Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-01 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду з позовом до [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачі зазначили, що [PERSON] був, а [PERSON] є на теперішній час основним наймачем житлової квартири [ADDRESS] . Крім них в квартирі зареєстрована дочка позивача [PERSON] - [PERSON] та його онук [PERSON] , [INFO] . Однак відповідачі по справі у даній квартирі ніколи не мешкали, не користуються нею, комунальних послуг не сплачують, їх особистих речей в квартирі немає. Факт не проживання відповідачів по справі в житловій квартирі, якою вони постійно користуються тягне за собою додаткові витрати на оплату комунальних платежів, та доставляє їм безліч незручностей. Оскільки відповідачі в добровільному порядку не знялися з реєстраційного обліку в вказаній квартирі, це змушує їх звернутися до суду із вказаною заявою. На підставі наведеного, позивачі просили визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Позивачі в судове засідання не з`явились, надали клопотання, в яких підтримали позовні вимоги, просили справу розглянути за їх відсутності. Відповідач [PERSON] , яка діє від свого імені та в інтересах малолітнього [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнала. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв`язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково. Судом встановлені такі фактичні обставини та відповідний зміст спірних правовідносини. Рішенням виконавчого комітету Красноармійської ради народних депутатів трудящих м. Красноармійська від 13.05.1982р. [PERSON] видано ордер на житлове приміщення № 102 серія І, згідно якого він та його сім`я мають право на заняття житлового приміщення - квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.10). Згідно довідки Комунальної установи Покровський координаційний комітет самоорганізації населення № 08-08/2534 від 30.01.2020р. за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , [INFO] , - з 20.07.2018р. по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , - з 23.10.2019р. по теперішній час, [PERSON] , [INFO] , - з 22.03.2007р. по теперішній час (а.с.11). Відповідач є власником квартири [ADDRESS] , що належить їй на підставі договору дарування квартири, посвідченого 07.02.2020 року приватним нотаріусом Покровського міського нотаріального округу Донецької області Михайленко О.В. 07.02.2020 року, зареєстрованого в реєстрі за № 148. Конституція України у статті 47 закріплює, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Стаття 72 ЖК УРСР передбачає можливість визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, внаслідок відсутності понад встановлені законом строки в судовому порядку, а стаття 71 ЖК УРСР передбачає специфічну підставу припинення права користування жилим приміщенням - відсутність наймача або членів його сім`ї в місці їх постійного проживання понад шість місяців без поважних причин. Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення пава власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Факт відсутності відповідачів в місці їх постійного проживання понад шість місяців без поважних причин підтверджений актом Комунальної установи «Покровський координаційний комітет самоорганізації населення» № 1120 від 04.02.2020р., згідно якого [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована, але не проживає з 05.10.2004р., [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований, але не проживає з 22.03.2007 року, на теперішній час мешкають за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). За змістом ст.7 Закону України від 11 грудня 2003 №1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. За змістом ст.ст.71, 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, провадиться в судовому порядку внаслідок відсутності цієї особи понад шість місяців без поважних причин. Суд вважає, що є підстави визнати [PERSON] , малолітнього [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування квартирою, оскільки вони не мешкають в спірній квартирі понад шість місяців та забезпечені власним житлом. Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 16 січня 2012 року у справі №6-57цс11. Відповідно до ст.107 ЖК наймач житлового приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму не розривається, а член сім`ї, який вибув, утрачає право користування цим приміщенням з дня вибуття. З 11 січня 2000 року позивач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , отже з 11 січня 2000 року є таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , і не має законних підстав для звернення до суду з цим позовом. Позовні вимоги позивача [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки він зареєстрований за адресою [ADDRESS] , як член сім`ї наймача, постійно мешкає та користується вказаною квартирою. За таких підстав, суд приходить до висновку, що права позивача [PERSON] порушено відповідачем, а тому підлягають судовому захисту шляхом визнання її та її неповнолітньої дитини такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.47 Конституції України, ст.ст.71, 72 ЖК УРСР, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved