Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-08 00:00:00

В грудні 2019 року позивачка звернулася до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області з позовом до Куцурубської сільської ради об`єднаної територіальної громади про визнання права власності на земельні ділянки у зв`язку із переходом права власності на житловий будинок. Позовна заява вмотивована тим, що 14 березня 2000 року між нею та [PERSON] було укладено договір міни житлового будинку [ADDRESS] на будинок [ADDRESS] в цьому ж селі. Вказана угода була зареєстрована Південною товарною біржею за № 0433. 17 березня 2000 року право власності зареєстроване в ММБТІ в особі Очаківської філії. [INFO] [PERSON] помер. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області вказаний вище договір міни було визнано дійсним. Житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,25га, яка була надана у власність [PERSON] , згідно рішення виконкому Куцурубської сільської ради від 13 серпня 1996 року. Крім того, останньому цим же рішенням передано у власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства площею 0,19 га за вищевказаною адресою. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати за нею право власності на земельні ділянки, розташовані по [ADDRESS] , у зв`язку з переходом права власності на будинок. Позивачка у судове засідання не з`явилася, надала заяву, в якій вона просить справу слухати без її участі. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Представник відповідача - Куцурубської сільської ради ОТГ у судове засідання не з`явився, у листі за підписом сільського голови, просили позов розглянути без участі представника, з позовом згодні. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов наступного. Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що відповідно до договору міни нерухомого майна №0433 від 14 березня 2000 року [PERSON] є власником будинку [ADDRESS] . Даний договір укладений між нею і [PERSON] та посвідчений Очаківською філією Південної товарної біржі (а.с.6). Згідно п.4 вказаного Договору позивачка сплатила [PERSON] компенсацію за земельну ділянку площею 1900 кв.м. Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 19 березня 2007 року, Договір № 0433 від 14 березня 2000 року визнано дійним. Вказаний житловий будинок розташовано на земельній ділянці площею 0,25га, яка була надана у власність [PERSON] , згідно Державного акту серії IV-МК № 043004 на підставі рішення виконкому Куцурубської сільської ради від 13 серпня 1996 року (а.с.10). Крім того, цим же рішенням, [PERSON] ,, згідно державного акту серії IV-МК № 043005, передано у приватну власність земельну ділянку площею 0, 19 га для ведення особисто підсобного господарства (а.с.11). Згідно ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Оскільки в укладенні договору купівлі-продажу не було зазначено відчуження земельної ділянки, то позивачка позбавлена можливості здійснити державну реєстрацію земельної ділянки. Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55). Згідно ст.14 Конституції України, земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статтею 377 Цивільного кодексу України, до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування. Якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, наданій у користування, то у разі їх відчуження до набувача переходить право користування тією частиною земельної ділянки, на якій вони розміщені, та частиною ділянки, яка необхідна для їх обслуговування. При посвідченні правочинів про перехід права власності на житловий будинок, будівлю або споруду нотаріус роз`яснює сторонам норми ст.120 Земельного кодексу України та статті 377 Цивільного кодексу України, відповідно до яких передбачено, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Відповідно до ч.1 ст. 30 Земельного кодексу України (що діяла на час укладення угоди), при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. У разі набуття права власності на жилий будинок, який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України. Відповідно до п."е" ч.1 ст. 141 Земельного кодексу України, підставами припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. Враховуючи, що земельні ділянки, право власності на які просить визнати позивачка, є об`єктом цивільних прав, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Судові, за заявою позивачки, віднести за її рахунок.

Outcome: approved