Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON] на її користь аліменти щомісячно по ј частині з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж по 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , до її повноліття та аліменти щомісячно по ј частині з усіх видів його заробітку (доходу) на її утримання до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] трьох років, тобто до [INFO] включно. Свої вимоги мотивувала тим, що з [PERSON] знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 29 грудня 2017 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. Від спільного подружнього життя з ним мають одну дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Сімейні відносини з відповідачем з його вини припинені у серпні 2019 року. З того часу проживають окремо. Дочка Злата залишилась проживати з нею. Вона знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до виповнення нею трирічного віку. В добровільному порядку відповідач не надає матеріальної допомоги ні на утримання дочки, ні на її утримання. Відповідач працездатний, працює періодично в Польщі, має достатні заробітки, тому має можливість сплачувати аліменти як на їх з ним дочку так і на її утримання. Інших утриманців у нього немає. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав зазначених в позові, суду пояснила, що на даний час з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі, однак спільно не проживають та не ведуть спільного господарства протягом дев`яти місяців і протягом цього часу дочка проживає разом із нею. Вона не працює, так як доглядає дитину, якій не виповнилось три роки. Влітку 2019 року відповідач двічі в добровільному порядку надавав матеріальну допомогу на утримання дитини, після цього матеріальну допомогу не надавав. Відповідач працездатний, інших осіб на утриманні не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечує. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивачки, розглянувши справу, безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд встановив наступне. Як достовірно встановлено в судовому засіданні сторони з 29 грудня 2017 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , яке видане Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області 29 грудня 2017 року. Сторони є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видане Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області 13 липня 2018 року. Як достовірно встановлено в судовому засіданні та зокрема підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] №33362 від 16.10.2019 року та довідкою про реєстрацію місця проживання [PERSON] №33365 від 16.10.2019 року, які видані Центром надання адміністративних послуг у місті Кременчуці Кременчуцької міської ради Полтавської області, малолітня [PERSON] проживає з матір`ю - позивачкою по справі. Як встановлено судом, позивач на даний час не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч.7, 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Частина 1 ст. 18 Конвенції про права дитини визначає принцип загальної та однакової відповідальності батьків за виховання і розвиток дитини та декларує, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст..ст.180, 181 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як встановлено судом, відповідно до ст. 187 Сімейного кодексу України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст..188 Сімейного Кодексу України від обов`язку утримувати дочку [PERSON] не звільнений, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що ненадання регулярної та належної матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини є порушенням обов`язку [PERSON] піклуватися про свою дитину, а тому суд приходить до висновку, що наявні підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дочки. Згідно ст. 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст..81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідачем суду не надано жодного належного доказу, тобто не доведено відсутність у нього можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини. Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, стан здоров`я та матеріальне становище позивача та дитини, стан здоров`я відповідача, який є працездатним, встановлений законом прожитковий мінімум для дітей та встановлений законом прожитковий мінімум для працездатних осіб, а також те, що відповідач у добровільному порядку допомогу на утримання дитини та дружини надає нерегулярно, то суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, приходить до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дитини та на її утримання є законними та обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Outcome: approved