Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів, в якому просить змінити розмір аліментів, що стягуються з відповідача на підставі рішення Любешівського районного суду Волинської області від 11.08.2015, та стягнути на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 1100,00 грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення з позовом до суду та до її повноліття, мотивуючи свої вимоги тим, що відбулися зміни у законодавстві, а також змінилися обставини життя. За таких обставин позивач просить позов задовольнити. Позивач у судовому засіданні присутньою не була, просила суд про розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча був завчасно та належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному веб-порталі судової влади України (офіційному сайті суду), про причини неявки суд не повідомив, відзиву із запереченнями проти позову та заяви про розгляд справи без його участі не подав, у зв'язку з чим суд вирішує справу відповідно до ст.ст. 280-284 ЦПК України. Відповідно до ст.247 ЦПК України у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття (ч.2); сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч.3). Відповідно до Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. Згідно зі ст. ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька. Матеріалами справи встановлено, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 11.08.2015 у справі №162/1177/15-ц з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 500 гривень щомісячно (а.с.6). Відповідно до довідки Ковпаківського відділу ДВС м.Суми від 04.09.2018 виконавчий лист 162/1177/15-ц від 14.09.2015 перебуває на примусовому виконанні відділу ДВС та станом на серпень 2018 року сукупний розмір заборгованості по аліментам становить 14 900 гривень (а.с.10). Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між сторонами, може бути згодом збільшений або зменшений за позовом платника або одержувача аліментів. Відповідач відзиву із запереченнями проти позову не подав. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Частиною 2 ст.182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років 01.12.2018 становить 2027 грн. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи обставини справи, відсутність інформації щодо працевлаштування відповідача, його доходів та складу сім'ї у зв'язку з неподанням відзиву на позов та необхідних доказів, приймаючи до уваги приписи ст.ст.182,192 СК України, суд вважає за можливе позов задовольнити, а також стягнути з відповідача судовий збір на користь держави відповідно до ст.141 ЦПК України у розмірі, передбаченому законом на день подання позову до суду. На підставі ст.ст. 180,181,182,184,191,192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved