Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

До Тульчинського районного суду звернувся [PERSON] з позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин і визнання права власності на спадкове майно у порядку спадкування за законом. Позовні вимоги мотивовані тим, що 22.02.2006 померла його тітка [PERSON], після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з: житлового будинку, який знаходиться, за адресою: вул. Жовтнева, 87, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область; земельної ділянки площею 1,9265 га, яка розташована на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та майновий пай члена ПСП «Україна» с. Кинашів Тульчинського району, у розмірі 2598 грн. Рішенням Тульчинського районного суду від 13.07.2007 за [PERSON] визнано право власності на вказане спадкове майно. Постановою Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.06.2012, встановлено, що [PERSON] поставив від імені [PERSON] фіктивні підписи в заповіті від 22.02.2006. Апеляційний суд Вінницької області рішенням від 14.02.2013, задовольнив апеляційну скаргу [PERSON], скасував рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.07.2007, і ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до Кинашівської сільської ради Тульчинського району про визнання права власності на спадкове майно за заповітом від 22.02.2006, відмовив. Згодом, рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.07.2013, [PERSON] визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті тітки. Іншим рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.04.2014, визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності на [PERSON] щодо житлового будинку, розташованого, за адресою: вул. Жовтнева 87, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область, а також визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9265 га, розташовану на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області. Відповідач [PERSON] 06.06.2011 згідно договору купівлі-продажу продав майновий пай у ПСП «Україна» , однак в подальшому Тульчинський районний суд визнав недійсним вказаний договір купівлі-продажу. Рішенням Кинашівської сільської ради від 23.11.2007, за [PERSON] закріплено земельну ділянку біля його будинку по вул. Жовтневій, 89, а також земельну ділянку біля спадкового будинку по вул. Жовтневій, 87. Дане рішення базувались на підробленому заповіті, а тому 26.12.2014 Тульчинський районний суд, визнав його недійсним. Позивач 30.07.2015 звернувся до Тульчинської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на майно, яке залишилось після померлої [PERSON], однак 08.08.2015 отримав постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], у зв'язку з відсутністю документів, що підтверджують родинні стосунки та через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно померлої. Відповідач не прийняв спадщину після смерті [PERSON], оскільки не подав відповідну заяву і не проживав з спадкодавцем на момент смерті. Вказані обставини змусили позивач звернутися до суду з даним позовом, просить визнати за ним право власності на майно, яке залишилося після смерті тітки [PERSON], а саме на: житловий будинок, який знаходиться, за адресою: вул. Жовтнева, 87, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область, земельну ділянку площею 1,9265 га, яка розташована на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та майновий пай члена ПСП «Україна», с. Кинашів Тульчинського району, у розмірі 2598 грн. Крім того, 15.12.2015 через канцелярію суду надійшла уточнена позовна заява відповідно до якої [PERSON], також просить суд встановити факт родинних відносин, а саме, що: [PERSON] була його тіткою. Позивач у судове засідання не з`явився і відомостей про причини своєї неявки суду не повідомив. Представники позивача [PERSON] і [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі і просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не зявився і відомостей про причини своєї неявки суду не надав, однак подав письмові заперечення проти позову, які мотивовані тим, що він вважає, що позов не обґрунтований, оскільки позивач посилається на обставини, які не відповідають дійсності, тому що він спадщину прийняв, це підтверджується рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області у справі № 2-959 від 13.07.2007. Крім того, [PERSON] зазначає, що проживав з [PERSON], а тому прийняв спадщину. Представник третьої особи Кинашівської сільської ради Тульчинського району у судове засідання не зявився, однак сільська рада надіслала суду письмове повідомлення про розгляд справи за відсутності її представника, проти задоволення позову не заперечує. Свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили у судовому засіданні факт родинних відносин, а саме, що [PERSON], померла 22.02.2006, була тіткою [PERSON] Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд встановив, що відповідно до копії свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 030051 від 23.02.2006, виданого виконавчим комітетом Кинашівської сільської ради Тульчинського району, 22.02.2006 померла [PERSON] (а.с. 4). Згідно довідки № 07-2694/7 від 26.08.2015, виданої Державним архівом Вінницької області, книги актових записів про народження громадян у с. Нестерварка Тульчинського району за 1925 рік відсутні, у звязку з чим, неможливо надати відомості про народження [PERSON], відповідно до іншої довідки № 07-2693/7 від 26.08.2015, виданої Державним архівом Вінницької області, книги актових записів про народження громадян за 1921 рік відсутні, у звязку з чим, неможливо надати відомості про народження [PERSON] (а.с. 6). Відповідно до акту про підтвердження родинних відносин від 24.07.2013, складеного комісією Кинашівської сільської ради Тульчинського району, встановлено, що [PERSON], який помер у 1980 році та [PERSON], яка померла 22.02.2006, були рідними братом і сестрою. Оскільки, [PERSON] є сином [PERSON], то [PERSON] була його тіткою (а.с. 7 8). Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. За приписами ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Таким чином, суд вважає, що в ході судового розгляду знайшов своє підтвердження факт родинних відносин між позивачем і [PERSON], померлою 22.02.2006. Також, постановою нотаріуса Тульчинської державної нотаріальної контори № 442/02-14 від 08.08.2015, позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], померлої 22.02.2006, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на нерухоме майно і відсутністю підтвердження родинних відносин з спадкодавцем (а.с. 10). До складу спадкового майна входить: земельна ділянка площею 1,9265 га, яка знаходиться на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується витягом серії ВН № 170097 від 29.09.2012, про нормативну грошову оцінку земельної ділянки (а.с. 9); будинок, який знаходиться, за адресою: вул. Жовтнева, 87, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 14750444 від 01.06.2007 (а.с. 12), а також майновий пай члена ПСП «Україна», с. Кинашів Тульчинського району, у розмірі 2598 грн., що підтверджується матеріалами справи і численними рішеннями судів. Рішенням Тульчинського районного суду від 13.07.2007, за [PERSON] визнано право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], а саме на: житловий будинок, який знаходиться, за адресою: вул. Жовтнева, 87, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область; земельну ділянку площею 1,9265 га, яка розташована на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області та майновий пай члена ПСП «Україна», с. Кинашів Тульчинського району, у розмірі 2598 грн. (а.с. 13 - 14). Апеляційний суд Вінницької області рішенням від 14.02.2013, задовольнив апеляційну скаргу [PERSON], скасував рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.07.2007, і ухвалив нове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] до Кинашівської сільської ради Тульчинського району про визнання права власності на спадкове майно за заповітом від 22.02.2006, відмовив (а.с. 16 17). Згодом, заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 25.07.2013, позивачеві визначено додатковий строк для прийняття спадщини після смерті тітки (а.с. 18 - 19). Іншим заочним рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.04.2014, визнано незаконною та скасовано державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок, розташований, за адресою: вул. Жовтнева 87, с. Нестерварка, Тульчинський район, Вінницька область, визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1,9265 га, розташовану на території Кинашівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, а також визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на майновий пай (а.с. 20 21). Відповідач [PERSON] 06.06.2011 згідно договору купівлі-продажу продав майновий пай у ПСП "Україна", однак Тульчинський районний суд Вінницької області, рішенням у справі № 148/1811/14-ц від 17.09.2014, визнав недійсним вказаний договір (а.с. 22 23). Рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 09.06.2015, позов [PERSON] задоволено частково і заповіт від 22.02.2006, складений від імені [PERSON] на користь відповідача визнано недійсним (а.с. 28 32). Також, рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 26.12.2014, визнано недійсним рішення 11 сесії 5 скликання Кинашівської сільської ради Тульчинського району від 23.11.2007, в частині закріплення за відповідачем земельних ділянок: площею 0,3075 га, яка знаходиться, за адресою: вул. Жовтнева, 89, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область; площею 0,0610 га, яка знаходиться, за адресою: вул. Жовтнева, 87, с. Нестерварка, Тульчинський район Вінницька область (а.с. 35 36). Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України, встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України. Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Також, ст. 392 ЦК України, встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачем дотримано всіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право він не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Факт прийняття спадщини підтверджується поданою позивачем заявою до нотаріальної контори. Заперечуючи проти позовних вимог [PERSON], відповідач посилається на те, що прийняв спадщину після смерті [PERSON], і для підтвердження своїх заперечень він посилається на рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.07.2007, звернення жителів вул. Жовтневої у с. Нестерварка до начальника Тульчинського РВ УМВС у Вінницькій області [PERSON] та на осіб, а саме на: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які можуть підтвердити зазначені ним факти. Зокрема, суд встановив, що рішення Тульчинського районного суду Вінницької області від 13.07.2007, яким за відповідачем визнано право власності на спадкове майно за заповітом після смерті [PERSON], скасовано ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14.02.2013. Відповідач не реалізував своє право на спадщину за законом, оскільки у матеріалах спадкової справи [PERSON], відсутня його заява про прийняття спадщини. Разом з тим, він не може вважатися таким, що прийняв спадщину у відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки не проживав з спадкодавцем на момент її смерті, що підтверджується довідками № 493 від 04.11.2015, № 602 від 16.11.2013, виданими Кинашівською сільською радою Тульчинського району, і спадщину не прийняв (а.с. 82, 85). Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Також, відповідач посилається на звернення жителів вул. Жовтневої у с. Нестерварка до начальника Тульчинського РВ УМВС у Вінницькій області [PERSON], однак суду надано копію зазначеного звернення і не представлено його оригінал, який міг би бути досліджений у судовому засіданні, разом з тим, відомості, які містяться у копії зазначеного звернення, не є належним підтвердженням того, що відповідач прийняв спадщину і проживав з спадкодавцем на момент її смерті, оскільки це спростовується іншими матеріалами справи, а саме: спадковою справою (а.с. 43 53), ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 14.02.2013 (а.с. 16 17), довідками виданими Кинашівською сільською радою Тульчинського району (а.с. 82, 85). Статтею 15 ЦК України, визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, беручи до уваги все вищенаведене, аналізуючи обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] в заявлених ним межах та про існування правових підстав для їх задоволення. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору 730,80 грн., а також витрати на правову допомогу 3000 грн., які підтверджуються квитанцією (а.с. 84) і копією договору про надання правової допомоги у цивільній справі (а.с. 64). На підставі викладеного,

Outcome: approved