Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання відповідачів та їх неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право на житло, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідачі та їх діти більше року не проживають в житловому будинку [ADDRESS], власником якого вона є. В зв'язку з викладеним вважає, що відповідачі та їх діти втратили право на житло і просить прийняти відповідне судове рішення. Належним чином повідомлені відповідачі у судове засідання не з»явилися, без повідомлення причини неявки. А тому, суд розглядає справу за відсутності такого учасника відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України. Відзив не подано. Клопотань не заявлено. Ухвалою суду від 5 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі. 5 листопада 2018 року ухвалою суду було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні представник позивача - адвокат [PERSON] повністю підтримав позовні вимоги, надав пояснення в межах пред"явленого позову та пояснив, що відповідачі більше року не проживають в житловому будинку [ADDRESS] разом з позивачем [PERSON], а отже є такими, що втратили право на житло. Представник служби у справах дітей Володимирецької районної державної адміністрації не заперечив проти задоволення позову відносно повнолітніх відповідачів [PERSON], [PERSON] та заперечив проти задоволення позову щодо неповнолітніх [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Ствердив, що при проведенні бесіди з [PERSON], останній пояснив, що його сім"я - дружина і малолітні діти, проживають [ADDRESS], у новозбудованому будинку, який документально не введений в експлуатацію. Тому зареєструвати місце проживання дітей у даному будинку, не має можливості. В судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON], [PERSON] та їх неповнолітні діти [PERSON], [PERSON] більше року не проживають в житловому будинку [ADDRESS]. Вони купили будинок по [ADDRESS]. Вислухавши пояснення представника позивача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Як вбачається з ч.3 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житлового будинку втрачає право на користування цим житлом в разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між членом сім'ї та власником житла, або законом. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що житловий будинок [ADDRESS], Рівненської області належить на праві власності [PERSON], що підтверджується рішенням Володимирецької селищної ради №96 від 27 травня 1983 року «Про надання земельної ділянки під будівництво житлового будинку в смт. Володимирець громадянці [PERSON].», свідоцтвом про право особистої власності на домоволодіння від 12 січня 1987 року, технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 25.09.2014 року. Відповідачі та їх неповнолітні діти : [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані у вказаному житловому будинку, однак не проживають в ньому більше року, що підтверджується поясненнями представника позивача, свідків, актом комісії від 03.09.2018 року. Таким чином, позивачем надано суду достатньо належних доказів того, що відповідачі та їх неповнолітні діти більше року не проживають за місцем реєстрації, у належному [PERSON] житловому будинку, що є підставою визнання їх такими, що втратили право на житло. У Висновку служби в справах дітей Володимирецької райдержадміністрації №4999/01-28/18 від 01.11.2018 року також зазначено, що [PERSON], зі слів останнього, з дружиною та малолітніми дітьми проживає в [ADDRESS]. У відповідності до ст.29 Цивільного Кодексу України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Оскільки судом встановлено, що батьки неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], проживають в [ADDRESS], саме це житло є також і місцем постійного проживання малолітніх. При цьому, як вбачається з вище зазначеного Висновку органу опіки та піклування - Володимирецької районної державної адміністрації №4999/01-28/8 від 01.11.2018 року, обов'язок щодо забезпечення належних умов проживання та утримання неповнолітніх дітей покладається саме на їх батьків. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що саме на відповідачів [PERSON], [PERSON] покладається обов'язок забезпечити можливість реєстрації своїх дітей за їх фактичним місцем проживання. В той же час, позивачка [PERSON] такого обов'язку не має. При цьому відповідачами не надано будь-яких доказів того, що в разі визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право на житло у будинку [PERSON], їх права будуть порушені будь-яким способом. Наведене, на думку суду, свідчить про наявність підстав для повного задоволення позову [PERSON] Враховуючи викладене,

Outcome: approved