Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

в обгрунтування заявленого позову позивачка посилається на те, що 05.03.2011 року між нею та відповідачем по справі [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають дочку [PERSON], [INFO]. 20.11.2012 року шлюб між ними розірвано, оскільки сімейне життя не склалось. Відповідач донькою не цікавиться, матеріально не підтримує, починаючи з листопада місяця 2012 року не приїжджає до неї, всю відповідальність за виховання дитини поклав на неї, не телефонує і не повідомляє про своє місце знаходження. На даний час вона перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, яка народилась від другого шлюбу, їм матеріально важко, оскільки на її утриманні двоє малолітніх дітей, тому просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої [PERSON], [INFO] та стягнути на її користь на утримання дочки [PERSON] аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 08.11.2017 і до досягнення дочкою повноліття. В судове засідання позивачка подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити в повному об»ємі. Відповідач в судове засідання на слухання справи не з»явився, подав заяву про визнання позовних вимог. Третя особа в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує, подала висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Дослідивши матеріали справи, суд находить позов підлягаючим задоволенню. Як встановлено в судовому засіданні відповідач [PERSON] являється батьком [PERSON], [INFO] відповідно до свідоцтва про народження Серія [NUMBER] Відповідно до вимог ст.150 Сімейного кодексу України на батьків покладено обов'язок виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя. Як передбачено ст.11 Закону України № 2402 -111 « сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Право дитини на отримання належного сімейного виховання виникає у неї з моменту народження.» Відповідно до вимог ст.180 Сімейного Кодексу батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ст.164 СК України, батьки або один з них можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо буде встановлено, що вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей чи зловживають батьківськими правами, жорстоко поводяться з дітьми, шкідливо впливають на дітей своєю аморальною, антигромадською поведінкою, а також якщо батьки є хронічними алкоголіками чи наркоманами . Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб. Які не виконують батьківських обов'язків, і способом захисту прав та інтересів дитини. Згідно актів обстеження умов проживання малолітньої [PERSON] від 01.11.2017 умови проживання останньої задовільні. Відповідно до довідки Кременчуківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів малолітня [PERSON] навчається у Кременчуківській ЗОШ І-ІІІ ступенів, зарекомендувала себе як відповідальна учениця, старанна, мама приділяє належну увагу вихованню доньки, забезпечує її необхідним шкільним приладдям, вчасно реагує на зауваження та поради вчителя, мама відвідує шкільні та класні батьківські збори. Відповідно до роз'яснень пунктів 16 і 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Ухвалюючи таке рішення, суд має право вирішити питання про відібрання дитини у відповідача і передачу органам опіки та піклування (якщо цього потребують її інтереси), але не повинен визначати при цьому конкретний заклад. Згідно вимог ст. ст.76, 77, 79, 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. При ухваленні вказаного рішення суд враховує положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради УРСР № 789-ХХІІ від 27 лютого 1991 року, в якій зазначено, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Ухилення відповідача від виконання своїх обов"язків по вихованню неповнолітньої доньки найшло своє підтвердження в судовому засіданні при розгляді даної справи, та підтверджується довідкою про склад сім»ї позивачки № 1665 від 01.11.2017 року, довідкою Кременчуківської ЗОШ 1-111 ступенів №22 від 01.11.2017року, актом обстеження умов проживання позивачки від 01.1.2017 року, довідкою Красилівського районного центру ПМСД Хмельницької області від 08.12.2017 року, висновком про доцільність позбавлення батьківських прав, тому є всі підстави [PERSON] позбавити батьківських прав щодо неповнолітньої [PERSON], [INFO]. Вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки підлягають задоволенню з наступних підстав. Виходячи з положень ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., передбачено, що батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відображене і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов'язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно до ст.181 СК України, способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій або натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Як встановлено в судовому засіданні на час розгляду справи малолітня [PERSON] перебуває на утриманні у матері, а тому є всі підстави щодо стягнення аліментів на її утримання з відповідача на користь позивачки в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ч.1, 2 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: approved