Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-15 00:00:00

в грудні 2019 року позивачка [PERSON] звернулась до суду з позовом до Добропільської міської ради Донецької області, просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом, після померлої [INFO] [PERSON] , на житловий будинок [ADDRESS] , загальною площею 36,6 м2, житловою площею 20,0 м2, допоміжною площею 16,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: Б-1 - літня кухня; В-1 - сарай; Г- погріб; Ж-1 сарай; Е - вбиральня; № 1- огорожа; № 2-ворота; К - колодязь. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що при зверненні до нотаріуса із заявою щодо прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] матері [PERSON] , 1914 року народження, їй було відмовлено у видачі свідоцтва, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, в якій зазначено, що для видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємиці було запропоновано надати нотаріальній конторі правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок або його дублікат. Однак надати документ неможливо у зв`язку з тим, що власником за життя його не було оформлено. Згідно довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» право власності на житловий будинок не зареєстровано, в інвентарній справі відсутні будь-які правовстановлюючі документи на нього. Таким чином, підставою для відмови у вчиненні нотаріальних дій стала відсутність правовстановлюючих документів на спадковий житловий будинок [ADDRESS] з господарськими будівлями та спорудами, які не оформив за життя їх власник - батько позивача, [PERSON] , та його спадкоємиця - [PERSON] , яка була його дружиною та є матір`ю позивача. Як зазначає позивач, її батьки за життя отримали право на побудову житлового будинку по [ADDRESS] , який згодом було збудовано, що підтверджується, зокрема, отриманим технічним паспортом, домовою книгою, звітом з оцінки майна, тощо, копії яких долучені до матеріалів справи. Разом з тим, позивач не має змоги оформити свої спадкові права, так як за життя спадкодавець не отримала правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач [PERSON] у відкрите судове засідання не з`явилась, звернулась до суду із заявою про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача адвокат Мавроді Р.Ф. у відкрите судове засідання не з`явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги [PERSON] підтримує у повному обсязі. Представник відповідача Добропільської міської ради Донецької області у відкрите судове засідання не з`явився, в матеріалах справи є заява про розгляд справи у його відсутність. Відповідно до ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. У відповідності до положень частини 2 статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши цивільну справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) є донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Красноармійським РАЦСом Добропільського району Сталінської області (а.с.8). Із долученої до матеріалів справи копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] виданого відділом РАЦСу м. Добропілля Донецької області вбачається, що 27 січня 1979 року між [PERSON] , 1954 року народження, та [PERSON] , 1949 року народження, було укладено шлюб, про що в книзі записів актів громадянського стану зроблено відповідний запис № 18. Після укладення шлюбу дружині було присвоєно прізвище [PERSON] (а.с.7). Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого м/відділом реєстрації актів громадянського стану м. Добропілля, [PERSON] , помер [INFO] , у віці 81 років, про що складено відповідний актовий запис № 332 (а.с.19). Відповідно до копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Добропільського міського управління юстиції Донецької області, [PERSON] , померла [INFO] , у віці 87 років, про що складено актовий запис № 421 (а.с.20). [PERSON] по день смерті проживав та був зареєстрований разом зі своєю дружиною [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується записами з домової книги щодо реєстрації громадян, проживаючих у будинку [ADDRESS] (а.с.16-17). Виходячи з того, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась у 1995 році, а спадщина після смерті [PERSON] у 2001 році, то до даних спадкових відносин застосовуються норми Цивільного кодексу Української РСР у редакції від 18 липня 1963 року (далі - ЦК УРСР), який був чинний на час відкриття спадщини після цих спадкодавців. У постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, законами України від 2 вересня 1993 року "Про нотаріат", від 23 червня 2005 року «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Статтею 548 ЦК УРСР передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до положень частин першої та другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Згідно пункту 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5, в редакції чинній на час відкриття спадщини після смерті [PERSON] , доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Таким чином встановлено, що мати позивача [PERSON] є спадкоємицею [PERSON] , оскільки будучи за життя зареєстрованою та постійно проживаючою разом з чоловіком за однією й тією ж адресою, є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління спадковим майном, але своїх спадкових прав за життя не оформила. [INFO] [PERSON] , 1914 року народження, проживаюча за адресою: [ADDRESS] , на випадок своєї смерті заповіла все належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, належне їй на праві приватної власності, своїй донці [PERSON] (а.с.25). Відповідно до ст. 534 ЦК УРСР кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Факт спільного проживання позивача [PERSON] разом зі спадкодавицею її матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , на час її смерті, за адресою: [ADDRESS] , підтверджується рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 26 вересня 2019 року (а.с.23-24). Таким чином, позивачка також фактично вступила в управління спадковим майном після смерті матері [PERSON] , яка своїх спадкових прав за життя не оформила. Як вбачається з копії витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 58589760, 04.12.2019 року державним нотаріусом Добропільської державної нотаріальної контори Гусєвою О.В. була відкрита спадкова справа № 236/2019 на майно спадкодавиці [PERSON] , померлої [INFO] (а.с.73). Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до статті 86 ЦК УРСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Згідно ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 р. № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Зі змісту цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. До матеріалів справи долучено копію постанови державного нотаріуса Другої добропільської в.о. Добропільської державної нотаріальної контори Гусєвої О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 05.12.2019 року № 1354/02-31, в якій зазначено, що видати [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за заповітом на нерухоме майно померлої [INFO] - [PERSON] , а саме: житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , - неможливо. Для видачі свідоцтва про право на спадщину, спадкоємиці було запропоновано надати нотаріальній конторі правовстановлювальний документ на спадковий житловий будинок або його дублікат. Однак, надати документ неможливо у зв`язку із тим, що власником за життя його не було оформлено (а.с.41). Згідно довідки № 1991 виданої 07.12.2018 року ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» станом на 31 грудня 2012 року право власності на будинок з надвірними побудовами та спорудами не зареєстровано, в інвентарній справі відсутні будь-які правовстановлювальні документи на нього (а.с.15). Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, отриманої державним нотаріусом Другої добропільської державної нотаріальної контори 05 грудня 2019 року за № 191581794, відомості у Реєстрі прав власності на спадковий житловий будинок відсутні (а.с.44). Із долученої до матеріалів справи інформаційної довідки ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» № 1990 від 10.01.2019 року вбачається, що при обстеженні домоволодіння [ADDRESS] , що житловий будинок, житлова прибудова, тамбур, веранда та всі господарські будівлі на земельній ділянці збудовані до 1992 року і тому, згідно Інструкції про проведення технічної інвентаризації від 2013 року, не належать до самовільного будівництва (а.с.93). З відповіді начальника архівного відділу Добропільської міської ради наданої на запит позивачки від 27.11.2018 року вбачається, що документи виконкому Красноармійської селищної ради (в подальшому виконком Добропільської міської ради) по 1991 рік включно знаходяться на території, тимчасово непідконтрольній органам державної влади України, тому надати затребувані копії не має можливості (а.с.21). З відповіді директора Державного архіву Донецької області № 04-9/Л-52 від 29.02.1996 року вбачається, що документів виконкому Добропільської міської ради та депутатів працюючих у 1940 р. в архіві на зберіганні не має, тому надати копію рішення про виділення земельної ділянки [PERSON] не є можливим. Документи багатьох підприємств, установ за цей період загубились у роки війни 1941-1945 р.р. (а.с.27). Згідно постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 6 «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування» апеляційним судам був підготовлений інформаційний лист від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», згідно п. 3.2. якого порядок оформлення права власності на об`єкти нерухомого майна, на які відсутні акти прийняття їх в експлуатацію, наведено в ДБН А3.1-3-94 «Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів» та в листі Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23 березня 1999 року № 12/5-126, в якому, зокрема, роз`яснюється: - оформлення свідоцтва на право власності на об`єкти, які були закінчені будівництвом після 05 серпня 1992 року і на цей час не прийняті в експлуатацію, проводиться тільки за наявності актів прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями - державними приймальними або державними технічними; - по об`єктах, що збудовані до 05 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ. За пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19 березня 2013 року № 95, документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема, для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Отже, не належать до самочинного будівництва індивідуальні (садибні) житлові будинки, господарські (присадибні) будівлі та споруди, прибудови до них побудовані до 05 серпня 1992 року, якщо їх відповідність вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил підтверджується технічним паспортом, складеним за результатами технічної інвентаризації. Оскільки судом встановлено, що домоволодіння, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та складається з житлової площі 20,0 м2, допоміжної площі 16,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: Б-1 - літня кухня; В-1 - сарай; Г- погріб; Ж-1 сарай; Е - вбиральня; № 1- огорожа; № 2-ворота; К - колодязь, згідно із технічним паспортом побудовані до 1991 року, суд вважає за необхідне вимоги [PERSON] задовольнити, оскільки постановою Кабінету Міністрів України від 05 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів державного замовлення встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об`єктів будівництва (в тратила чинність), якою не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності, збудованих до 05 серпня 1992 року. Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних жилих будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами побудовано до [INFO] , а отже, померла [PERSON] набула за життя право власності на вказане домоволодіння, яке переходить у порядку спадкування до [PERSON] . Згідно копії технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] виготовленого ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» станом на 10.01.2019 року на ім`я [PERSON] домоволодіння, складається з житлового будинку загальною площею 36,6 м2, житловою площею 20,0 м2, допоміжною площею 16,6 м2, з господарськими будівлями та спорудами: Б-1 - літня кухня, площею 12,1 м2; В-1 сарай, площею 10,7 м2; Г-погріб, площею 7,4 м2; Ж-1 сарай, площею 5,8 м2; Е - вбирадьня, площею 1,2 м2; № 1-огорожа, площею 68,9 м2; № 2-ворота, площею 4,6 м2; К - колодязь, площею 5,0 м2 (а.с.9-14). Згідно висновку до звіту з оцінки майна житлового будинку [ADDRESS] , з господарськими будівлями та спорудами, складеного оцінювачем [PERSON] , яка діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 570/17 від 09.06.2017 року, ринкова вартість вищезазначеного нерухомого майна станом на 27.11.2019 року становить 42400 грн (а.с.29-39). Отже, позивачем обраний належний спосіб захисту цивільних прав та інтересів, який є найбільш ефективним у спірних правовідносинах. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню та за ним слід визнати право власності у порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними побудовами та спорудами [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved