Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до ТОВ "Фінансова компанія «Прайм Альянс", треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Мурська Наталія Василівна, приватний виконавець округу м. Києва Яцишин Андрій Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса № 1851 від 10.09.2019 таким, що не підлягає виконанню та стягнення з відповідача 5737,00 грн, що були стягнуті в рамках примусового виконавчого напису. В обґрунтовування позовних вимог позивач посилається на те, що виконавчий напис нотаріуса №1851 був вчинений 10.09.2019 на договорі про надання споживчого кредиту №2010529934 від 25.02.2015, укладеного між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та позивачем, право грошової вимоги за яким було відступлено ПАТ «ОТП Банк» ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» на підставі договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 року та в подальшому відступлено ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» відповідачу на підставі договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019 року у розмірі 19 244,28 грн., що складається з: суми кредиту - 14 013,55 та нарахованих процентів - 5230,73 грн. Строк за який проводиться стягнення: з 29.01.2019 року по 19.07.2019. Вважає, що приватний нотаріус, помилково вчинила виконавчий напис на договорі про надання споживчого кредиту №2010529934 від 25.02.2015 року, чим допустила порушення ЗУ «Про нотаріат» зважаючи на таке. Відповідно до п.1.4.2 кредитного договору сума отриманого кредиту погашається щомісяця в Дату платежу та розмірі, зазначеному в Графіку платежів. Відповідно до п.1.4.5 Платежі по кредиту нараховуються щомісячно, виходячи зі строку Кредиту, в розмірі вказаному в Графіку платежів в Додатку №1, що є невід`ємною частиною даного Договору та підлягає сплаті Позичальником в дату платежу у сумі платежу за розрахунковий період. 1.4.6. Графік платежів є Додатком №1 та невід`ємною частиною даного Договору та розраховується з урахуванням Розміру та Строку кредиту, процентної ставки за користування кредитом, розміру щомісячної комісії та пільгового періоду. Розмір щомісячних платежів зазначається в Графіку платежів та визначається за формулою ануїтентних платежів (виключенням можуть бути перший та/чи останній платіж) з урахуванням фактичної кількості календарних днів у році. Відповідно до пп.5.1 п.5 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України виконавчий напис вчинюється на оригіналі документа (дублікаті документа, що має силу оригіналу), що встановлює заборгованість. П. 5.3 цього ж Порядку визначено, що якщо за борговим документом необхідно провести стягнення частинами, виконавчий напис за кожним стягненням може бути зроблений на копії документа або на виписці з особового рахунку боржника; у цих випадках на оригіналі документа, що встановлює заборгованість, робиться відмітка про вчинення виконавчого напису і зазначаються, за який строк і яка сума стягнута, дата і номер за реєстром нотаріальних дій. Вважаю, що з урахуванням п.5.1 та п.5.3 Порядку виконавчий напис повинен був вчинятися на копії договору про надання споживчого кредиту №2010529934 від 25.02.2015 року до якого повинен бути прикріплений Додаток №1 до цього Договору - Графік платежів, що є невід`ємною його частиною. Разом з цим, позивач через декілька місяців після укладення договору про надання споживчого кредиту із-зі фінансових труднощів фактично не здійснювала його погашення то приблизно із травня 2015 року у кредитора виникло право вимоги на стягнення порушених згідно графіку платежів. Оскільки відповідно до п.1.4.2 сума отриманого кредиту погашається щомісяця в дату платежу та розмірі, зазначеному в Графіку платежів, то відповідно у кредитора виникло право вимоги про стягнення заборгованості але строк звернення до суду за кожним простроченим місяцем платежу згідно Графіку спливав окремо. Так строк звернення до суду про стягнення заборгованості за травень 2015 року сплив у червні 2018 року. Фактично строк звернення з позовною заявою до суду з вимогою про стягнення заборгованості за 2015 рік сплив у 2018 році, а за грудень2016 рік сплив у січні 2019 році. Оскільки виконавчий напис приватним нотаріусом було вчинено 10.09.2019, то з урахуванням того, що у боржника був обов`язок здійснювати щомісячну оплату і відповідно у кредитора виникало право вимоги стягнення заборгованості по щомісячним платежам або повністю і строк звернення до суду спливав по кожному місяцю окремо, то у відповідача на час вчинення виконавчого напису нотаріуса строк звернення до суду з вимогою про стягнення заборгованості за період 2015 - 2016 року сплив, тобто з дня виникнення права вимоги минуло більше 3 років і відповідно приватний нотаріус не повинна була вчиняти на договорі про надання споживчого кредиту виконавчий напис про стягнення заборгованості. За захистом своїх прав позивач звернулась до суду. Одночасно з позовною заявою позивачем подано заяву про вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.07.2020 вищевказана справа надійшла в провадження судді Сіромашенко Н.В. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2020 відкрито провадження у цій справі та справа призначена до розгляду в поряду спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 27.07.2020 вжито заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом. 18.09.2020 до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мурської Н.В. надійшли належним чином завірені копії документів на підставі яких вчинено оспорюваний виконавчий напис. 30.09.2020 до канцелярії Шевченківського районного суду м. Києва відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач просив відмовити в задоволенні позову з тих підстав, що відповідачем для вчинення нотаріального напису були надані всі належні документи, про наявність заборгованості позивач була повідомлена належним чином, крім цього, зазначену в виконавчому написі заборгованість можливо вважати безспірною, оскільки позивачем не надано на спростування цього жодного доказу. 23.10.2020 до суду представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог в якій просив стягнути з відповідача 10538,39 грн, які були стягнуті з позивача до вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою суду від 26.10.2020 розгляд справи продовжено за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити. Представником відповідача подано до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника відповідача. Треті особи пояснення на позовну заяву не надали, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів. Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.02.2015 між ПАТ «ОТП Банк» та [PERSON] , укладено договір про надання споживчого кредиту № 2010529934, предметом якого є надання позивачу кредиту в розмірі 16240,97 грн; придбання послуг з страхування в розмірі 1948,92 грн, плати за надання виписок в електронному вигляді - 100,00 грн, всього - 18289,89 грн., строком на 36 місяців. Повністю повернути кредит позивач повинна була до 05.02.2018. 10.09.2019 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мурською Н.В., вчинено виконавчий напис № 1851, яким звернуто стягнення на майно боржника - [PERSON] на користь ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс» для часткового погашення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту 2010529934 від 25.02.2015 укладеним між Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» та [PERSON] , право грошової вимоги за яким було відступлено Публічним акціонерним товариством «ОТП Банк» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та гарантія» на підставі договору факторингу №13/06/16 від 13.06.2016 та в подальшому відступлено Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Довіра та гарантія» Товариству з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс» на підставі договору факторингу №29/01/19-2 від 29.01.2019, у розмірі 19244 грн. 28 копійок, що складається з: суми кредиту - 14 013 грн. 55 коп., нарахованих процентів - 5230 грн. 73 коп. Строк за який проводиться стягнення: з 29.01.2019 по 19.07.2019. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12) Однак, відповідачем нараховано заборгованість по відсоткам в розмірі 5230,73 грн після спливу визначеного договором строку кредитування. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишиним А.М. від 20.01.2020, відкрито виконавче провадження № 61024769 з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса № 1851 від 10.09.2019. Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Яцишиним А.М. від 04.02.2020, звернуто стягнення на доходи боржника [PERSON] , що отримує дохід у Державній установі «Управління адміністративними будинками управління справами апарату Верховної Ради України». Положеннями ст. 18 ЦК України передбачено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку, встановлених законом. Згідно з ч. 1 ст. Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст. 39 Закону України «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (надалі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена глава 14 Закону України «Про нотаріат» та глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій. Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису. Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбаченими Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року №1172 (надалі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачою, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст. ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. З наданих приватним нотаріусом документів вбачається, що приватному нотаріусу на підтвердження безспірності заборгованості боржника [PERSON] надано розрахунок заборгованості за кредитним договором № 2010529934 від 25.02.2015, в якому не вказано період за який виникла заборгованість, а також надано копію вимоги про погашення кредитної заборгованості, яка датована 18.02.2018 з датою відправлення 01.03.2019. Проте, розрахунок наданий відповідачем нотаріусу є необґрунтованим, що ставить під сумнів можливість встановлення нотаріусом безспірності заборгованості. З поданих приватним нотаріусом копій документів вбачається, що вимога позивачу про погашення кредитної заборгованості датована 18.02.2018, однак відмітка поштового відділення проставлена на описі 01.03.2019, документ що підтверджує надсилання боржнику вимоги про сплату боргу в матеріалах наданих нотаріусом відсутні. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку, а саме опису вкладення, що підтверджують надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання. Отже у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Разом з тим, стороною відповідача не було надано суду в порушення положень ст. ст. 76-81 ЦПК України, належних і допустимість доказів в обґрунтування того, що приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Мурській Н.В. були подані відомості про безспірність суми заборгованості позивача за кредитним договором, а також не надано доказів того, що сума заборгованості утворилась за період часу з 29.01.2019 по 19.07.2019, про що зазначено у виконавчому написі. З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст. ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Таким чином, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню ґрунтуються на вимогах закону, а тому підлягають задоволенню. Крім цього, судом відповідно до довідки виданої Державною установою Управління адміністративними будинками Управління справами Апарату Верховної Ради України від 12.08.2020 № 81, встановлено що з [PERSON] за період з лютого по липень 2020 здійснені відрахування із заробітної плати в розмірі 10538,39 грн з примусового виконання виконавчого напису нотаріуса у виконавчому провадження № 61024769. Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Оскільки, суд дійшов висновку, про те, що виконавчий напис № 1851 є таким, що не підлягає виконанню, підлягають задоволенню і вимоги про стягнення з відповідача стягнутих з позивача у виконавчому провадженні з виконання виконавчого напису № 1851 грошові кошти в розмірі 10538,39 грн, у зв`язку з тим, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів на виконання зазначеного виконавчого напису відсутні, Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1681,00 грн.

Outcome: approved