Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

В січні 2019 р. [PERSON] звернувся до суду з позовом про позбавлення його матері [PERSON] та батька [PERSON] батьківських прав. Заявлені вимоги мотивовані тим,що відповідачі є його батьками,які перебували у зареєстрованому шлюбі, проте відповідач [PERSON] пішов із сім`ї та залишив [PERSON] на вихованні у сім`ї матері майже від народження,відповідач [PERSON] покинула його у віці 3-х років на виховання бабусі [PERSON] ,з якою позивач мешкає до теперішнього часу, знаходиться на повному її утриманні. Відповідачі,які проживають проживає окремо від позивача, ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків,з позивачем не спілкуються,ніякої участі у вихованні та розвитку сина не приймають,життям та здоров`ям не цікавляться, всі батьківські обов`язки виконує його бабуся [PERSON] . Відповідач [PERSON] за рішенням суду сплачує аліменти на утримання позивача,розмір яких наразі становить 950 гр.щомісячно,в інший спосіб відповідач [PERSON] дитині не допомагає. Відповідач [PERSON] ,яка у 2009 р.зареєструвала шлюб з іншим чоловіком,будь-яких коштів на утримання позивача не надає. Як зазначає позивач,він майже не знає своїх батьків,між ними не виникло особистих зв`язків та почуття любові,відповідачі ніколи не виявляли цікавості до його життя,здоров`я,успіхів у навчанні та розвитку спортивних здібностей,не вітали із святами,подальшою його долею не переймаються. Посилаючись на ці обставини,позивач з підстав,передбачених ст.150,164 СК України просить суд позбавити відповідачів батьківських прав відносно нього,стягнути з [PERSON] аліменти на його утримання у розмірі ј частини від усіх видів її доходу(заробітку)щомісячно,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 28.01.2019 р.,до досягнення ним повноліття,призначити [PERSON] піклувальником. Провадження у справі відкрито ухвалою суду від 27.03.2019 р. Відповідно до ст.274 ч.4 п.1 ЦПК України,справа розглянута в порядку загального позовного провадження. Відповідачем [PERSON] подано відзив на позов,у якому він заперечує проти задоволення заявлених його сином [PERSON] з тих підстав,що [PERSON] самостійно визначено місце проживання з бабусею [PERSON] ,яка перешкоджала спробам відповідача [PERSON] спілкуватись із сином,останній своєчасно сплачує аліменти,веде соціально корисний спосіб життя,позитивно характеризується,тому підстави,передбачені ст.164 СК України,для позбавлення його батьківських прав відсутні. Відповідач [PERSON] відзиву на позов не надала,направила до суду письмову заяву від 13.05.2019 р.,в якій зазначила,що не заперечує проти того,щоб її мати [PERSON] отримала опіку над її сином [PERSON] ,оскільки це відповідає інтересам дитини. В судовому засіданні були заслухані вступне слово позивача та його представника адвокатки Ткаченко Н.С.,за змістом яких вони підтримали заявлені вимоги у повному обсязі;третя особа [PERSON] висловилась на користь задоволення позову,який обмірковано подано її онуком [PERSON] ,якого батьки залишили на її вихованні з віку 3-х років і з того часу сином не цікавились;представник третьої особи [PERSON] підтримала позов з урахуванням висновків органу опіки та піклування про доцільність позбавлення відповідачів батьківських прав відносно їх неповнолітньої дитини. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мульченко Є.В.у вступному слові просили відмовити у позові як заявленому безпідставно,оскільки позивачем не доведено наявності виключних обставин,які передбачені законом як підстава для позбавлення особи батьківських прав. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась з невідомих причин,викликалась шляхом направлення судової повістки,про наявність судового провадження щодо неї відповідач достеменно обізнана та у заяві висловила свою думку по суті заявлених вимог,тому її неявка не перешкоджає розгляду справи. Всебічно вивчивши обставини справи, оцінивши надані письмові докази у сукупності, враховуючи позицію відповідача [PERSON] по суті позову,суд дійшов до висновку, що позов заявлений обґрунтовано,підлягає задоволенню,виходячи з наступного. Відповідно до приписів ст.2 ЦПК України,завданнями цивільного судочинства є справедливий,неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з встановлених судом обставин,предметом поданого [PERSON] позову є вимога неповнолітньої особи ,яка досягла віку 14 років,до матері та батька про позбавлення батьківських прав відносно нього. Правовідносини,які виникли між сторонами,регулюються ч.1 п.2 ст.164 Сімейного України,згідно якої мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. З матеріалів справи суд встановив,що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] ,який проживає та зареєстрований з бабусею [PERSON] за місцем реєстрації останньої [ADDRESS] Статтею 4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 р.передбачено, що дитина повинна рости під піклуванням і під відповідальністю своїх батьків в атмосфері любові, морального та матеріального забезпечення. При вихованні дитини повинні бути враховані інтереси дитини, те, що їй дуже потрібна турбота і любов,адже благополуччя дитини залежить від благополуччя родини. Як встановлено ст.12 Закону України «Про охорону дитинства»(№2402-ііі від 26.04.2001 р.)виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання, розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров`я, фізичний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. При розгляді справи суд встановив,що відповідач [PERSON] з 2003 р.,а відповідач [PERSON] з 2006 р.проживають окремо від дитини,без жодних поважних причин не приймають участі у вихованні дитини,з сином не спілкуються без жодних перешкод для цього. Кожен з відповідачів має іншу сім`ю,вихованням [PERSON] практично від народження займається його бабуся [PERSON] . Відповідач [PERSON] зазначених обставин не оспорювала,що слідує із змісту її заяви на адресу суду. Відповідач [PERSON] зазначав,що [PERSON] ,з якою мешкає його син [PERSON] ,протягом усього життя позивача перешкоджала його спілкуванню з дитиною,водночас,з`ясовано,що у жодний передбачений законом спосіб протягом з 2003 р.він не звертався до уповноважених органів за захистом прав батька,які,з його слів,порушувала [PERSON] ,з 2004 р.аліменти на утримання дитини сплачував за рішенням суду. Особисто [PERSON] в суді пояснив,що його батьки ніколи не цікавились його життям,не вітали на свята,не спілкувались жодним із доступних засобів телефонного або іншого електронного зв`язку,не запрошували спільно проводити час,не обізнані про його інтереси,не зробили ніякого особистого внеску у його виховання та розвиток,через що він відмовляється навіть називати їх батьками,не має до них ніяких почуттів та емоційного зв`язку. Позивач відвідує шкільний навчальний заклад № 18,згідно інформації з якого,вихованням учня [PERSON] займається бабуся [PERSON] ,батьки вихованням дитини не займаються. Згідно довідки про реєстрацію місця проживання дитини, [PERSON] зареєстрований та мешкає з бабусею [PERSON] ,відповідачі мають інші адреси,де мешкають у інших сім`ях. Наказом № 783 від 04.10.2018 р.начальника служби у справах дітей Запорізької міської ради прийнято рішення про влаштування [PERSON] як дитини,що позбавлена батьківського піклування,у сім`ю бабусі [PERSON] ,де він наразі мешкає. За поясненнями [PERSON] ,таке рішення приймалось за ініціативою навчального закладу,де отримує освіту [PERSON] ,оскільки на теперішній час виникають питання,у яких інтереси дитини мають представляти законні представники,якими наразі є його батьки,проте вони у житті дитини відсутні,тому фактично [PERSON] залишився напризволяще,оскільки вона як бабуся офіційного статусу піклувальника не має. Як вбачається із висновків органу опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 28.08.2019 р.,неповнолітній [PERSON] [INFO].,проживає разом із бабусею [PERSON] ,яка самостійно займається його вихованням,утриманням,розвитком. Батько дитини [PERSON] не мешкає разом із сином майже від народження,мати дитини [PERSON] покинула дитину у трирічному віці,ні мати,ні батько дитину за місцем проживання не відвідують,ніяким чином не піклуються про нього,не проявляють батьківської опіки,зацікавленості в його подальшій долі,не цікавляться навчанням,розвитком,станом здоров`я.Батько сплачує аліменти у розмірі 1050 гр.,мати дитині не допомагає взагалі. [PERSON] ввжаєа батьків безвідповідальними та байдужими особами. Позбавлення відповідачів батьківських прав відносно сина [PERSON] є доцільним з огляду на встановлений факт ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків,що відповідає інтересам дитини. Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він (вона) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до роз`яснень Верховного Суду України в п.16 Постанови Пленуму N 3 від 30.03.2007р.»Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав,передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце,коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема:не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Встановлені судом обставини переконують у тому,що відповідачі як батьки [PERSON] [INFO].,не виконують своїх обов`язків та свідомо ухиляються від піклування про фізичний і духовний розвиток дитини,її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до внутрішнього світу дитини,не створюють умов для отримання сином освіти. Фактично між дитиною та батьками не виникло родинних стосунків,притаманних сім`ї,між ними немає почуттів любові,емоційного зв`язку. Відповідачі проживають окремо від дитини,намірів в подальшому змінити ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не висловлювали,кожен з них має іншу сім`ї ,це вказує на те,що виховання дитини бабусею та самоусунення матері і батька від участі у житті сина є для них зручним. Враховуючи тривалість часу,протягом якого відповідачі без жодних об`єктивних перешкод не виконують своїх батьківських обов`язків відносно сина, небажання змінити ставлення до виховання дитини та піклуватися про нього надалі,суд прийшов до висновку,що винна поведінка батьків відносно сина знайшла своє підтвердження доказами і до відповідачів необхідно застосувати саме такий захід, як позбавлення батьківських прав,який є крайньою мірою впливу на осіб, які порушують батьківські обов`язки,однак є повністю співмірним із характером поведінки батьків відносно дитини та інших обставин справи. З урахуванням наведеного вище суд дійшов до висновку про задоволення позову про позбавлення відповідачів батьківських прав як ґрунтованого на законі та доведеного доказами. Посилання відповідача [PERSON] на те,що він сплачує аліменти на утримання сина за рішенням суду,на висновки суду не впливають,оскільки обов`язок матеріально утримувати дитину є лише однією із складових обов`язків батьків,з боку відповідача така допомога має формальний характер та не являється добровільним проявом турботи про сина,це рішення виконується примусово,в інший спосіб відповідач дитині жодного разу не допоміг. Конституцією України проголошено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою де визначено основні права й обов`язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, у частині другій статті 51 основного Закону України зазначається, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Крім того відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно із ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Згідно із ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч.3 ст 181 СК України,за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При визначені розміру аліментів,які підлягають стягненню з відповідача [PERSON] ,яка добровільно не виконує обов`язку матері матеріально утримувати дитину, суд враховує відсутність відомостей про наявність у неї інших утриманців та обмежень у працевлаштуванні,відсутність з її боку участі в матеріальному забезпеченні дитини у будь-який спосіб та вважає за доцільне стягнути аліменти на утримання сина у розмірі ј частини від усіх видів її доходу(заробітку) щомісячно,але не менше ніж 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку,починаючи з 28.01.2019 р.з дати звернення позивача з цим позовом до суду до досягнення дитиною повноліття. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви,що передбачено ч.1 ст.191 СК України. При цьому отримувачем аліментів може бути позивач [PERSON] ,оскільки в силу ч.1,3 ст.179 СК України,аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини ;неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. Також суд задовольняє вимоги позову про призначення [PERSON] піклувальником неповнолітнього онука [PERSON] , [INFO] ,з підстав,передбачених ст..243 ч.3 СК України та ч.4 ст.60 ЦК України,оскільки судом при розгляді справи встановлено,що дитина позбавлена батьківського піклування,мешкає у сім`ї бабусі,яка фактично замінила батьків, [PERSON] висловила згоду на призначення її піклувальником,що узгоджується з висновками органу опіки про цьому питанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] суд стягує на користь держави судовий збір з вимог немайнового характеру та з відповідачки [PERSON] стягує судовий збір з вимог майнового характеру,від попередньої сплати якого позивач звільнений. На підставі ст.ст.150,164,165,ч.3 ст.179,180-183,191,243 СК України,ст.60 ЦК України,ст.12,13,76,81,141,258,259,265,280,284,353,355 ЦПК України,суд-

Outcome: approved