Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом\~ до\~ [PERSON] , Першого Суворовського ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту з майна. Позовні вимоги мотивовані тим, що\~ [PERSON] , є спадкоємницею 1/2 частини квартири після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , актовий запис про смерть № 5049, свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 14.08.2019 року Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Галиною Петрівною було відкрито спадкову справу №64602536. Крім того, Позивачем в судовому порядку було визнано договір купівлі- продажу №2000-035С від 28.07.2000р., відповідно до якого, [PERSON] продав, а [PERSON] , [PERSON] купили в рівних частинах (по 1/2частки за кожним) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,1 кв.м., жилою площею 17,4 кв.м., який був посвідчений Одеською універсальною біржею «Вітязь» - дійсним (справа №523/2521/20). Однак, наразі нотаріус повідомила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину, так як на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця Першого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси. Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на 1/2 частину квартири було зареєстровано 20.07.2008 за реєстраційним номером обтяження 5342057 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ №988117, 17.07.2007, Перший ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси, державний виконавець Шашкіна Н.Я., та 23.07.2007 за реєстраційним номером обтяження 5348924 Восьмою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ №988117, 17.07.2007, Перший ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси, державний виконавець Шашкіна Н.Я. Власник [PERSON] . Як вбачається обидва обтяження нерухомого майно було зареєстровано на підставі тієї ж постанови державного виконавця №988117 від 17.07.2007 року. Наразі, виконавче провадження знищено, у зв`язку з тим, що термін зберігання архівних виконавчих проваджень становить 3 роки, а тому не має змоги скасувати арешт майна органами ДВС. Отже, наявність обтяжень на майно, що належало за життя [PERSON] обмежує право Позивача, реалізувати законні права щодо зазначеного майна, як спадкоємниці першої черги. На підставі викладеного, позивач просить: Зняти арешт, накладений на 1/2 (одну/другу) частину квартири [ADDRESS] та скасувати відповідні записи про обтяження: реєстраційний номер обтяження 5342057 та реєстраційний номер обтяження 5348924, підставою виникнення яких є Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ № 988117 від 17.07.2007 року, винесена державним виконавцем Першого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси Шашкіною Н.Я. В судове засідання представник позивача подав заяву, згідно якої просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, а також справу розглянути за його відсутності. Відповідачі в судове\~засідання не\~з`явилися,\~про час\~та місце\~розгляду справи\~сповіщались належним\~чином. Відповідачка [PERSON] відповідно до поданої заяви позовні вимоги визнала у повному обсязі. Перший Суворовський ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надав до суду відзив. Відповідно до якого зазначає, що згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна на виконанні у першому Суворовському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на теперішній час Перший Суворовський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебувало виконавче провадження з примусового виконнання виконавчого документу про стягнення з [PERSON] . Державним виконавцем в рамках примусового виконання виконавчого провадження винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АВ № 9881 17 від 17.07.2007 та внесено відомості до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна за реєстраційним № 5342057. Інші відомості по вказаному виконавчому провадженню відсутні. Вказане виконавче провадження знищено (згідно Наказу про затвердження правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, термін зберігання архівних виконавчих проваджені, становив 3 роки). На виконанні в Суворовському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції перебувало ВП № 50964895 з примусового виконання судового наказу № 2-Н-6885/2007 виданого Суворовським районним судом м.Одеси від 20.02.2008 про стягнення з [PERSON] грошової суми у розмірі 210.97 гри. на користь АТЗТ "Одестеплокомуненерго". Виконавче провадження відкрито 28.04.2016. 20.09.2016 \~ \~ \~ \~винесено постанову по арешт майна то оголошено заборону на його відчуження про що внесено відповідний запис № 18130943 до єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна. 20.12.2016 \~ \~ \~ \~державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу па підставі п.5 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» (минулої редакції, а саме: ЗУ «Про виконавче провадження» від 24.03.1998. який втратив чинність) у зв`язку з тим, що у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна чи боржника виявились безрезультатними. Інші відомості по вказаному виконавчому провадженню відсутні. Боржником не надано доказів виконання виконавчого документу в повному обсязі, а також сплати виконавчого збору та витрат на проведення виконавчих дій за вище вказаними виконавчими провадженнями, що також є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог про зняття арешту з майна боржника. У державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були відсутні правові підстави для зняття арешту з майна боржника на момент повернення виконавчого документу стягувану. На підставі вищевикладеного Перший Суворовський ВДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) просить суд відмовити в задоволені позовних вимог [PERSON] про зняття арешту з майна боржника. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовній вимоги підлягають задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Судом встановлено, що [PERSON] , є спадкоємницею 1/2 частини квартири після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] , актовий запис про смерть № 5049, свідоцтво про смерть видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області. 14.08.2019 року Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Поліщук Галиною Петрівною було відкрито спадкову справу №64602536. Крім того, Позивачем в судовому порядку було визнано договір купівлі- продажу №2000-035С від 28.07.2000р., відповідно до якого, [PERSON] продав, а [PERSON] , [PERSON] купили в рівних частинах (по 1/2частки за кожним) квартиру [ADDRESS] , загальною площею 31,1 кв.м., жилою площею 17,4 кв.м., який був посвідчений Одеською універсальною біржею «Вітязь» - дійсним (справа №523/2521/20). Однак, наразі нотаріус повідомила, що не може видати свідоцтво про право на спадщину, так як на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , накладено арешт відповідно до постанови державного виконавця Першого ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси. Так, згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна арешт на 1/2 частину квартири було зареєстровано 20.07.2008 за реєстраційним номером обтяження 5342057 Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ №988117, 17.07.2007, Перший ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси, державний виконавець Шашкіна Н.Я., та 23.07.2007 за реєстраційним номером обтяження 5348924 Восьмою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, АВ №988117, 17.07.2007, Перший ВДВС Суворовського РУЮ м. Одеси, державний виконавець Шашкіна Н.Я. Власник [PERSON] . Як вбачається обидва обтяження нерухомого майно було зареєстровано на підставі тієї ж постанови державного виконавця №988117 від 17.07.2007 року. Наразі, виконавче провадження знищено, у зв`язку з тим, що термін зберігання архівних виконавчих проваджень становить 3 роки, а тому не має змоги скасувати арешт майна органами ДВС. Отже, наявність обтяжень на майно, що належало за життя [PERSON] обмежує право Позивача, реалізувати законні права щодо зазначеного майна, як спадкоємниці першої черги. Відповідно до приписів статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі рішення). Згідно з частиною 1 статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті (опису), вилученні та примусовій реалізації. Як передбачено статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на момент вчинення виконавчих дій) арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження;винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні в банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Державним виконавцем за постановою про відкриття виконавчого провадження або за постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження може бути накладений арешт у межах суми стягнення за виконавчими документами з урахуванням витрат, пов`язаних з проведенням виконавчих дій на виконання на все майно боржника або на окремо визначене майно боржника. У разі потреби постанова, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, надсилається державним виконавцем до органу нотаріату та інших органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника не пізніше наступного після її винесення дня надсилається боржнику та відповідно до банків чи інших фінансових установ або органів, зазначених у частині другій цієї статті. Арешт застосовується: 1) для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; 2) для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; 3) при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб. Відповідно до статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як передбачено частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту є відновлення становища, яке існувало до порушення. Статтею 391 ЦК України закріплено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначено в Постанові ВСУ, від 16.11.2016 року, у справі № 6-709цс16, згідно з положенням статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Частиною 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. Відповідно, ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» вказує, що арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції» про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність. Згідно ч. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» арешт може бути знятий за рішенням суду. Зі змісту ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Згідно ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з приписами ч.ч.1,2 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Зі змістом ст. 1216-1218 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Також, підставою для зняття арешту майна є рішення суду (такої ж думки притримуються і суди при розгляді подібних спорів з таким же предметом і таким же суб`єктивним складом осіб). Згідно п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Згідно норм ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. На підставі викладеного,

Outcome: approved