Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред»явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 02 червня 2006 року. Протягом тривалого часу відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає. Зазначає, що її заробітна плата не дозволяє утримувати сина самостійно та вказує, що відповідач офіційно працевлаштований, працює в ТзОВ «Хлібодар». Відповідач подав до суду зустрічний позов про розірвання шлюбу, в якому вказав, що за час проживання з [PERSON] однією сім»єю, переконався у неможливості існування між ними сім»ї у справжньому розумінні цього слова, оскільки у подружжя несуміжні характери та різні погляди на сімейне життя, не вдавалося мирно вирішувати спільні сімейні питання шляхом досягнення взаємних домовленостей. Поступово все це призвело до втрати почуттів кохання, вони стали зовсім чужими людьми один для одного. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Згідно ч. 1 ст. 123 ЦПК України відповідач має право до або під час попереднього судового засідання пред'явити зустрічний позов. Відповідно до вимог ч. 2 ст.123 ЦПК України зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов'язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема коли виникають з одних правовідносин, або коли вимоги за позовами можуть зараховуватись, або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову. Заявлений в справі зустрічний позов приймається судом до провадження по справі, оскільки від його вирішення прямо залежить рішення щодо основного позову та їх спільний розгляд є доцільним, з огляду на те, що обидва позови взаємопов'язані і випливають з одних правовідносин. Враховуючи встановлені судом обставини, а також той факт, що справа не розглядалась судом по суті, зустрічний позов був прийнятий для спільного розгляду з первісним позовом в цій справі. У зустрічному позові відповідач-позивач просить суд заявлений зустрічний позов про розірвання шлюбу задоволити повністю. В судовому засіданні позивач-відповідач просить задоволити її позов про стягнення аліментів в повному обсязі та згідна на задоволення зустрічного позову про розірвання шлюбу. Представник відповідача-позивача в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала, заперечила щодо задоволення позову про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред»явлення позову та до досягнення дитиною повноліття, оскільки вказана сума значно перевищує його мінливі заробітки та ставить його у скрутне матеріальне становище, і вказала, що зважаючи на обов»язок утримувати дитину до досягнення нею повноліття, [PERSON] згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред»явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення первісного позову повністю та задоволення зустрічного позову в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що 02 червня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 628, від цього шлюбу мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що стверджується відповідно свідоцтвом про народження, що міститься в матеріалах справи. Дитина проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, протягом тривалого часу відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина не надає. Відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому зазначив, що за час проживання з [PERSON] однією сім»єю, переконався у неможливості існування між ними сім»ї у справжньому розумінні цього слова, оскільки у подружжя несуміжні характери та різні погляди на сімейне життя, не вдавалося мирно вирішувати спільні сімейні питання шляхом досягнення взаємних домовленостей. Поступово все це призвело до втрати почуттів кохання, вони стали зовсім чужими людьми один для одного. Сторони не ведуть спільного господарства та не підтримують шлюбних стосунків. Враховуючи, пояснення [PERSON] та представника [PERSON], та те, що примирення між позивачем та відповідачем неможливе, суд вважає, що збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін. Крім того, відсутність будь-яких шлюбних відносин між сторонами по справі та спільного ведення господарства свідчить про те, що сім'я фактично розпалася, а тому шлюб між ними слід розірвати. Статтею 141 СК України встановлено рівність батьків щодо прав та обов'язків по відношенню до дитини. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 182 СК України, п. 17 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд виходить з фактичних обставин справи, а саме, що [PERSON] має постійне місце роботи. З урахуванням цих обставин, суд вважає, що заслуговують на увагу доводи [PERSON] про стягнення аліментів в частковому відношенні до доходів [PERSON] На підставі встановлених і наведених судом фактів, а також з метою недопущення погіршення матеріального становища дитини та одночасно відповідача, суд із урахуванням, положень ст. ст. 141, 180, 183 СК України, приходить до висновку про задоволення позову, а саме про доцільність стягнення аліментів з відповідача в розмірі ? частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту пред»явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Такий розмір аліментів суд вважає реально можливим для їх сплати відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір", від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Аналізуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що судові витрати необхідно стягнути з відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 110,112, 180-183, 185 СК України,

Outcome: approved