Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

В червні 2021 року позивач [PERSON] звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на наступні обставини. [INFO] в с. Трушки Білоцерківського району померла її мати [PERSON] , місцем постійного проживання якої було с. Трушки. 11.10.2017 року [PERSON] склала посвідчений в Трушківській сільській раді заповіт на все належне їй майно на її ім`я. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - земельна ділянка з кадастровим номером 32204887400:07:004:0009 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0620 га, розташована на території Трушківської сільради, яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 779781, виданого 05.07.2007 р., та житловий будинок [ADDRESS] , право власності на який не оформлялось. У встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріально го округу Київської області Дерун К.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , було внесено відповідний запис до Спадкового реєстру. Вона є єдиною спадкоємицею по цій спадковій справі. Пізніше вона стала оформляти свої спадкові права. 13.03.2019 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку, загальною площею 3,0620 га. В оформленні права на спадщину на спадковий житловий будинок [ADDRESS] їй нотаріусом було відмовлено. 05.04.2019 року приватним нотаріусом Дерун К.А. їй спочатку було надано письмове роз`яснення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а потім і винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З цієї постанови нотаріуса вбачається, що вона дійсно 05.04.2019 р. звернулась з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, що залишилось після смерті [PERSON] ( [INFO] ), померлої [INFO] , але вона, [PERSON] , не має можливості надати оригінали документів, що підтверджують право власності на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки, відповідно до довідки № 847, виданої 29.03.2019 р. комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», право власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстровано. Тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом нотаріус не має можливості і відмовляє у вчиненні цієї нотаріальної дії. Тобто, вона не змогла надати нотаріусу оригінал правовстановлюючих документів на спадковий будинок, оскільки таке свідоцтво її мати - спадкодавець [PERSON] не оформляла належним чином. Згідно витягу з по господарської книги № 8 на 2016-2020 роки: номер об`єкта погосподарського обліку 0767-1; голова домогосподарства - [PERSON] ; адреса господарства - [ADDRESS] ; відомості про членів господарства - [PERSON] , голова домогосподарства, [INFO] , дата реєстрації місця проживання 15.04.1980 р., померла [INFO] ; житловий будинок в користуванні: [PERSON] (рік побудови 1961, загальна площа будинку 50,90 кв.м., житлова площа 35,60 кв.м., кількість житлових кімнат 2); земля, що знаходиться в особистому користування об`єкта - всього землі 0,30 га, з неї за цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства. Просила суд визнати за позивачкою [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 1-6). Ухвалою судді від 02 червня 2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній цивільній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання на 12 годину 30 хвилин 30 червня 2021 року (а.с. 30-31). Ухвалою суду від 30 червня 2021 року витребувано у приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Дерун Каріни Анатоліївни належним чином завірену копію спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] , яка проживала по [ADDRESS] (а.с. 37-38). Ухвалою суду від 30 червня 2021 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 16 годину 00 хвилин 27 липня 2021 року (а.с. 39-40). 22 липня 2021 року за вх. № 34380 судом на виконання ухвали отримано від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Дерун К.А. копію спадкової справи за № 46/2018, що була заведена після смерті [PERSON] , померлої [INFO] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, надала до суду заяву, отримана судом 30.06.2021 року за вх. № 29952 (а.с. 35), в якій просила справу за її позовом до Фурсівської сільської ради Білоцерківського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно розглянути за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Судові витрати залишає за собою. Відповідач Фурсівська сільська рада Білоцерківського району Київської області в судове засідання свого представника не направила, 27.07.2021 року за вх. № 34862 судом отримано клопотання, в якому просили провести розгляд справи відповідно до вимог законодавства за відсутності представника Фурсівської сільської ради. Фурсівська сільська рада проти вимог заявника не заперечує, вважає за доцільне їх задовольнити. Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленному цим Кодеком, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] в с. Трушки Білоцерківського району померла [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про смерть (а.с. 7), яка була матір`ю позивача [PERSON] , що підтверджується матеріалами справи (свідоцтвом про народження, свідоцтвами про розірвання шлюбу). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - земельна ділянка з кадастровим номером 32204887400:07:004:0009 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 3,0620 га, розташована на території Трушківської сільради, яка належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 779781, виданого 05.07.2007 р., та житловий будинок [ADDRESS] . 11.10.2017 року [PERSON] склала посвідчений в Трушківській сільській раді заповіт, яким заповідала [PERSON] все належне їй майно нерухоме та рухоме, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що вона за законом матиме право (а.с. 8). У встановлений законом строк позивач звернулась до приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріально го округу Київської області Дерун К.А. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] [INFO] , було внесено відповідний запис до Спадкового реєстру. [PERSON] є єдиною спадкоємицею по цій спадковій справі, про що в матеріалах справи свідчить копія спадкової справи № 46/2018, яка була отримана судом від приватного нотаріуса на виконання ухвали суду. 13 березня 2019 року [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану вище земельну ділянку, загальною площею 3,0620 га (а.с. 11). Встановлено, що в оформленні права на спадщину на спадковий житловий будинок [ADDRESS] [PERSON] було відмовлено. 05.04.2019 року приватним нотаріусом Дерун К.А. було надано письмове роз`яснення про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 12), а потім винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 13). З постанови нотаріуса вбачається, що вона дійсно 05.04.2019 р. звернулась з письмовою заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно, що залишилось після смерті [PERSON] ( [INFO] ), померлої [INFO] , але вона, [PERSON] , не має можливості надати оригінали документів, що підтверджують право власності на житловий будинок [ADDRESS] , оскільки, відповідно до довідки № 847, виданої 29.03.2019 р. комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», право власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстровано. Тому видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом нотаріус не має можливості і відмовляє у вчиненні цієї нотаріальної дії. Звертаючись до суду з вищевказаним позовом позивач зазначає, що у разі відмови нотаріуса в оформлені свідоцтва про право на спадщину, право на спадкове майно визнається у судовому порядку. Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. За загальними правилами статей 15, 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У силу ст. ст. 1258, 1261 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Постановою приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріально го округу Київської області Дерун К.А. від 05 квітня 2019 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину на майно, що належить [PERSON] , а саме на житловий будинок [ADDRESS] , відповідно до довідки № 847, виданої 29.03.2019 р. комунальним підприємством Київської обласної ради «Південне бюро технічної інвентаризації», якою зазначено, що право власності на вищевказаний житловий будинок не зареєстровано. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» (п. 3.3) зазначається, що найпоширенішою причиною звернення особи до суду в справах про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування є неможливість спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Такі випадки характерні для сільської місцевості, де право власності на житловий будинок за спадкодавцем підтверджується лише записом в погосподарській книзі сільської ради та тривалим фактом володіння цим майном особою, яка померла. Перші власники не оформляли документи на належне їм нерухоме майно та не реєстрували його в органах БТІ, а тому спадкоємець не може отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину і його право має бути визнано в судовому порядку. Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Відповідно до ст. 3 Закону України "Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація прав є обов`язковою. Інформація про внесення права на нерухоме майно та їх обтяження підлягає внесенню до Державного реєстру прав. Відповідно до ч. 4 ст. 3 цього Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства , що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року. Зазначений нормативний акт передбачав державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад. Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку. Згідно витягу з погосподарської книги № 8 на 2016-2020 роки: номер об`єкта погосподарського обліку 0767-1; голова домогосподарства - [PERSON] ; адреса господарства - [ADDRESS] ; відомості про членів господарства - [PERSON] , головва домогосподарства. [INFO] , дата реєстрації місця проживання 15.04.1980 р., померла [INFO] ; житловий будинок в користуванні: [PERSON] (рік побудови 1961, загальна площа будинку 50,90 кв.м., житлова площа 35,60 кв.м., кількість житлових кімнат 2); земля, що знаходиться в особистому користування об`єкта - всього землі 0,30 га, з неї за цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель - 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,05 га (а.с. 19). Згідно довідки Трушківського старостинського округу № 1 Фурсівської сільської ради від 20.11.2020 р. (витяг з по господарської книги № 1 за 1964-1966 роки), згідно запису по господарської книги № 1 за період з 1964 по 1966 р., номер об`єкта відкритий на [PERSON] . Місцезнаходження господарства - [ADDRESS] . Голова двору - [PERSON] , рік побудови будинку 1963 відповідно по господарської книги. Загальна площа 50,9 кв.м., житлова - 35,60 кв.м. Земельна ділянка всього 0,30 га, з неї: для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель 0,25 га, для ведення особистого селянського господарства - 0,05 га (а.с. 20). Згідно відповідей КП КОР «Південне БТІ» від 29.03.2019 р. за № 847 та від 21.12.2020 р. за № 3281 - право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , в БТІ не зареєстровано. Станом на останню дату проведення технічної інвентаризації 17.12.2020 р. загальна площа житлового будинку становить 50,90 кв.м., житлова площа - 35,60 кв.м. До житлового будинку відносяться наступні господарські будівлі та споруди: сарай «Б», погріб «б/п», убиральня «В», ворота з хвірткою «№ 3», огорожа «№ 5», скважина «№ 6» (а.с. 15, 16). Згідно технічного паспорта на цей будинок від 17.12.2020 р., який був виготовлений на замовлення позивача, житловий будинок «А» складається з двох жилих кімнат (19,5 та 16,1 кв.м.), кухні (9,7 кв.м.), коридору (5,6 кв.м ). Загальна площа будинку 50,9 кв.м., житлова 35,6 кв.м., допоміжна 15,3 кв.м. Також в технічному паспорті відображені господарські будівлі та споруди. Житловий будинок «А», погріб під частиною будівлі «б/п», прибудова «а», сарай «Б», убиральня «В», ганок «al» мають рік побудови 1961; скважина «№ 6» 2000 року, ворота з хвірткою «№4» і огорожа «№ 5» 2010 року (а.с. 17-18). З Довідки Фурсівської сільської ради від 31 травня 2021 року за вих. № 02-27-305 вбачається, що померла [PERSON] , [INFO] була постійним жителем села Трушки, проживала і була зареєстрована в [ADDRESS] до дня смерті [INFO] . За вищевказаною адресою на день смерті спадкодавця ніхто не був зареєстрований (а.с. 21). Отже, інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь в т.ч. на підставі записів у погосподарських книгах. Тобто, записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Тому, до 05.08.1992 р. закон не передбачав процедуру введення нерухомого майна в експлуатацію при оформленні права власності. В рішенні Конституційного Суду України від 09.02.1999 року за № 1-рп/99 зазначено, зокрема, що за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Частиною 3 статті 22 Конституції України визначена вимога, що при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Частиною 1 статтею 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Отже, у померлої матері, спадкодавця [PERSON] , виникло право власності на нерухоме майно, яке створене в передбаченому законом порядку до набрання чинності ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не проводилася і право встановлювальний документ відсутній, питання про визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного власника (спадкоємця) повинно вирішуватися в судовому порядку (лист Міністерства Юстиції України від 21.07.2005р. № 19-32/319). Даний спір повинен вирішуватися в судовому порядку, оскільки у позивача відсутня можливість оформити свідоцтво про право на спадщину щодо майна померлої [PERSON] в інший спосіб. Крім того, судом враховано і та обставина, що звертаючись до суду з клопотанням про розгляд справи за відсутності представника відповідача Фурсівської сільської ради, остання проти вимог заявника не заперечує та вважає за доцільне їх задовольнити. Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Під час розгляду справи не знайшло свого підтвердження тому, що визнання позову відповідачем суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч. 1 ст. 89 ЦПК України). Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі,

Outcome: approved