Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-29 00:00:00

В січні 2014 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та виселити відповідача з квартири. На підтвердження позовних вимог вказала, що є власником даної квартири, яку придбала 07.07.2001 року, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON]. У даній квартирі крім неї проживають та зареєстровані з 13 квітня 2012 року [PERSON], яка доводиться їй донькою, а також [PERSON], який доводиться їй колишнім зятем, яких вона зареєструвала та впустила проживати до своєї квартири на їх прохання. Зазначені особи з 1988 року перебували у шлюбі, у 2005 році шлюб між ними було розірвано, однак через невеликий проміжок часу вони поновили фактичні шлюбні відносини без реєстрації нового шлюбу. Однак майже одразу після того, як вона впустила зазначених осіб до себе проживати та зареєструвала їх у своїй квартирі, вона почала шкодувати про це. Претензій до своєї доньки -[PERSON], вона не має, однак відповідач [PERSON] поводить себе неадекватно, не дотримується правил добросусідства, зловживає алкогольними напоями, постійно ображає позивачку та її доньку, провокує та вчиняє бійки. Дані обставини підтверджуються розпискою від 24 серпня 2013 року, яку відповідач надав їй у присутності викликаних нею співробітників міліції, та в якій зазначав, що в подальшому зобов'язується поводитись належним чином. Враховуючи викладені обставини, вона не бажає, щоб відповідач проживав з нею у належній їй квартирі та був зареєстрованим в ній. Самостійно відповідач не бажає виселятись із квартири та зніматись з місця реєстрації в ній. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повному обсязі. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти позовних вимог, просила задовольнити їх в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість. Вивчивши матеріали справи, вислухавши в суді пояснення сторін, доводи позовної заяви, суд дійшов висновку, що вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 8 ЦПК України в редакції 2005 року, суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші нормативно - правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Згідно із вимогами ч. 1 ст. 214 ЦПК України, п. 12 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", під час ухвалення рішення суд вирішує ряд питань, в тому числі і питання : які правовідносини сторін випливають із встановлених судом обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Матеріалами справи встановлено, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 07.07.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.4). В квартирі зареєстровані, відповідно до довідки про склад сім'ї: власник - [PERSON], донька - [PERSON], онуки - [PERSON], [PERSON], а також відповідач - [PERSON] (а.с.18). Згідно рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 29.03.2005 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.8). Як пояснила третя особа в судовому засіданні, відповідач перешкоджає користуватися спірним житловим приміщенням позивачу, а саме: неадекватно себе поводить, не дотримується правил добросусідства, зловживає алкогольними напоями, постійно ображає позивача, провокує та вчиняє бійки. Дані обставини підтверджуються розпискою від 24 серпня 2013 року, яку відповідач надав позивачу у присутності співробітників міліції, в якій зазначає, що в подальшому зобов'язується поводитись належним чином, що також підтверджується висновком начальника відділу Жовтневого РВ КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, з якого вбачається, що відповідачу було винесено офіційне попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї, однак поведінка відповідача не змінилась. Самостійно відповідач не бажає виселятись із квартири та зніматись з місця реєстрації в ній. Таким чином, судом встановлено, що позивач по справі є власником квартири, проте проживати, користуватися та розпоряджатися нею можливості не має, оскільки в квартирі мешкає відповідач, який був вселений в квартиру за згодою власника, однак перешкоджає позивачці здійснювати свої права як власника квартири. На теперішній час позивачка як власник житла бажає самостійно приживати в квартирі, на неодноразові її вимоги звільнити приміщення відповідач не реагував та відмовлявся добровільно знятися з реєстрації в спірній квартирі. У відповідності зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним бажанням. У відповідності зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися і розпоряджатися своїм майном. Згідно ст.150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК). Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернути до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України. Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм судом встановлено правові підстави для задоволення позову, визнання втратившим право в користуванні квартирою [ADDRESS] та виселення [PERSON] із даної квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved