Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до відповідача - [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності на квартиру, в якому просить встановити факт проживання [PERSON] із [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 01 вересня 2008року до 30 липня 2018 року; визнати житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину вказаної спільної житлової квартири та другу 1/2 частину спільної житлової квартири залишити у власності [PERSON]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідачем в період з 01 вересня 2008 року по 30 липня 2018 року проживали однією сім'єю. Проживали за адресою реєстрації позивача [ADDRESS] як чоловік та дружина, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Від сумісного проживання однією сім'єю з відповідачем мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Сімейні відносини припинились 30 липня 2018 року Діти знаходяться на утриманні та вихованні позивача. Вказує, що під час спільного проживання 18 січня 2018 року, за спільні сімейні кошти, для потреб їхньої сім'ї, разом з відповідачем придбали спільну житлову квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу житлової квартири від 18 січня 2018року, був оформлений на ім'я відповідача бо між ними була взаємна довіра та злагода. Вони обидва ще роблять ремонт в квартирі тому не зареєстровані в ній. В теперішній час відповідач забрав та сховав оригінали правовстановлюючих документів на спірну житлову квартиру. Зазначає, що претендує на ? частину квартири. Ухвалою суду від 06 вересня 2018 року було відкрито провадження у даній цивільній справі та судовий розгляд справи визначено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 28 вересня 2018 року відкладено підготовче засідання у зв'язку з неявкою відповідача. Ухвалою суду від 13 листопада 2018 року закрито підготовче провадження у цивільній справі та призначено її до розгляду. Ухвалою суду від 03 грудня 2018 року судове засідання відкладено у зв'язку з неявкою відповідача. Представник позивача та позивач у судове засідання не з'явились, надали до суду заяву про слухання справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягають, просять їх задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з'явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом, зокрема, розміщення інформації на веб-сторінці суду. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), у зв'язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Бахмутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого виконкомом Світлодарської міської ради Бахмутського району Донецької області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. У відповідності до довідки «про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб», виданої Виконавчим комітетом Світлодарської міської ради №5265 від 09 серпня 2018 року, до складу сім'ї (зареєстрованих) за адресою: [ADDRESS] входять; власник - [PERSON], син - [PERSON], дочка - [PERSON]. Згідно копії паспорту серії [NUMBER], [PERSON], народився [INFO] року у [ADDRESS] Згідно договору купівлі - продажу квартири від 18 січня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Світлодарської державної нотаріальної контори Донецької області Блєвєровою О.В., зареєстрованим у реєстрі за №44, власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно довідки «про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщені/будинку осіб», виданої Виконавчим комітетом Світлодарської міської ради №5369 від 14 серпня 2018 року, за адресою за адресою: [ADDRESS] зареєстрованих осіб не має. Власником вищезазначеної квартири є [PERSON]. Згідно Акту про встановлення факту фактичного проживання від 21 серпня 2018 року, складеного депутатом Світлодарської міської ради [PERSON], в присутності сусідів-свідків [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS]) та [PERSON] (проживає за адресою: [ADDRESS]), внаслідок обстеження виявлено, що зі слів свідків-сусідів та депутата було встановлено. Що [PERSON] та [PERSON] проживали як одна сім'я з 01 вересня 2018 року по 30 липня 2018 року, мають спільних дітей: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. За змістом ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Згідно ст. 74 Сімейного кодексу України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа N 6-148цс12). Відповідно до роз'яснень, викладених в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства. Аналізуючи наведені письмові матеріали справи, суд вважає, що позивачем - [PERSON] доведено факт того, що вона та [PERSON] мешкали однією сім'єю без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом, мають спільних дітей, мали взаємні права та обов'язки 10 років, а саме з 01 вересня 2008 року по 01 серпня 2018 року. Отже, проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов'язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно. Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім'єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов'язків. Згідно із частиною четвертою статті 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Ураховуючи викладене, особам, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу, на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Статтею 63 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пленум Верховного Суду України у постанові N 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" роз'яснив, що при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі N 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв'язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім'єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази та враховуючи положення процитованих норм у їх сукупності, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ спільно набутого майна - задовольнити. З огляду на викладене та

Outcome: approved