Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

Адвокат Гораль Т.З. звернувся до суду в інтересах [PERSON] із позовною заявою до ТзОВ Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», треті особи які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Шелінська Ю.А., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів та шкоди. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що 11.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напи №11736, яким стягнуто з [PERSON] на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість в розмірі 17900,00 грн. Зі змісту вказаного виконавчого напису вбачається, що такий вчинено на підставі Кредитного договору №005-13553-161112 від 16.11.2012 року, укладеного між [PERSON] та ПАТ «Дельта Банк», правонаступником якого на підставі Договору №2241/К про відступлення прав вимоги від 07.05.2020 року є ТзОВ ФК «Європейська агенція з повернення боргів». При цьому, стягнення заборгованості проводилось за період з 07.05.2020 року по 28.02.2021 року. Як вбачається з відповіді приватного виконавця, на підставі вказаного виконавчого напису, приватним виконавцем Шелінською Ю.А. 08.04.2021 року винесено постанову про відкриття виконавчго провадження №65071014. Згідно інфорамції, розміщеної в АСВП, в межах вказаного виконавчого провадження приватним виконавцем також було прийнято: постнову про стягнення із боржника основної винагороди, постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника, постанову про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, постанову про закінчення виконавчого провадження. В свою чергу, адвокат Гораль Т.З. вважає, що вищевказаний виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема без доведення факту безспірності заборгованості, без повідомлення позивача про вимоги стягувача та на непердбаченому законодавством борговому документі - кредитному договорі, укладеному в простій письмовій формі. Відтак, виконавчий напис слід визнати таким, що не підлягає до виконання. Крім того, вказує, що 23.04.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, з якої слідує, що виконавче провадження №65071014 закінчено у зв`язку з тим, що з рахунків боржника стягнуто 17900,00 грн. заборгованості на користь стягувача, 1790,00 грн. основної винагороди приватного виконавця, 572,90 грн. - витрат виконавчого провадження. Оскільки виконавчий напис, на підставі якого відбулось примусове стягення грошових коштів з банківського рахунку позивача, є таким, що не підлягає виконанню, вважає, що відпала підстава, відповідно до якої відповідач отримав грошові кошти, а саме: 17900,00 грн. заборгованості, стягнутої на користь ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів». Відтак, вказана сума, 1790,00 грн. основної винагороди приватного виконавця і 572,90 грн. витрат виконавчго провадження підлягають стягненню з відповідача як безпідставно набуте майно і збитки позивача. Крім того, просить стягнути в користь позивача з ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 9000,00 грн. 03.09.2021 року представник відповідача ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Чечельницька А.О. скерувала на адресу суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого, просить відмовити в задоволенні позовних вимог, з мотивів необґрунтованості та безпідставності. Зокрема, зазначає, що законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджених Постановою КМУ від 29.09.1999 року №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів». Пунктом 2 Переліку документів щодо стягнення заборгованості з пісдтав, що випливають з кредитних відносин, зазначено, що для одержання виконавчого напису додаються: оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача тпро непогашення заборгованості. Виходячи з наведеного, вважає, що відповідачем виконано вищевказані вимоги та подано приватному нотаріусу Остапенку Є.М. вичерпний перелік документів для вчинення виконавчого напису. Щодо твердження позивача про те,що приватним нотаріусом Київського нотаріального округу пропущено строк позовної давності для вчинення виконавчого напису, зазначає, що таке є помилковим, оскільки строк зверення до нотаріуса для вчинення виконавчого напису перебуває в межах з 07.05.2020 року по 07.05.2023 року, оскільки право вимоги виникло у відповідача на підставі Договору №241/К відступлення прав вимоги від 07.05.2020 року. Крім того, представник відповідача заперечує щодо стягнення витрат у вигляді професійної правової допомоги в сумі 9000,00 грн., оскільки такі є не співмірними зі складністю даної справи, не відповідають критерію реальності таких витрат та розумності їх розміру. Більше того, позивачем не надано договору про надання правової допомоги, жодного платіжного доручення чи квитанції на підстверджекння оплати такої, які були б оформлені у встановленому законом порядку та детального опису послуг із зазначенням витраченого часу. Також, вважає безпідставними та необґрунтованими вимоги позивача про стягення з ТОВ «ФК «ЄАПБ» грошових коштів у сумі 2362,90 (1790,00 грн. - винагорода приватного виконавця, 572,90 грн. - витрати виконавчого провадження), оскільки на рахунок відповідача надходила сума у межах виконавчого провадження за виконавчим написом нотаріуса Остапенка Є.М. в сумі 17900,00 грн., що підтверджується оборотно-сальдовою відомістю по рахунку 3521 за 07.05.2020 - 25.08.2021 року. Представник позивача - адвокат Гораль Т.З. скерував на адресу суду клопотання про розгляд справи без участі позивача та його представника. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить такі задоволити. Представник відповідача ТзОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» в судове засідання не з`явився, однак у відзиві на позовану заяву просила проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Треті особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлені про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомили, клопотань про відкладення судового засідання до суду не надходило. Відповідно до ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників, які не з`явилися, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що 16.11.2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та [PERSON] укладено Договір №005-13553-161112 на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а.с.16-18). 11.03.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено Виконавчий напис №11736, відповідно до якого, пропонує звернути стягнення з [PERSON] , [INFO] на користь стягувача - ТзОВ «ФК Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №005-13553-161112 від 16.11.2012 року, що становить 17900,00 грн. (а.с.19). 08.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №65071014 на підставі виконавчого напису №11736 від 11.03.2021 року (а.с.24). Крім того, 08.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. в межах виконавчого провадження ВП №65071014 винесено постанову про арешт майна боржника, постанову про арешт коштів боржника, постанову про стягнення з боржника основної винагороди та постанову про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження (а.с.26-27,30-31, 28-29, 32-33). 23.04.2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Львівської області Шелінською Ю.А. в межах вказаного виконавчого провадження винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП №65071014 на підставі п.9 ч.1 ст.39, ст.40 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с.95-96). За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. Відповідно ст.18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з частиною першої статті 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України "Про нотаріат"). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» №2 від 31.01.1992 року, при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею відповідно до Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість скарг суди мають виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07.02.2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Згідно з п. 2 «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року, №1172 для одержання виконавчого напису про стягнення кредитної заборгованості кредитором надаються оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Як зазначив Верховний Суд України в своїй постанові від 05.07.2017 року по справі №754/9711/14-ц, безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. При цьому, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Даний правовий висновок Верховного Суду викладений у постановах від 04.03.2015 року в справі №6-27цс15, від 11.03.2015 року в справі №6-141цс14. Вказана обставина свідчить, про те що між сторонами існує спір щодо факту наявності заборгованості за кредитним зобов`язанням, тому не вбачається ознак його безпірності. При цьому, відповідачем в ході розгляду даної справи не подано доказів протилежного. Крім того, Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», якою, зокрема, Перелік був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що виникають з кредитних правовідносин», яким створено можливість вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями». Разом з цим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14 , яка Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року була залишена без змін, постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», з моменту її прийняття. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Вказаний правовий висновок викладений в постанові Великої палати Верховного суду від 21.09.2021 у справі № 910/10374/17 (12-5гс21). Як вбачається з належної в матеріалах справи копії кредитного договору №005-13553-161112 від 16.11.2012 року, укладеного між позивачем та ПАТ «Дельта Банк», такий нотаріально посвідченим не був. Таким чином, вчиняючи 11.03.2021 року виконавчий напис №11736 про стягнення з боржника [PERSON] , [INFO] на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованості у розмірі 17900,00 грн, приватний нотаріус Остапенко Є.М. неправомірно керувалася пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови №662, яка на той час була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.07.2017 року у справі №826/20084/14. Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Згідно ст.12 та ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. На підставі вищенаведеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки, між сторонами існує спір щодо виконання умов кредитного договору, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження безспірності заборгованості, не дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо кредитного договору, який не посвідчений нотаріально. Відповідно до ч.1 ст.1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України). Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань з набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або не збільшення майна в іншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна з боку набувача шляхом зменшення або відсутності збільшення на стороні потерпілого; 4) відсутність правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб. Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі №910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена. Така правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі №6- 2978цс15 та від 03.06.2016 у справі №6-100цс15. В даному випадку, правовою підставою набуття відповідачем коштів отриманих з рахунків позивача став спірний виконавчий напис нотаріуса реєстр. № 11736 від 11.03.2021 року, який виконанню не підлягає. Як вбачається з постанови приватного виконавця Шелінської Ю.А., позивачем понесені матеріальні втрати, оскільки з останнього в користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» стягнуто 17900,00 грн. заборгованості, 1790,00 грн. основної винагороди приватного виконавця та 5842,90 грн. витрат виконавчого провадження, які підлягають поверненню позивачу, як безпідставно набуті стягувачем. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, який звільнений від сплати судового збору, на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», відповідно до ст.141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в дохід держави в розмірі 2724,00 грн. Відповідно до ч.5 ст.135 ЦПК України, сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування. Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК), та становлять одну із складових судових витрат (ч.1 ст.133 ЦПК). Згідно із ч.3 ст.141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Судом встановлено, що 12.04.2021 року між позивачем [PERSON] та адвокатом Гораль Т.З. укладено Договір про надання правової допомоги №15604789 (а.с.44-45). Згідно умов Договору, клієнту було надано правову допомогу, на підтвердження чого надано Акт виконання зобов`язань від 11.05.2021 року на суму 9000,00 грн. (а.с.47-48) та квитанцію від 12.04.2021 року (а.с.106). Відтак, сторони Договору дійшли згоди про оплату надання професійної правничої допомоги у цій справі у розмірі 9000,00 грн., попередньо вказавши про частину очікуваних витрат у позовній заяві. Як передбачено ст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Суд вважає, що визначена адвокатом Гораль Т.З. сума гонорару є обґрунтованою, такою, що відповідає складності справи та часу, який затрачено на фактичне надання правової допомоги, обсягом, наданих послуг, у зв`язку з чим, вказана сума підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Outcome: approved