Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , Третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, в якій просить усунути їй перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями, розташованими за адресою: [ADDRESS] , шляхом виселення [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] з зазначеного будинку, без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що вона є спадкоємцем майна, а саме житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в цілому за адресою: [ADDRESS] , відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 14.02.2018 року. Відповідачів [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , було зареєстровано та вселено до спірного житлового будинку 08.04.2010 року колишнім власником будинку, [PERSON] , яка мешкала у м. Бєлгород Російської Федерації, де в подальшому остання померла. До житлового будинку самовільно було вселено чоловіка [PERSON] та народженого в цьому шлюбі [PERSON] . У житловому будинку [ADDRESS] на постійній основі мешкають [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . У зв`язку з викладеними обставинами, позивачу створюються перешкоди у користуванні власністю. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 23 листопада 2018 року позовну заяву залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. У вказаний в ухвалі строк позивач усунув зазначені в ухвалі недоліки. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 04.02.2019 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2019 року клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи у порядку загального позовного провадження задоволено. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 29.07.2019 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. 17.04.2019 [PERSON] та [PERSON] надали до суду пояснення, в яких зазначили, що на час вселення житловий будинок знаходився в занедбаному стані, не було опалення, води, світла, були вибиті вікна, розвалилась причепна галерея, розвалився флігель, вибиті двері, підлога місцями згнила і провалилась, земельна ділянка заросла бур`янами, на будинок не було жодних документів. Відповідачами по даній справі разом з головою сім`ї [PERSON] за свій рахунок та власними силами було відновлено будинок. [PERSON] за станом здоров`я не могла оформлювати документи на будинок та доручила це своєму сину [PERSON] , який оформив свідоцтво про право власності та іншу технічну документацію на [PERSON] Оформити договір дарування, як то мала намір зробити власник будинку [PERSON] - [PERSON] не встиг, оскільки загинув 05.11.2015. Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно і належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно і належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі. Інших заяв та клопотань від сторін не надійшло. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини, що виникли між сторонами. [INFO] померла [PERSON] , мати позивача. Після смерті житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, який належав [PERSON] , та знаходиться за адресою: [ADDRESS] , успадкувала дочка померлої - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом на спадщину за законом від 14.02.2018 року. На підставі зазначеного свідоцтва право власності на зазначений будинок зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 08.02.2018 під №1485048963251, номер запису про праву власності 24825210. Право власності позивача на спірний житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами також підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №50916251, а також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № [NUMBER] . У спірному житловому будинку проживають [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується актом комісії Височанської селищної ради Харківського району Харківської області від 20.08.2018, а також адресною карткою особи. Представником позивача направлялись претензії щодо зняття з реєстраційного обліку та виселення відповідачів з спірного житлового будинку. [PERSON] зверталась до Харківського ВП ГУНП в Харківській області з заявою від 06.05.2019 щодо порушення законодавства при видачі свідоцтва про право на спадщину на спірне домоволодіння. Результати розгляду заяви в матеріалах справи відсутні. Відповідно до висновку Служби у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 23.07.2019, втрата права користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , не відповідає інтересам малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Як встановлено судом з наданих сторонами доказів, [PERSON] набула право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS] , правомірно на підставі ст.1261 ЦК України. Відповідачі, які не є членами сім`ї позивача, залишаються проживати у зазначеному вище будинку, не зважаючи на пред`явлення до них вимоги щодо зняття з реєстраційного обліку та виселення. Зазначені обставини не спростовані відповідачами по справі. За статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно (фактично панувати над ним, зараховувати на свій баланс і подібне). Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Правомочність розпорядження означає юридично забезпечену можливість визначення і вирішення юридичної долі майна шляхом зміни його належності, стану або призначення. У сукупності ці правомочності вичерпують усі надані власнику можливості. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава не втручається у здійснення власником права власності, якщо він не порушує норм закону, моральних засад суспільства, екологічної ситуації та інтересів інших осіб. Аналогічні положення містяться в п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", відповідно до якого власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Статтею 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Тобто, за змістом ст. 319 ЦК України, власник сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved