Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом до [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] житловою площею 37,7 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м. в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що вона є донькою [PERSON], якому за життя належала квартира [ADDRESS]. [PERSON] також вказує, що зазначена квартира є кооперативною, членом кооперативу був батько позивачки, який у 1978 році повністю виплатив пайовий внесок, що підтверджується довідкою № 337 від 09.12.2013 року, виданою ЖБК «Центральний-2». Позивачка зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON], спадкоємцями першої черги спадкування до майна якого є позивачка [PERSON] та її рідний брат, відповідач [PERSON] Останній відмовився від прийняття спадщини на її користь. На час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована, та постійно проживала з батьком та, крім того, у квітні 2013 року вона звернулася з заявою про прийняття спадщини до майна батька до Третьої Одеської державної нотаріальної контори. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 листопада 2013 року № 6954/02-31 позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру - [ADDRESS], після смерті [PERSON] в зв'язку з тим, що згідно відповіді КП «ОМБТІ та РОН» право власності на квартиру не зареєстровано, відсутній правовстановлюючий документ. [PERSON] вказує, що після виплати пайового внеску у повному обсязі [PERSON] при житті документи про право власності на квартиру не оформив, а тому відсутній правовстановлюючий документ на квартиру. Для оформлення права власності в порядку спадкування, [PERSON] була вимушена звернутися до суду, оскільки у неї немає можливості отримати правовстановлюючий документ на квартиру після смерті батька [PERSON] Позивачка у судове засідання не з'явилася, подала до канцелярії суду заяву, в якій позов підтримала та просила розглянути справу за її відсутності (а.с. 58). Відповідач [PERSON] про час та місце судового засідання повідомлений належним чином (а.с. 34), 31.01.2014 року подав до канцелярії суду заяву про розгляд справи за його відсутності, якою визнав позов у повному обсязі (а.с. 37). Третя особа - ЖБК «Центральний-2» надіслала суду лист від 27.01.2014 року, в якому повідомило суд про повну виплату паю, про відсутність заперечень проти позову та з проханням розглянути справу за її відсутності (а.с. 38). Дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні, [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], запис № 1528 від 13 вересня 1960 року, зареєстрований у Райбюро ЗАЦС Ленінського району м. Одеси (а.с. 6). Батькові позивачки - [PERSON] за життя належала квартира [ADDRESS], житловою площею 37,7 кв.м., загальною площею 53,1 кв.м. Зазначена квартира є кооперативною, членом кооперативу був батько сторін у справі, який в 1978 році повністю виплатив пайовий внесок, що підтверджується довідкою № 337 від 09.12.2013 року, виданою ЖБК «Центральний-2» (а.с. 12). Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER], актовий запис № 10769 від 11 листопада 2012 року (а.с. 7). Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Спадкоємцями першої черги спадкування до майна померлого [PERSON] є позивачка [PERSON] та її рідний брат, відповідач - [PERSON], який подав заяву про відмову від спадщини на користь позивачки (а.с. 41). Відповідно до п. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Судом встановлено, що на час відкриття спадщини [PERSON] була зареєстрована, та постійно проживала з батьком (а.с. 11). Крім того, зі змісту витребуваної судом копії спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], вбачається, що 16 квітня 2013 року (тобто в межах встановленого законом шестимісячного строку) [PERSON] звернулась з заявою про прийняття спадщини до Третьої Одеської державної нотаріальної контори. Однак, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18 листопада 2013 року № 6954/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру [ADDRESS], після смерті [PERSON] в зв'язку з тим, що згідно відповіді КП «ОМБТІ та РОН» право власності на квартиру не реєстровано, відсутній правовстановлюючий документ (а.с. 10). Як зазначено у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із п. 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване є Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК України 2003 року та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07 грудня 1990 року № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності па житлові будинки, споруди та інше нерухоме майно не залежало від державної реєстрації цього права. Разом із тим, аналіз змісту ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-IV від 01.07.2004 року свідчить про те, що довідка ЖБК про виплату пайового внеску на сьогоднішній день не є правовстановлюючим документом на квартиру, а відсутність такого документу у переліку правовстановлюючих документів, яка відбулась у зв'язку із змінами у законодавстві, позбавляє позивачку у реалізації її права на спадкування квартири. Зі змісту технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] вбачається, що квартира має загальну площу 53,1 кв.м, житлову - 37,7 кв.м (а.с. 13-14). Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У судовому засіданні встановлено, що [PERSON] спадщину прийняла, оскільки мешкала разом із спадкодавцем та своєчасно подала нотаріусу заяву про її прийняття, із заявою про відмову від спадщини не зверталася, однак свідоцтва про право на спадщину не отримала. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5, ст. 1268). Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Задовольняючи позовні вимоги, суд приймає до уваги і те, що відсутність реєстрації права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] призвела до неможливості [PERSON] оформити свої спадкові права щодо цієї квартири, а іншим шляхом окрім як шляхом звернення до суду її право захистити неможливо. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Оскільки позивачкою не заявлені вимоги про відшкодування судових витрат, у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача.

Outcome: approved