Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, посилаючись на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2006 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року розірвано, від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживає з нею та перебувають на її утриманні. Відповідач працює, має нерегулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей, тому вона бажає отримувати аліменти офіційно в примусовому порядку, що й стало підставою звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав з тих же підстав та просив їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та при прийнятті рішення просив врахувати, що має окрім вказаних двох дітей, ще двох, народжених від іншого шлюбу, й наразі з дружиною очікують на народження третьої дитини, він офіційно не працевлаштований, у пошуку роботи, вважає, що визначена позивачкою сума на утримання дітей для нього не є прийнятною. За таких підстав судом відповідно до положень статті 280 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до п. 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Вислухавши пояснення сторін, їх доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 вересня 2006 року, який рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року розірвано, від шлюбу мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], які проживає з позивачкою та перебувають на її утриманні (а.с. 3, 4, 5). Відповідач працює, має нерегулярний дохід, проте не надає повноцінної матеріальної допомоги на утримання та виховання дітей протягом двох останніх років. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які будуть стягуватися з відповідача на утримання дітей, судом враховані наступні обставини: матеріальний стан позивача, яка веде окреме господарство, має окремий бюджет та на утриманні якої знаходяться двоє малолітніх дітей, їх стан здоров»я, потреби, та відповідача, який є особою працездатного віку, має задольний стан здоров"я, офіційно не працевлаштований, проте має заробіток, крім сина [PERSON] та дочки [PERSON], має інших двох дітей - Сина [PERSON], [INFO], та дочку [PERSON], [INFO], відповідно як працездатна особа має достатні можливості сплачувати аліменти на утримання дітей. Суд, надавши правову оцінку доводам відповідача щодо спростоування позивних вимог, вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, такими, що вказують на уникнення відповідача як батька дітей від виконання обов"язку по утриманню дітей, й спростовуються доказами, наданими позивачем по справі. Відповідно до чч 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 Сімейного Кодексу (далі - СК) України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до частини першої статті 181 СК України способи виконання батьками обов»язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. Суд вважає, що з урахуванням принципу співмірності, можливості платника аліментів, достатніх потреб дітей, дісної участі батьків у їх утриманні, стягненню підлягають аліменти у твердій грошовій сумі, як просить позивачка, - 1 860 грн. 00 коп. - еквівалент прожиткового мінімуму на дитину у віці від 6 до 18 років згідно Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік», щомісячно, й до повноліття дитини. Підстав для відмови у задоволенні позовних вимог судом не встановлено. В разі винесення судом рішення про стягнення аліментів, згідно частини 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до частини 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до частини першої статті 191 СК України аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на її користь на утримання дитини 19 квітня 2018 року, що підтверджується штемпелем на зазначеній позовній заяві (а.с.1), тому із зазначеного дня підлягають відрахуванню аліменти з відповідача на користь позивача на утримання їх дитини. При задоволенні позовних вимог з відповідача на користь держави підлягають стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп., від сплати яких позивач була звільнена при зверненні до суду з даною позовною заявою відповідно до Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного, ст.ст. 180, 181 ч.1, 183, 184, 185, 191 ч.1 Сімейного кодексу України, з урахуванням Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.06.2006 року та,

Outcome: approved