Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи - Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини. Позовні вимоги обґрунтувала тим, що позивач є бабусею малолітнього [PERSON] , [INFO] Відповідач є матір`ю дитини, а відомості про його батька внесено було на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Дитина перебуває на обліку Служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації як дитина, позбавлена батьківського піклування. Позивач є опікуном дитини. Відповідач, після звільнення від відбування покарання за вчинення злочину, інтересу до дитини не проявляє, зловживає алкогольними напоями, веде бродяжний спосіб життя. За таких обставин позивач звернулась з цим позовом до суду, в якому просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з відповідача на користь позивача на утримання дитини аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною повноліття. До початку судового засідання позивач звернулась до суду із заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач свого права на участі у судовому засіданні не використав, про розгляд справи був повідомлений належним чином. Зважаючи на це та враховуючи ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, суд 17.05.19 постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Третя особа звернулась до суду із заявою, в якій також просила справу розглянути без її участі. Позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, направила до суду Висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , що встановлено на підставі відповідного Свідоцтва про народження серія [NUMBER] . Батьками зазначено [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до Розпоряджень Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 10.03.2015 року, [PERSON] надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування, встановлено над ним опіку та призначено опікуном [PERSON] . Відповідно до вироку Шевченківського районного суду м. Києва від 16.12.2014 року, [PERSON] визнано винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України та визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 1 місяць. Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 02.12.0217 року, [PERSON] звільнено від відбування покарання на підставі ч. 4 «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Згідно довідки Уманської виправної колонії управління ДПС України в Черкаській області, [PERSON] перебувала в Уманській виправній колонії з 01.06.2016 року по 30.11.2016 року; з її зарплати аліменти і допомога на дітей не утримувались та не відправлялись. З матеріалів справи вбачається, що відповідач була обізнана про необхідність подання пакету документів щодо повернення на виховання свого сина, та зазначила, що у разі їхнього неподання вона буде позбавлена батьківських прав. Орган опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації 26.04.2018 року прийняв висновок про недоцільність повернення малолітнього [PERSON] його матері [PERSON] Відповідно до відповіді на запит від 04.05.2018 Дошкільного навчального закладу № 679, [PERSON] не приймає участі у житті дитини; встановити з нею зв`язок не видається за можливе; до березня 2018 року дитиною опікувалась бабуся [PERSON] . Згідно Акта обстеження умов проживання, квартира за адресою: [ADDRESS] , в якій мешкає позивач та [PERSON] , є відповідною всіх нормам, дитина забезпечена всім необхідним, відносини взаємоприйнятні. Квартира перебуває у приватній власності, зокрема, позивача. Відповідно до Висновку органу опіки та піклування Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 15.06.2018 року, комісія вважає за доцільне позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України, Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов`язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав як це передбачено ст. 164 СК України. Відповідно до Пленуму Верховного Суду України, Постанови від 30.03.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Судом встановлені факти, які свідчать, що відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, свої обов`язки відносно сина не виконує. Враховуючи, що відповідач свідомо ухиляється від виконання материнських обов`язків, не намагається забезпечити достатній життєвий рівень дитини, не турбується про її стан здоров`я, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина, а відтак і про задоволення позову в цій частині. В частині позовних вимог щодо стягнення аліментів також суд вважає за необхідне задовольнити позов з наступних підстав. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У ст. 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Беручи до уваги встановлені обставини справи та досліджені докази, суд з урахуванням вимог про стягнення аліментів на одну дитину вважає за доцільне визначити аліменти в розмірі 1/4 заробітку (доходу) [PERSON] до досягнення дитиною повноліття починаючи від дня пред`явлення позову, тобто з 14.06.2018 року. Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи законні інтереси сторін, суд вважає за необхідне роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до Цивільного кодексу України. П. 2 ч. 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи зазначену норму, суд приходить до висновку про те, що розмір аліментів, що підлягає стягненню становить 1/4 частка (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від заробітку відповідача щомісячно, починаючи з 14.06.2018 і до досягнення дитиною повноліття.

Outcome: approved