Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до територіальної громади в особі Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області в якому просить встановити факт належності сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON] Великобурлуцькою районною державною адміністрацією 27 березня 1997 року на підставі рішення РДА від 06 грудня 1996 року № 621 та заповіту, складеного [PERSON] в приміщенні Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, посвідченого 12 червня 2003 року секретарем Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, зареєстрованого в книзі запису нотаріальних дій, на право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серія [NUMBER] у розмірі 7,39 в умовних кадастрових гектарах - за [PERSON], [INFO], уродженкою с. Широке Великобурлуцького району Харківської області, померлої [INFO] в с.Вірівка Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області. Також позивач просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, що відкрилась [INFO] після смерті [PERSON] строком в шістдесят днів та визначити причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] поважними. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначає, що [INFO] у віці 94 років померла [PERSON], [INFO]. Померла фактично проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Позивач проживала окремо від померлої [PERSON], але спілкувалась з нею при житті, підтримувала стосунки, допомагала по господарству та надавала матеріальну допомогу. В ході спілкування померла повідомила позивачу, що все майно, яке їй належить вона залишить [PERSON] у спадщину після свої смерті. [PERSON] померла раптово та позивач здійснювала її поховання. На час смерті [PERSON] за місцем її проживання будь - яких документів на земельну ділянку та документи по їх використанню були відсутні. Про наявність заповіту позивачу було невідомо. Все інше майно, що лишилось після смерті [PERSON] [PERSON] прийняла у спадщину шляхом його фактичного використання та догляду за ним. В період 2012 - 2013 року [PERSON] в будинку, де проживала померла випадково знайшла сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективного сільськогосподарського підприємства ім. Ватутіна, що знаходилось в с. Вільхуватка Великобурлуцького району Харківської області, площею 7,39 в умовних кадастрових гектарах, виданого Великобурлуцькою районною державною адміністрацію 27 березня 1997 року на підставі рішення Великобурлуцької РДА від 06 грудня 1996 року за № 621 на ім'я [PERSON] та заповіт складений [PERSON] на ім'я позивача на право на земельну частку (пай). Таким чином, відсутність сертифікату на право на земельну частку (пай) та заповіту, а також похилий вік та часті хвороби позбавляли позивача можливості звернутись у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини. Позивач звернулась до Вовчанської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але їй було повідомлено, що вона пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини та окрім того, в документах були виявлені розбіжності у написанні імені померлої, а саме: по свідоцтву про смерть померла [PERSON], сертифікат на право на земельну частку (пай) виписаний на ім'я [PERSON], а також заповіт посвідчений від імені [PERSON]. Позивач вказує, що відповідно до паспортних даних померлої [PERSON], а також даних українсько - російських словників ім'я «[PERSON]» і «[PERSON]» являються одним і тим самим іменем, і відповідно застосовуються «[PERSON]» - українською і «[PERSON]» - російською. Отже, при видачі сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] та при складанні заповіту, було помилково вказано ім'я померлої російською мовою - «[PERSON]». Позивач [PERSON] до суду не з'явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином (а.с.42). Суд вважає за можливе розглянути даний позов без позивача. Представник позивача позовні вимоги підтримав повністю, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві, просив позов задовольнити. Представник Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області до суду не з'явився, про час і місце судового засідання відповідача було повідомлено двічі належним чином, про що свідчать розписки про одержання судових повісток 25.07.2017 р. (а.с.30) та 11 серпня 2017 р. (а.с.45). Заяв чи клопотань від відповідача до суду не надходило. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як представник відповідача повторно не з'явився на судовий розгляд справи, про причини неявки суд не повідомили, хоча були завчасно повідомлені про час та місце розгляду справи в суді, заяви про розгляд справи у їх відсутності не надали, та позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд рахує за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши та оцінивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, дійшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно з вимогами частини третьої статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК України. Згідно ч.1 та ч.2 ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 234 та пункту 6 частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті, а також інші факти, від яких залежить виникнення, заміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, в даному випадку отримання свідоцтва про право на спадщину, в органах що вчиняють нотаріальні дії. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" N 5 від 31.03.95 року в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення, заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Інколи трапляються випадки, коли громадяни не можуть використовувати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім'я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у паспорті чи свідоцтві про народження або в інших документах, які хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права. Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п.6 ч.1 ст.256 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Встановлено, що [INFO] в с. Вірівка Вовчанського району Харківської області померла [PERSON] у віці 94 років, про що 01 грудня 2004 року складено відповідний актовий запис № 25, що підтверджено копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с.10). Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності бувшого КСП імені Ватутіна, розміром 7,39 умовних кадастрових гектара без визначення меж в натурі (на місцевості), яке посвідчене сертифікатом про право на земельну частку (пай) серії [NUMBER], виданим 27 березня 1997 року на підставі рішення Великобурлуцької райдержадміністрації від 06 грудня 1996 року на ім'я [PERSON] (а.с.14). За життя, 12 червня 2003 року померла [PERSON] склала заповіт, який посвідчено секретарем Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області та зареєстровано в реєстрі за № 31, яким заповіла [PERSON] право на земельну частку (пай) у розмірі 7,39 га, що належить заповідачу згідно сертифікату серії [NUMBER] (а.с.16). Відповідно до паспорту серії [NUMBER], виданого на ім'я [PERSON], ім'я вказаної особи на російській мові перекладається як «[PERSON]» (а.с.12). В судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що вони знали [PERSON], яка проживала весь час в с. Широке Великобурлуцького району Харківської області. [PERSON] в селі називали по різному - [PERSON] або [PERSON]. [PERSON] є родичем [PERSON] Оскільки [PERSON] була особою похилого віку, дана особа проживала в с. Широке одна, а позивач проживала на території Вовчанського району Харківської області, тому [PERSON] забрала свою родичку в с.Вірівка Вовчанського району Харківської області. В даному селі [PERSON] померла, позивач поховала свою родичку. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], згідно паспорту серії [NUMBER], виданому Вовчанським РВ УМВС України в Харківській області 11 грудня 2002 року (а.с.12), яка проживала на території Новоолександрівської сільської ради за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою - інформацію, виданою виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області від 07.10.2014 року за № 476 (а.с.15) та [PERSON], [INFO] це одна і та ж особа, що також підтверджується довідкою - інформацією, виданою виконавчим комітетом Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області від 23.08.2016 року за № 550 (а.с.20). Сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданий на ім'я [PERSON], на підставі рішення Великобурлуцької райдержадміністрації від 06 грудня 1996 року № 621 в тому, що даній особі належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП імені Ватутіна розміром 7,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості) (а.с.14). Заповіт складений [PERSON] в приміщенні Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, посвідченого 12 червня 2003 року секретарем Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, зареєстрованого в книзі запису нотаріальних дій, на право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серія [NUMBER] у розмірі 7,39 в умовних кадастрових гектарах. Факт належності померлій [PERSON] вищезазначених правовстановлюючих документів підтверджується тим, що прізвище та по батькові в цих документах та в паспорті і свідоцтві про смерть є однаковими. Крім того майно, яке зазначено в правовстановлюючому документі, а саме: земельна ділянка розташована за місцем проживання померлої [PERSON] За наявності зазначеного, у суда не виникає сумніву щодо ідентичності записів імені [PERSON] у свідоцтві про смерть, паспорті, сертифікату на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], заповіті, складеного [PERSON] в приміщенні Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, так як ці записи в імені померлої відрізняються лише написанням однієї літери «Ф». Виправлення помилки у документі може здійснюватись за заявою особи, якій він належить. Так як [PERSON] померла, така можливість втрачена, а наявність розбіжностей у записі її імені у правовстановлюючих документах на спадкове майно позбавляють заявника можливості оформити спадщину у встановленому законом порядку. Оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині встановлення факту належності правовстановлюючих документів померлій [PERSON] слід задовольнити та встановити факт, що сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER], виданий Великобурлуцькою районною державною адміністрацією 27 березня 1997 року на підставі рішення Великобурлуцької райдержадміністрації від 06 грудня 1996 року № 621 на ім'я [PERSON] належить [PERSON], [INFO], уродженки с. Широке Великобурлуцького району Харківської області, яка померла [INFO] в с. Вірівка Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області. Встановити факт, що заповіт складений [PERSON] в приміщенні Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області, який посвідчений 12 червня 2003 року секретарем Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області та зареєстрований в книзі запису нотаріальних дій на право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серія [NUMBER] у розмірі 7,39 в умовних кадастрових гектарах належить [PERSON], [INFO], уродженки с. Широке Великобурлуцького району Харківської області, яка померла [INFO] в с. Вірівка Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області. Як зазначено у п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Відповідно ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ч.1 ст.1269 Цивільного кодексу України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто. Згідно ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини; якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з права на земельну частку (пай), яка перебуває у колективній власності КСП імені Ватутіна, розміром 7,39 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлій і це підтверджено свідоцтвом на право на земельну частку (пай) (а.с.14). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України - спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений 12 червня 2003 року секретарем Новоолександрівської сільської ради Вовчанського району Харківської області та зареєстрований в книзі запису нотаріальних дій на право на земельну частку (пай) відповідно до сертифікату серія [NUMBER] у розмірі 7,39 в умовних кадастрових гектарах, яким заповіла вищевказане право на земельну частку (пай) позивачу [PERSON] (а.с.16). У встановлений законом строк [PERSON] не подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчинення нотаріальної дії від 11 грудня 2014 року, винесеною завідувачем Вовчанської державним нотаріальної контори Харківської області Вороною Г.В., позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON], померлої [INFO], у зв'язку із тим, що позивач пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини та окрім того, в документах були виявлені розбіжності у написанні іменні померлої, а саме: по свідоцтву про смерть померла [PERSON], сертифікат на право на земельну частку (пай) виписаний на ім'я [PERSON], а також заповіт посвідчений від імені [PERSON] (а.с.24). Вказані обставини справи та вимоги норм матеріального та процесуального права свідчать про відсутність у позивача, як спадкоємця та відповідача, як органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, спору щодо зазначеного вище спадкового майна. При цьому, сільська рада позбавлена можливості надати свою згоду на подання позивачем заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті [PERSON], оскільки відповідно до ч.2 ст.1272 ЦК України, таку письмову згоду мають право надати тільки спадкоємці, які прийняли спадщину. Оскільки на даний час заповіт не скасований, заяв про відмову від спадщини позивач не подавала, спадщина не визнана судом відумерлою, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє право на спадкування не може. Обставини, на які посилається позивач як на підстави пропуску встановленого законом шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [PERSON] заслуговують на увагу та на думку суду є поважними причинами. Доказів, які спростовують твердження позивача щодо поважності причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини суду не надано. Відповідно до п.п.2,6 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, судовий захист цивільного права та інтересу, а також справедливість, добросовісність та розумність і ними суд має керуватися при вирішенні питання про права на спадкування. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позивачем шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлої [PERSON] пропущений з поважних причин, а тому позов в цій частині слід задовольнити, визначивши їй додатковий строк для подачі заяви про прийняття спадщини у шістдесят днів, що буде відповідати загальним засадам цивільного законодавства, визначених у ст.3 ЦК України.

Outcome: approved