Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

До суду звернувся Позивач з позовом до Відповідача про стягнення боргу, інфляційної складової заборгованості, пені та відсотків за користування чужими грошовими коштами вказуючи, що 22 серпня 2016 року між ним та Відповідачем, [PERSON], було укладено письмовий Договір позики, у відповідності до якого [PERSON] Саід передав [PERSON] грошову позику у розмірі 31\~500,00 гривень (Тридцять одна тисяча пятсот грн. 00 коп.). Згідно угоди Відповідач зобовязувався повернути грошові кошти не пізніше 01 січня 2017 року. Однак, Відповідач свої зобовязання за Договором позики не виконує, у звязку з чим, Позивач був змушений звернутися з вищевказаним позовом до суду. Позивач та його Представник\~\~в судове засідання не зявилися. Представник Позивача надав суду клопотання у якому просить залучити до матеріалів справи номер газети «Слобідський край» від 22.06.2017 з надрукованим в ньому повідомленні про виклик в судове засідання [PERSON], у разі неявки Відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, заперечень на позовну заяву та доказів виконання зобовязання з повернення суми позики не надав. Окрім того, викликався до суду шляхом подачі оголошення у газеті "Слобідський край". Від Відповідача заяв про неможливість присутності в судовому засіданні та відкладення судового засідання не надходило, а тому суд вбачає наявність підстав для розгляду справи у відповідності до положень ст. 224 ЦПК України. Зі згоди Представника Позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: У відповідності ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір позики, відповідно до якого Позивач - Позикодавець передав у борг Відповідачу - Позичальнику гроші в сумі 31\~500,00 гривень (Тридцять одна тисяча пятсот грн. 00 коп.), які Відповідач зобов'язався повернути не пізніше 01 січня 2017 року. Відповідно до статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до Постанови ВСУ від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, а позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківській рахунок. Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно зі п. 7.1 Договору позики за порушення строку повернення позики (її частини) Позичальник (Відповідач) сплачує Позикодавцю (Позивачу) 24 % річних, виходячи з неповерненої суми за весь час прострочення, за користування чужими грошовими коштами. При цьому Позичальник (Відповідач) зобовязаний повернути суму позики (її неповернуту частину у випадку дострокового повернення частини позики), збільшену з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення. Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Згідно зі ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Враховуючи, що Договором позики не визначено позику як безпроцентну, а сума позики перевищує пятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і її надання не повязане із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін Договору позики, Відповідач зобовязаний сплатити Позивачу проценти від суми позики в розмірі облікової ставки Національного банку України за весь час користування чужими грошовими коштами. Відповідно до статті 553 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. У зв'язку з вищевикладеним, суд приходить до висновку, що з Відповідача повинно бути стягнуто суму боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, разом з процентами від суми позики в розмірі облікової ставки Національного банку України та 24 % річних від неповернутої суми за весь час прострочення. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Відповідача на користь Позивача підлягають стягненню понесені Позивачем судові витрати в сумі 640,00 грн. (Шістсот сорок грн. 00 коп.), за сплачений судовий збір. \~\~\~\~

Outcome: approved