Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], ПАТ КБ «ПриватБанк» про виключення з опису, зняття арешту та визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами мотивуючи свій позов тим, що 28 жовтня 2016 року вона придбала на аукціоні на майданчику нерухомості ПриватБанку обєкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, Іваничівський район, село Литовеж, вулиця Кірова, 23 А (ID-3219), що належить [PERSON] Однак, в процесі оформлення документів на вищевказаний будинок, їй стало відомо, що головним державним виконавцем Іваничівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] була винесена постанова про опис та арешт майна боржника від 21.10.2016 року, що унеможливлює в позасудовому порядку оформити документи на зазначений будинок. Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала повністю та не заперечила проти їх задоволення. Представник ПАТ БК «ПриватБанк» позовні вимоги не визнав повністю та заперечив проти їх задоволення мотивуючи тим, що позовна заява, подана позивачем, є передчасною, оскільки, після проведення аукціону, необхідно було укласти договір купівлі-продажу з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Проте, Позивач не зверталась письмово чи усно щодо подальших дій з метою оформлення договору купівлі-продажу. Представник вважає, що укладати договір купівлі-продажу чи ні є правом позивача. Доказів того, що банк заперечував проти укладення такого договору в матеріалах справи відсутні. Щодо зняття арешту майна, то Представник зазначив, що в позивачки відсутнє речове право на нерухоме майно, а тому вона не є стороною виконавчого провадження. Окрім того, оскільки стороною у справі є юридична особа ПАТ КБ «Приватбанк», то представник вважає, що в даному випадку провадження у даній справі підлягає закриттю у звязку з підсудністю в порядку господарського судочинства. Відтак, заявляти вимогу про зняття арешту не стороною виконавчого провадження за відсутності правовстановлюючих документів та до суду, якому не належить підсудність у даній категорії справ, є не обґрунтованим. Тому, вважає, що позов не підлягає до задоволення. Заслухавши учасників судового процесу, повно і всебічно зясувавши обставини по справі, дослідивши письмові докази, які містяться у матеріалах справи, суд прийшов до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено та підтверджується дослідженими письмовими доказами той факт, що рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 03.08.2011 р. у справі №2-72/11 (а.с. 58) за позовом банку до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки, задоволено повністю; в рахунок погашення заборгованості [PERSON] звернуто стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок заг. пл. 102,00 кв.м., що розташований за адресою вул. Кірова, 23 А, с. Литовеж, Іваничівського району шляхом продажу вказаного предмета іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем з отриманням витягу з державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень необхідних для здійснення продажу вказаного будинку за початковою ціною 64 942,00 грн. та виселити [PERSON] з житлового будинку зі зняттям з реєстраційного обліку (а.с. 58-61). Згідно технічного паспорту даний обєкт нерухомого майна складається: А-2 житловий будинок; Б-1 літня кухня; В-1 хлів-гараж; Г льох ж шийкою; Д вбиральня; І огорожа, Е трубопровід (а.с.7-12). На веб-сайті - майданчику нерухомості ПАТ КБ «Приватбанк», був виставлений на продаж обєкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, Іваничівський район, село Литовеж, вулиця Кірова, 23 А (ID-3219), що належить [PERSON] Згідно процедури оформлення обєкту нерухомості ПАТ КБ «Приватбанк» був проведений аукціон по продажу вищевказаного будинку. Згідно протоколу про проведення з реалізації нерухомості від 28 жовтня 2016 року переможцем аукціону є [PERSON] (а.с.13). Ціна обєкту нерухомого майна 162\~000,00 грн., які були внесені на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджено відповідними квитанціями (а.с.15-17). Після проведення аукціону [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно було укласти правочин на підставі якого виникає право власності (договір купівлі-продажу) з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності. Однак, договір не було укладено, а власником вищевказаного житлового будинку, згідно відомостей з реєстру прав власності на нерухоме майно, так і залишилася та значилася [PERSON] (зворот а.с.85) Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 30 квітня 2015 року у справі № 156/282/15-ц задоволено позов ПАТ «КБ «Приватбанк» до [PERSON] про стягнення боргу за договором кредиту в сумі 1\~110 213,72 грн. На виконання вказаного рішення суду головним державним виконавцем Іваничівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області 21.10.2016 року в рамках виконавчого провадження ВП № 48036755 було винесено постанову про примусове виконання виконавчого листа № 156/282/15- ц та про опис та арешт належного на праві власності майна боржника - [PERSON], а саме: житлового будинку № 23А, що розташований по вул. Кірова, с. Литовеж, Іваничівського району Волинської області (а.с. 83-87). З відповіді ДП «СЕТАМ» № 3451/18-18-17 від 14.04.2017 року вбачається, що Іваничівським РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області було виставлено на продаж (шляхом проведення електронних торгів 10.05.2017 року о 09:00 год.) обєкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: Волинська область, Іваничівський район, село Литовеж, вулиця Кірова, 23 А (а.с.36). З метою забезпечення позову ухвалою суду від 05.05.2017 року було зупинено продаж арештованого майна. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на свої вимоги чи заперечення (ст. 60 ЦПК України). Щодо підсудності справи, суд зазначає, що згідно п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» у разі якщо сторонами у справі є юридичні особи, то незалежно від підстав арешту (опису) майна (конфіскація за відповідним судовим рішенням, стягнення боргу за рішенням господарського суду чи виконавчим написом нотаріуса тощо) та враховуючи характер спору, позови про зняття арешту з майна згідно зі статтею 15 ЦПК, статтями 1, 12 Господарського процесуального кодексу України підлягають розгляду в порядку господарського судочинства. У такому ж порядку вирішуються питання про юрисдикцію спорів за участю фізичних осіб-підприємців, якщо арешт майна пов'язаний з їх підприємницькою діяльністю. Сторонами в господарському процесі є особи, між якими виник спір з матеріального правовідношення. Особи, які можуть бути позивачами і відповідачами у господарському процесі, зазначені в ст. 2 ГПК України, а саме: суб'єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадських та інших організацій, які виступають засновниками суб'єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності. Позивачами є особи, які подали позов або в інтересах яких подано позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу. Відповідачами є особи, яким предявлено позовну вимогу (ст. 45 ГПК України). Таким чином, для того, щоб дана справа підлягала розгляду в порядку господарського судочинства сторонами по справі (позивачем і відповідачем) повинні бути юридичні особи, або фізичні особи-підприємці, якщо арешт майна пов'язаний з їх підприємницькою діяльністю. Окрім того, відповідно до частини другої статті 30 ЦПК позови про зняття арешту з майна пред'являються за місцезнаходженням цього майна або основної його частини (виключна підсудність). Тому, твердження представника банку про непідсудність даної цивільної справи Іваничівському районному суду є безпідставним. Суд також не погоджується з позицією представника ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо неналежності Позивача до сторін виконавчого провадження, які мають право звертатися до суду з позовом про зняття арешту з майна, оскільки згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Так, в судовому засіданні встановлено, що права, обов'язки та спір між сторонами виник вже після набрання новим ЗУ «Про виконавче провадження» (№ 1404-VIII) чинності (05.10.2016 року), тому, до даних правовідносин слід застосовувати норми саме нового акту цивільного законодавства, згідно якого, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ч. 1 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження»). Щодо посилання представника ПАТ КБ «ПриватБанк» про не набуття [PERSON] права власності на житловий будинок № 23 А по вул. Кірова в с. Литовеж Іваничівського району Волинської області з її вини, як на підставу заперечень, то суд зазначає, що ПАТ КБ «ПриватБанк» визнається та підтверджується письмовими доказами той факт, що Позивача визнано переможцем аукціону з купівлі нерухомості (протокол проведення аукціону з реалізації нерухомості від 28.10.2016 року, а.с.13). ПАТ КБ «ПриватБанк» визнається та підтверджується письмовими доказами той факт, що [PERSON] було внесено вартість нерухомого майна в сумі 162\~000 грн. на рахунок банку (а.с 15-17). Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом (частина 1 стаття 334 ЦК України). Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (ч. 4 цієї ж статті). За договором купівлі-продажу одна сторона (покупець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власніть другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Щодо позиції представника банку, який в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказуючи на його передчасність, оскільки після проведення аукціону Позивач не зверталася до банку письмово чи усно щодо подальших дій з метою оформлення договору купівлі-продажу і саме з вини Позивача не було укладено передбаченого законодавством правочину, то суд не може погодитись з даною позицією так, як сам факт звернення Позивача до суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на вищевказний об'єкт нерухомості ще 10.01.2017 року свідчить про зацікавленість в проведенні оформлення майна. Представникам банку було відомо про наміри [PERSON], оскільки позовну заяву разом з додатками уповноваженими особами банку було отримано вчасно. Окрім того, під час судових засідань, на яких були присутні і представники ПАТ КБ «ПриватБанк», Позивач та його представник неодноразово усно повідомляли про намір та бажання укласти договір купівлі-продажу з банком, і з цією метою та для мирного врегулювання даного спору 13.06.2017 року судом було оголошено перерву у судовому засіданні строком на один місяць. Однак, до позитивного результату дані дії не привели. Позивач та представник Позивача в судовому засіданні заявляли, що неодноразово усно зверталися до банку з пропозицією укласти договір, однак уповноважені представники банку не реагують. В судовому засіданні 01.12.2017 року судом було оголошено перерву за клопотанням представника Позивача для направлення останнім письмового звернення до ПАТ КБ «ПриватБанк» з пропозицією укладення договору. Однак, 31.05.2018 року в судовому засіданні представник відповідача настоював на тому, що жодних заяв від Позивача на адресу банку не надходило. Суд звертає увагу на те, що жоден представник ПАТ КБ «ПриватБанк» в судовому засіданні так і не зміг назвати, обґрунтувати та пояснити причини, які перешкоджають укладенню відповідного правочину. Твердження представника банку, як на підставу своїх заперечень, про те, що [PERSON] не зверталася щодо подальших дій з метою оформлення правочину не відповідає дійсності. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не є передчасним, оскільки вбачається бездіяльність уповноважених представників ПАТ КБ «ПриватБанк» шодо оформлення відповідного правочину з позивачем. Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, рішення суду. На підставі вищенаведеного, з урахуванням Постанови Пленуму ВССУ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» суд прийшов до висновку про необхідність виключення з опису та зняття арешту з житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами № 23А (двадцять три "А"), що знаходиться по вул. Кірова в с. Литовеж Іваничівського району Волинської області. Виходячи з принципів верховенства права, пропорційності, диспозитивності цивільного судочинства, змагальності сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими в судовому засіданні доказами, враховуючи той факт, що [PERSON] є переможницею аукціону, нею внесено повну суму вартості майна на рахунок банку, який ухиляється від передачі майна та оформлення договору купівлі-продажу, суд прийшов до висновку про підставність, обґрунтованість та необхідність задоволення позовної вимоги про визнання за [PERSON] права власності на житловий будинок № 23 А по вул. Кірова в с. Литовеж Іваничівського району Волинської області. За таких обставин позов підлягає до повного задоволення. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У звязку з повним задоволенням позову, на користь позивача з відповідачів також необхідно стягнути по 1245,60 грн. понесених ним судових витрат.

Outcome: approved