Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-14 00:00:00

До Подільського районного суду м. Києва надійшла заява психіатричного закладу, в якій заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО «Психіатрія» [PERSON], [INFO]. Заява мотивна тим що, 10.01.2018 р. [PERSON] була госпіталізована у відділення №17 ТМО «Психіатрія» у м. Києві у зв'язку з погіршенням психічного стану, порушився сон, стала дратівливою, відмовилась від лікування (як рекомендовано психіатрами, так і з приводу ВІЛ-інфекції), конфліктувала з родичами, кричала, викидала речі, тікала з дому, заводила знайомства з асоціальними компаніями. Рішенням Подільського районного суду м. Києвавід 30.08.2000 р. [PERSON] визнана недієздатною. Згідно розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 07.12.2000 р. призначено опікуна батька [PERSON]. [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді: шизофренія, параноїдна форма, безперервний тип перебігу, параноїдний синдром, виражений апатико-дисоціативний дефект. 11.01.2018 року хвора [PERSON] була представлена на комісію у складі: голови ЛКК в.о. директора Ігнатова М.Ю., зав. відділенням №17 Тараненко О.В., лікуючого лікаря Федіна Ю.С. у зв'язку з необхідністю госпіталізації та надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару. За результатами огляду комісія встановила, що хвора, в зв'язку нестабільним психічним станом, неадекватну поведінку з проявами агресії до оточуючих, що може привести до непередбачуваних наслідків, а також її неспроможність задовольняти власні потреби життєдіяльності, а саме хворіючи на ВІЛ-інфекцію, гепатит С відмовилася від прийому ліків, що несе загрозу життю та здоров'ю пацієнтки та оточуючих, обумовлене проявами параноїчної симптоматики, потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару та лікування в умовах психіатричного стаціонару за медичними показниками. При госпіталізації опікун хворої [PERSON] надав згоду па госпіталізацію своєї дочки [PERSON], однак, Рішенням Конституційного суду України від 01.06.2016 р. визнано неконституційним положення ст.1 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» щодо можливості госпіталізації особи, визнаною у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю, а відтак, заявник просить прийняти рішення про госпіталізацію до ТМО в судовому порядку. В судовому засіданні представник психіатричного закладу за довіреністю - Федін Ю.С., який також є і лікарем-психіатром, підтримав заяву та надав пояснення, аналогічні викладеним в заяві обставинам, вказавши, що за висновками лікарсько-консультативної комісії, враховуючи хронічний психічний стан пацієнтки та зміну поведінки, [PERSON] потребує лікування в умовах психіатричного стаціонару за медичними показниками. Хвороба, на яку страждає пацієнт, є тяжким психічним захворюванням, та якщо її зараз не лікувати стаціонарно, вона уявляє небезпечність безпосередньо для себе. Законний представник [PERSON] в судовому засіданні просив надати дозвіл на госпіталізацію його доньки та пояснив, що дочка страждає на психічну хворобу давно. Додав, що дочка відмовляється від ліків та є небезпечною впершу чергу для себе та оточуючих. В судовому засіданні [PERSON] проти задоволення вимог заяви заперечила, зазначила про можливість лікування, але у відділенні №24. Прокурор в судовому засіданні вважала вимоги психіатричного закладу обґрунтованими та заснованими на законі, вказавши, що в зв'язку із загостренням психічного стану недієздатної [PERSON] та становлення небезпеки для себе та оточуючих, остання потребує лікування в умовах стаціонару психіатричного закладу. Заслухавши пояснення учасників процесу, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви, виходячи з наступного. Згідно з Рішенням Подільського районного суду м. Києвавід 30.08.2000 р. [PERSON] визнана недієздатною. Згідно розпорядження Ленінградської районної державної адміністрації м. Києва від 07.12.2000 р. призначено опікуна батька [PERSON]. 10.01.2018 р. [PERSON] була госпіталізована у відділення №17 ТМО «Психіатрія» у м. Києві у зв'язку з погіршенням психічного стану, порушився сон, стала дратівливою, відмовилась від лікування (як рекомендовано психіатрами, так і з приводу ВІЛ-інфекції), конфліктувала з родичами, кричала, викидала речі, тікала з дому, заводила знайомства з асоціальними компаніями. На підставі Рішення Конституційного Суду України N 2-рп/2016 від 01.06.2016 р. визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційними) положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу», згідно з яким особа визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. Відповідно до ч. 2 ст. 70 Закону України «Про Конституційний Суд України» Конституційний суд України вказав на такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Підстави, за якими відбувається госпіталізація особи за судовим рішенням, передбачені ст. 14 Законом України «Про психіатричну допомогу. Відповідно до вимог статті 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність, Згідно висновку комісії лікарів-психіатрів від 11.01.2018 р., комісія, оглянувши [PERSON] прийшла до висновку, в зв'язку нестабільним психічним станом, неадекватну поведінку з проявами агресії до оточуючих, що може привести до непередбачуваних наслідків, а також її неспроможність задовольняти власні потреби життєдіяльності, а саме хворіючи на ВІЛ-інфекцію, гепатит С відмовилася від прийому ліків, що несе загрозу життю та здоров'ю пацієнтки та оточуючих, обумовлене проявами параноїчної симптоматики, потребує надання психіатричної допомоги в умовах стаціонару та лікування в умовах психіатричного стаціонару за медичними показниками. Як вбачається з наданих документів, [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, внаслідок чого вона вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. За таких обставин, суд приходить до висновку, що [PERSON] підлягає примусовій госпіталізації та лікуванню, оскільки страждає важким психічним захворюванням, яке загрожує її особисто та оточуючим. Таким чином, заява психіатричного закладу є обґрунтованою та заснованою на законі, у зв'язку з чим, підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved