Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з вказаним вище позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що вона з 15.07.1994 року перебуває у шлюбі з [PERSON]. Від цього шлюбу в них народилося двоє дітей: син [PERSON] - [INFO] та дочка [PERSON] - [INFO]. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Їй відомо, що відповідач має нерегулярний дохід, достатній, щоб сплачувати зазначену нею суму аліментів. Він працює, на його утриманні ніхто не перебуває, а тому він має можливість надавати грошову допомогу на утримання дітей. Крім того, син [PERSON], постійно хворіє та знаходиться на обліку в лікаря згідно акту огляду МСЕК в нього 1 група Б з дитинства, як наслідок він потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги. Тому син потребує постійного лікування та реабілітації, особливого догляду та оздоровлення, в зв»язку з чим вона постійно несе додаткові витрати на дитину, викликані його хворобою. Дочка, [PERSON], на даний час навчається на 3 курсі денного відділення за спеціальністю «Сестринська справа» Комунального закладу «Бердянський медичний коледж» 1 рівня акредитації, на бюджетній основі. Оскільки їй одній важко утримувати сина, а відповідач не виконує свого батьківського обов?язку передбаченого ст.. 180 СК України, то вона змушена звернутися з даним позовом в суд. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити. Представник відповідача в судовому засіданні, позов визнав частково з підстав наведених в письмовому запереченні, зокрема вказує на те, що він ніде не працює та знаходиться у важкому матеріальному становищі, згідний платити аліменти в розмірі по 450 гривень. Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, що сторони по справі з 15 липня 1994 року по даний час перебувають у шлюбі. (а.с. 4) За час перебування у шлюбі в них народилося двоє дітей: син [PERSON] - [INFO] та дочка [PERSON] - [INFO], які проживають разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні, що не оспорюється учасниками процесу. Згідно акту огляду МСЕК серія 10 ААБ № 135587 [PERSON] [INFO], інвалід 1-ої групи Б з дитинства, «потребує постійного стороннього догляду, нагляду та допомоги», тобто позивач несе додаткові витрати на його утримання. Судом також встановлено, що дочка, [PERSON], на даний час навчається на 3 курсі денного відділення за спеціальністю «Сестринська справа» Комунального закладу «Бердянський медичний коледж» 1 рівня акредитації, на бюджетній основі. Термін закінчення навчального закладу червень 2015 року. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Обовязок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобовязання батьків. У разі їх ухилення від його виконання аліменти можуть стягуватись за рішенням суду. Обовязок утримувати дітей виникає з моменту їх народження. У відповідності до ст. 199 СК України, яка передбачає, що якщо повнолітні діти продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін. Разом з тим, суд вважає за доцільне роз'яснити сторонам, що мати та батько - найрідніші для дитини люди на землі, тому одним із найосновніших їхніх немайнових прав є можливість постійного або хоча б систематичного спілкування: безпосереднього (прямого), телефонного, листовного. Дитина має природну потребу і право спілкуватися з обома батьками. Відсутність батьківської лінії виховання, справляє на дитину негативний вплив, а брак материнської любові є психологічною травмою на все життя. Разом з тим, спілкування з батьком - це право, а не обов'язок дитини. Якщо дитина через певні обставини відмовлятиметься бачитися з батьком, силувати її ніхто не має права. Такий примус буде актом неповаги до дитини Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів", якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до вимог ст. 182 СК України суд враховує, що позивачка перебуває у гіршому матеріальному становищі, ніж відповідач. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. Суд переконаний, що позивач потребує допомоги на утримання дітей і відповідач взмозі таку допомогу надавати, але оскільки позивач не додала жодних підтверджень про доходи відповідача, і не відомо з чого виходила при визначенні розміру аліментів, то позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в дохід держави.

Outcome: approved