Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-11 00:00:00

До суду з заявою про продовження госпіталізації в примусовому порядку до психіатричного закладу громадянина [PERSON], [INFO], який проживає [ADDRESS], звернулась лікар-психіатр в.о. завідуюча 7-м відділенням КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» Омельченко К.І., мотивуючи тим, що останній був госпіталізований до психіатричної лікарні 20.05.2016 року за направленням лікаря-психіатра та на прохання опікуна (згідно вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу»). Згідно ст. 15 Закону України «Про психіатричну допомогу» оглядався щомісячно і виносилось рішення про необхідність продовження лікування. 24 лютого 2017 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку, що на теперішній час він страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку із зниженням пам'яті та інтелекту», не може задовільнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність. Подальше лікування громадянина [PERSON] можливе тільки в умовах психіатричного стаціонару. В судовому засіданні лікар-психіатр 1-ї ОСЛ м. Ромни Сумської області Омельченко К.І. підтримала заяву, підтвердивши обставини, викладені в ній. [PERSON] погодився на продовження лікування. Захисник [PERSON] не заперечував щодо подовження лікування. Заінтересована особа [PERSON] до суду не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності Прокурор не заперечувала проти задоволення заяви лікаря - психіатра. Заслухавши пояснення лікаря-психіатра, хворого, захисника [PERSON], думку прокурора, дослідивши висновок комісії лікарів-психіатрів від 24.02.2017 та висновок судово-психіатричного експерта №136 від 30.03.2017, суд вважає, що заява про продовження госпіталізації в примусовому порядку [PERSON] підлягає задоволенню відповідно до вимог рішення Конституційного суду України від 01 червня 2016 року «Про госпіталізацію недієздатних осіб», ст. 14, ч. 3 ст. 17, ст. 27 Закону України «Про психіатричну допомогу». Рішенням Конституційного суду України від 01 червня 2016 року «Про госпіталізацію недієздатних осіб» визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України "Про психіатричну допомогу" від 22 лютого 2000 року № 1489-III з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про психіатричну допомогу» перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Рішенням Роменського міськрайонного суду від 15 квітня 2010 року [PERSON] визнано недієздатним і його опікуном призначено [PERSON] (а.с.5). Рішенням Роменського міськрайонного суду від 14 вересня 2016 року [PERSON] продовжено примусову госпіталізацію на 6 місяців (а.с.6). Згідно довідки КЗ СОР «Перша ОСЛ м. Ромни» від 24.02.2017 № 01-55/1060 [PERSON] у лікаря-психіатра перебуває з 2007 року. Багато разів, тривалий час, знаходився на стацлікуванні в психлікарні, є інвалідом 2 групи по неврологічному захворюванню безтерміново. Остання госпіталізація з 20.05.2016 по теперішній час (а.с.9). 24 лютого 2017 року [PERSON] був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, яка прийшла до висновку, що останній страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді «Розлади особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку із зниженням пам'яті та інтелекту», не може задовільнити свої основні життєві потреби на рівні, що забезпечує його життєдіяльність, по своєму стану потребує стаціонарного лікування, але через недієздатність не може дати усвідомлену згоду, лікування можливе лише в умовах психіатричного стаціонару, потребує подальшого лікування згідно ст. 17 ЗУ «Про психіатричну допомогу» (а.с.3). Згідно висновку судово-психіатричного експерта №136 від 30.03.2017 [PERSON] виявляє ознаки Розладу особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку (ЧМТ 1985 р., трепанація 2005) з вираженим зниженням пам'яті та інтелекту, вираженими характерологічними змінами особистості. За своїм психічним станом на теперішній час [PERSON] потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу в порядку ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» (а.с.28-30). Висновки лікарів сумнівів у суду не викликають.

Outcome: approved