Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-18 00:00:00

В грудні 2014 року [PERSON] звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить розділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя наступним чином: визнати за позивачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] та визнати за відповідачем право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідачка надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позов визнає, проти його задоволення не заперечує. Суд ухвалив розглядати справу у відсутність учасників процесу, оскільки в справі достатньо даних про права та взаємовідносини сторін. Дослідивши докази, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 19 вересня 2009 року по 15 липня 2014 року. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. За час шлюбу [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS], по що свідчить договір-купівлі продажу від 14 квітня 2011 року, посвідчений приватний нотаріусом ММНО Яковлєвою Ю.В. та зареєстрований в реєстрі за № 436. Відповідно до ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 Сімейного Кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до вимог пунктів 2,4 ст. 65 СК під час укладання договорів одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто зазначені норми матеріального права презумують факт спільної сумісної власності подружжя, доки не доказано інше кимось із подружжя. Отже обов'язок спростувати презумпцію спільності майна лежить на відповідачеві, яка жодних достовірних та допустимих доказів щодо наявності інших обставин, передбачених ст. 57 СК України суду не надала. Крім того, відповідач визнала позов не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р., "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", п. 22-25 - поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.. 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості під час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело та час його придбання. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі (як-то є автомобіль), суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. У разі, коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, згідно із ст. 70 Сімейного Кодексу України, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Наведені обставини свідчать про те, що спірна квартира є спільною сумісною власністю позивача та відповідача, а отже сторони мають право її поділ, при цьому їх частки є рівними, а саме: по 1/2 частці кожному з подружжя. В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

Outcome: approved