Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-26 00:00:00

В липні 2017 року представник органу опіки і піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради в інтересах малолітньої [PERSON], яка з 02.03.2017 року перебуває у притулку для дітей Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, звернувся до суду з вище вказаним позовом в обґрунтування якого посилався на наступні обставини. Відповідно до інформації Чернівецької загальноосвітньої школи №28 від 31.01.2017 року, малолітня [PERSON] залишилась без відповідного догляду, оскільки батьки ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, не піклуються про її здоров'я, духовний та фізичний розвиток. У зв'язку з чим, працівниками соціальних служб проводилась робота щодо обстеження умов місця проживання дитини та встановлення місцеперебування батьків. За результатами проведеної роботи було з'ясовано, що умови проживання дівчинки незадовільні, в квартирі брудно, антисанітарія та поганий санітарний стан, при цьому батьки з донькою не проживають та не піклуються про неї, оскільки мати перебуває в Одесі, а батько проживає в м. Миколаїв. 02.03.2017 року працівниками органів внутрішніх справ та служби у справах дітей складено акт про доставку малолітньої [PERSON] до притулку та за час її перебування у притулку її мати [PERSON] неодноразово запрошувалась на засідання комісії з питань захисту прав дитини, проте такі запрошення ігнорувала, рекомендації соціальних служб не виконувала, не зібрала необхідних документів для повернення доньки та в подальшому на телефонні дзвінки не відповідала. Таким чином, відповідачі самоусунулись від виховання та утримання доньки, не виявляють бажання забрати її з дитячого закладу, не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, а також про її майбутнє. Доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно малолітньої [PERSON] підтверджено рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27.06.2017 року №332/13 та висновком органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 05.07.2017 року №01/02-24/1768. На підставі вище викладеного, посилаючись на норми матеріального права, просив позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] по відношенню до малолітньої доньки [PERSON], [INFO]; стягнути з відповідачів аліменти на утримання [PERSON] в розмірі по 800 грн. з кожного щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для потреб дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та просив задовольнити, в подальшому в судове засідання по справі не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи без його участі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала та пояснила, що вона немає можливості опікуватись своєю донькою. В подальшому в судове засідання по справі не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи. Про причини своєї неявки суд не повідомила. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та не заперечував проти їх задоволення, оскільки він часто виїжджає за кордон не може дбати про доньку. Вважає, що дівчинку доцільну передати під опіку бабусі - [PERSON]. Просив справу розглядати без його участі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, про причини своєї неявки суд не повідомила. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача [PERSON], дослідивши письмові докази по справі, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. При цьому судом також приймається до уваги визнання позову відповідачами, що не суперечить вимогам закону. Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що [INFO] народилась [PERSON] та у її свідоцтві про народження батьками записані - [PERSON] та [PERSON]. Наведене також підтверджується Витягом з реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження (а/с 6,7). Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлено, що Службу у справах дітей Чернівецької міської ради звернулась адміністрації ЗОШ №28 з повідомленням про те, що малолітня [PERSON] залишилась без батьківського піклування та відповідного нагляду, неохайна, агресивна, ображає однокласників, вживає нецензурну лексику (а/с 8,9). 02.03.2017 року малолітня [PERSON] доставлена у притулок для дітей, що підтверджується копією відповідного акту (а/с 11). Як вбачається з характеристики дитини, наданої директором та класним керівником ЗОШ №13, [PERSON] навчалась у вказаному навчальному закладі з 01.09.2011 року по 03.09.2015 року, потім була переведена в ЗОШ №28 та з 14.02.2017 року знову повернулась в ЗОШ №13. За час навчання батьки дівчиною не цікавились, а її вихованням займалось бабуся - [PERSON], яка на даний час знаходиться за кордоном (а/с 15). 15.03.2017 року Службою у справах дітей Чернівецької міської ради було надано висновок про недоцільність повернення [PERSON] в сім'ю, оскільки батьками не виявлено бажання та не надано відповідних документів щодо повернення дитини (а/с 17). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] роз'яснювалось право та процедура повернення дитини, проте остання жодним чином не відреагувала та не виявила бажання повернути дівчинку (а/с 25). Відповідно до положення статті 2 Конвенції Організація Об'єднаних Націй про права дитини від 20.11.1989 року, яка була підписана Україною 21 лютого 1990 р, та ратифікована Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 7К9-Х1І «Про ратифікацію Конвенції про права дитини» держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації, вживають всіх необхідних заходів для забезпечення захисту дитини від усіх форм дискримінації або покарання на підставі статусу, діяльності, висловлюваних поглядів чи переконань дитини. Згідно ст. 3 Конвенції Організація Об'єднаних Націй в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини, а держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 05.07.2017 року №01/02-24/1768, мати батьки дитини - [PERSON] та [PERSON] самоусунулись від виховання та утримання доньки, не виявили бажання забрати її з дитячого закладу, піклуватись про фізичний, духовний розвиток і майбутнє дитини. З метою соціального захисту інтересів малолітньої [PERSON] орган и опіки і піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до їх доньки (а/с 5). Пунктом 1.2 рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 27.06.2017 року №330/13 надано суду висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON] у зв'язку з тим, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (а/с 4). Відповідно до ст.165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У відповідності до п.16 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За час розгляду справи відповідачами не надано суду доказів усунення тих обставин, які стали підставою для висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення їх батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], натомість останні визнали даний позов та не заперечували проти позбавлення їх батьківських прав. За таких обставин, враховуючи наявні в матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку про наявність підстав для позбавлення відповідачів батьківських прав по відношенню до малолітньої доньки [PERSON] У відповідності до вимог ч. 2,3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов'язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно положень ст. 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов'язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у сімейному Кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. У відповідності до вимог ст.ст. 180, 181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, з відповідачів слід стягнути аліменти на утримання їх малолітньої доньки в твердій грошовій сумі, по 800 грн. з кожного щомісячно, до досягнення донькою повноліття. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати. На підставі вище викладеного та

Outcome: approved