металеві, огорожа-металева. Інвентаризаційна вартість житлового будинку станом на 06.09.2019 року становить 553126 року . Положення\~ст.200Цивільного процесуальногокодексу України\~надають суду право ухвалити рішення за результатами підготовчого провадження, у випадку визнання позову відповідачем. У відповідності до приписів частини четвертої ст.206 Цивільного процесуального кодексу України,у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Роз`яснюючи положення процесуального закону, які визначають дії суду при визнанні позову відповідачем Пленум Верховного Суду України в абзаці третьому пункту 24\~постанови від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»\~зазначив, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову,\~обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Приймаючи до уваги фактичні обставини по справі суд приходить до висновку про наявність всіх підстав для задоволення позовних вимог з огляду на доказово підтверджені обставини щодо наявності володіння майном за набувальною давністю. В свою чергу, позовні вимоги позивача визнані відповідачем безумовно, тому підлягають задоволенню без з`ясування і дослідження інших обставин справи. При цьому судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення. Поряд з цим, здійснюючи правосуддя, суд захищає права,свободи та інтереси\~фізичних осіб,права та інтереси юридичних осіб,державні та суспільні інтереси у спосіб,визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 Цивільного процесуальногокодексу України). Відповідно до ст.344ЦК України\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10-ти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність). Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Виходячи зі змісту вказаної статті, обставинами, які мають значення для справи і які повинен довести позивач, є такі: добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність, відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Як зазначено в пунктах 9,13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 « Про судову практику у справах про захист права власності на інших речових прав», відповідно до частини першої\~статті 344ЦК\~особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено\~ЦК. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя\~статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга\~статті 344 ЦК). Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей\~15,16 ЦК, а також частини четвертої\~статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. Відповідно до ч.2\~ст. 344 Цивільного кодексу України, особа яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Відповідно до ч.4\~ст. 344 ЦК України\~право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до пункту 1\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~цей Кодекс України набирає чинності з 0 січня 2004. Згідно пункту 8\~Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України\~правила ст.344Цивільного кодексу України\~про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, правила про набувальну давність можуть поширюватись на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності\~Цивільним кодексом України, тобто, відлік строків, про які йдеться в частині першій\~статті 344 цього Кодексу, зокрема, 10-річного, може починатися не раніше, ніж з 01 січня 2001, отже, позовні вимоги про визнання права власності на нерухомий об`єкт за набувальною давністю можуть бути предметом розгляду саме з цієї дати. Враховуючи, що [PERSON] дійсно\~добросовісно заволоділа і продовжує відкрито, безперервно володіти протягом 10-ти років житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] , утримувала його, сплачувала всі комунальні послуги, суд приходить до висновку, що він є добросовісним набувачем. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої\~статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Outcome: approved