Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-23 00:00:00

В червні 2020 [PERSON] та неповнолітня [PERSON] в особі законного представника матері [PERSON] звернулись до суду з позовом відповідно до якого просили виселити [PERSON] з кімнати [ADDRESS] , без надання іншого жилого приміщення; вселити [PERSON] та [PERSON] до кімнати [ADDRESS] . Мотивували тим, що на підставі ордеру від 08.05.2007 № 5, виданого директором студмістечка Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, [PERSON] разом з покійним чоловіком [PERSON] дітьми - [PERSON] та [PERSON] заселені до кімнати [ADDRESS] . Однак права [PERSON] та її дітей порушені відповідачем, яка самовільно за відсутності законних підстав вселилась до кімнати № [NUMBER] та зробила проживання позивачів в даному приміщенні кімнати, нестерпним та неможливим. Ухвалою суду від 19.06.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. 10.07.2020 позивачі подали до суду заяву про уточнення позовних вимог, відповідно до якої крім вимог заявлених у позові також просили суд визнати ордер № 12 від 12.10.2012 виданий на ім`я асистента кафедри анатомії [PERSON] та дружину [PERSON] недійсним. Мотивували тим, що на момент видачі оскаржуваного ордеру, жиле приміщення було вже зайняте, а тому і рішення на видачу ордера на поселення [PERSON] не розглядалось і не могло розглядатись. 23.07.2020 відповідач [PERSON] подала до суду відзив відповідно до якого просила суд відмовити в задоволенні позову. Мотивувала тим, що вона як дружина [PERSON] набула право користування кімнати [ADDRESS] . Крім того [PERSON] до даної кімнати ніколи вселялась. З моменту вселення до теперішнього часу [PERSON] проживає в займаному приміщенні добросовісно сплачуючи комунальні послуги та не має іншого житла. Також просила суд застосувати строк позовної давності, оскільки позивачі з 2012 знали про проживання у займаній кімнаті [PERSON] , що вказує на пропуск ними строку звернення до суду. 24.07.2021 Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова подав до суду пояснення, згідно яких просило суд задовольнити позовні вимоги. Мотивувало тим, що доказів на підтвердження проживання [PERSON] в гуртожитку на законних підставах не надано. Натомість позивачі мають право на проживання в гуртожитку № 6 на підставі діючого ордеру № 5 від 05.05.2007. Також зазначило, що [PERSON] ордер на вселення не видавався, отже підстави для її проживання в гуртожитку відсутні. Ухвалою суду від 19.08.2020 на період процедури врегулювання спору за участю судді провадження у справі зупинено. Ухвалою суду від 07.09.2020 припинено процедуру врегулювання спору за участю судді, провадження у справі поновлено. Ухвалою суду від 03.11.2020 залучено в якості співвідповідача - Вінницький національний медичний університет ім. М.І. Пирогова, виключивши його зі статусу третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача. Ухвалою суду від 13.01.2021 справу прийнято до провадження судді Ан О.В . Ухвалою суду від 24.05.2021 постановленою без виходу до нарадчої кімнати залучено якості співвідповідача Міністерство охорони здоров`я України. Ухвалою суду від 15.06.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. 13.07.2021 Міністерство охорони здоров`я України подало до суду пояснення відповідно до яких просило розгляд справи здійснювати за їх відсутності. Додатково зазначило, що позивачі мають право на проживання в гуртожитку № 6 на підставі діючого ордеру № 5 від 05.05.2007 відповідачеві [PERSON] такий ордер наданий не був, отже відсутні підстави для проживання в гуртожитку. Позивач [PERSON] діюча у власних інтересах та в інтересах неповнолітньої [PERSON] як законний представник в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у позові та просила суд його задовольнити. [PERSON] пояснила, що на момент вселення [PERSON] в кімнату [NUMBER] ні вона, ні діти у вказаній кімнаті не жили. Так в кімнаті [NUMBER] вона проживала з жовтня 1998 року по травень 2009 року. В 2003 році вона з дітьми жила в Вороновиці, про те діти там прописані не були. В вересні 2009 року вона розлучилась з [PERSON] . Оскільки він зловживав спиртним, діти проживали з нею. В 2011 році вона одружилась з іншим чоловіком. Їх сім`я багатодітна, тому вона вважає, що неповнолітня [PERSON] і вона, як мати [PERSON] , після смерті батька мають право на проживання в кімнаті [NUMBER]. Заперечувала проти застосування строків позовної давності. Представник позивача неповнолітньої [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні підтримала позов з підстав викладених у позові та просила суд його задовольнити. Представник вказала, що порушення є триваючим, тому підстав для застосування строків позовної давності немає. Не могла пояснити, що саме з порушень є триваючим оскільки позов складала не вона. Відповідач [PERSON] та її представник просили суд відмовити в задоволенні позовних вимог з підстав викладених у відзиві. Просила застосувати строки позовної давності, оскільки видача ордеру на її разом з [PERSON] вселення в кімнату [NUMBER] можна було оспорити протягом року з моменту видачі ордеру. Після смерті чоловіка - [PERSON] [INFO] , вона продовжує проживати в кімнаті [ADDRESS] . За цей період оформляла з ВНМУ ім.. М.І. Пирогова договір реструктуризації боргу, регулярно сплачує комунальні платежі, які нараховує ВНМУ ім.. М.І. Пирогова, оформлює і отримує субсидію в тому числі на підставі актів, складених співробітниками ВНМУ ім.. М.І. Пирогова. Договори найму житлової площі в гуртожитку не укладались, про те згідно складених співробітниками ВНМУ ім.. М.І. Пирогова актів, в період з 2012 по теперішній час ні [PERSON] ні [PERSON] в кімнаті [NUMBER] не проживали. Після розірвання шлюбу з [PERSON] [PERSON] отримала ордер на вселення та вселилась в кімнату поверхом вище в тому ж гуртожитку. [PERSON] знала, про її вселення в кімнату [NUMBER] , оскільки жила в одному з нею гуртожитку. Тому просила суд застосувати до позовних вимог [PERSON] строки позовної давності. Представник відповідача Вінницького національного медичного Університету ім. М.І.Пирогова в судовому засіданні позов визнав та просив суд його задовольнити, вказав, що ВНМУ є лише розпорядником майна, що належить МОЗ. Йому не відомо чи укладались договори найму житлового помешкання з [PERSON] . Йому не відомо на якій підставі комунальні платежі нараховувались на 2-х осіб. Про те після смерті [PERSON] платежі нараховувались і їх сплачувала [PERSON] . Вважає, що в 2019 році [PERSON] незаконно користується житлом і просив допомогти багатодітній сім`ї [PERSON] та врахувати інтереси малолітніх дітей. Адміністрація ВНМУ ім.. М.І. Пирогова приймала рішення про виділ [PERSON] кімнати [NUMBER] в 2011 році, проте малолітні діти в ньому не вказані. Він не пам`ятає що було підставою для відмови від позову ВНМУ ім.. М.І. Пирогова до [PERSON] про виселення. Представники відповідачів Первинної профспілкової організації студентів Вінницького національного медичного Університету ім. М.І.Пирогова, Міністерства охорони здоров`я України та представник третьої особи до судового засідання не прибули, хоча про місце, дату та час судового засідання повідомлялись належним чином. Представник служби у справах дітей Вінницької міської ради Бойко М.П. підтримала позовні вимоги та просила врахувати і захистити інтереси дитини. Дослідивши докази, визнавши їх належними і допустимим суд на їх підставі встановив наступні обставини: будівля гуртожитку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності серія та номер 13 виданого 13.01.2004 року виконкомом Вінницької міської ради є власністю держави в особі Міністерства охорони здоров`я, право оперативного управляння на яке має Вінницький національний медичний університет ім.. М.І. Пирогова ( інформаційна довідка з Державного реєстру речових праві на нерухоме майно на а.с. 209-211 т. 2). Гуртожиток є студенським т.я. перебуває в оперативному управління ВНМУ ім. М.І.Пирогова і на нього не розповсюджується дія ЗУ " Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" згідно ч.3 ст.1 вказаного закону. [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 11.10.1998 року по 19.09.2009 року ( рішення суду на а.с. 158 т.1). Мають спільну неповнолітню дитину - [PERSON] [INFO] ( свідоцтво про народження на а.с. 13 т.1, паспортна а.с. 12 т.1). Згідно ордера № 4 ( на а.с. 14 т.1) від 08.05.2007 року [PERSON] , [PERSON] з дітьми [PERSON] і [PERSON] вселились в кімнату № [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] . Відомості про те, що [PERSON] було зареєстрована в наданій для поселення кімнаті відсутні. Ст.1-1 п.8 ЗУ «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», передбачає, що право користування (використання) жилим приміщенням у гуртожитку, на який поширюється дія цього Закону, що виникає на підставі: а) договору найму жилого приміщення, укладеного на підставі спеціального ордера, виданого згідно із статтею 129 Житлового кодексу Української РСР; б) договору оренди житла, укладеного згідно законодавства. Вказаний нормативний акт суд використовує за аналогією права, оскільки подібне право що до студенського гуртожитку не врегульоване якоюсь конкретною нормою і на нього можна поширити дію регулюючої подібні відносини норми, загальних засад (тобто принципів) законодавств. Отже, ордер лише є півдставою для вселення в житлове приміщення гуртожитку і він не визначає право на подальше проживання в ньому. У житловому приміщенні кімнаті [ADDRESS] [PERSON] з дітьми [PERSON] та [PERSON] проживали по жовтень 2009 року ( довідка на а.с. 62 т.1). Так, з згідно доповідної записки ( на а.с. 178 т.3) [PERSON] проживала в кімнаті [NUMBER] гуртожитку [NUMBER] офіційно з 10.12.2001 року разом з чоловіком [PERSON] і сином [PERSON] , в 2005 році народилась донька [PERSON] . Сім`я проживала до 10 місяця 2009 року. Згідно ордеру № 26 від 25.11.2011 року [PERSON] разом з трьома дітьми отримала право на вселення в кімнату [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] ( копія ордеру на а.с. 29т. 4: 63 т.4). На 2011 рік [PERSON] мала 3-х дітей: [PERSON] 2000 року народження, [PERSON] 2005 року народження та [PERSON] 2011 року народження. Отже [PERSON] отримала право на вселення в кімнату [NUMBER] гуртожитку [NUMBER] після виселення з кімнати № [NUMBER]. Відомості про те, що [PERSON] було зареєстрована в наданій для поселення кімнаті № [NUMBER] відсуті. За вказаних обставин, 25.11.2011 року малолітня [PERSON] та позивач [PERSON] отримали право на проживання, вселились і досі проживають кімнаті [NUMBER] гуртожитку [NUMBER] Згідно довідки Вороновицької селищної ради від 15.12.2000 року ( на а.с. 15 т. 3) [PERSON] з 11.09.2019 року по 12.03.2020 року зареєстрована за адресою [ADDRESS] . [PERSON] була зареєстрована за адресою [ADDRESS] з 18.12.2003 року по 04.03.2020 року. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 09.09.2008 року ( копія рішення суду на а.с. 158 т.1, свідоцтво про розірвання шлюбу на а.с. 157 т.1) Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 30.07.2007 року ( копія рішення на 32 а.с. т. 2) з [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання 2-х дітей (в тому числі [PERSON] ), які згідно довідки Вороновицької селищної ради перебували на утриманні матері. Згідно рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22.12.2014 року розмір аліментів стягуваних з [PERSON] на утримання [PERSON] , [PERSON] , які проживали разом з матір`ю [PERSON] і знаходились на її утриманні, збільшено до 1/3 частини його доходу ( рішення на а.с. 26 т.2) . Згідно службової записки, [PERSON] разом з дітьми проживає в кімнаті [NUMBER], з 25.11.2011 року згідно ордеру ( на а.с. 30т.4). Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відомості про те, що [PERSON] та [PERSON] не досягли згоди про місце проживання неповнолітньої [PERSON] як і докази про наявність спору про вказані обставини відсутні. Згідно ст. 176 СК України, батьки зобов`язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом. Отже неповнолітня [PERSON] проживала разом з матір`ю [PERSON] мала і має право на житло в кімнаті [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS], в квартирі [ADDRESS] , де була зареєстрована з 11.09.2019 року по 12.03.2020 роки. Згідно інформації ВНМУ ім.. М.І. Пирогова ( на а.с. 183 т. 2) в період часу з 11.05.2007 року по 12.10.2012 року в приміщенні кімнати [ADDRESS] був зареєстрований [PERSON] . Відомості про те, що з [PERSON] проживає дочка [PERSON] відсутні. [PERSON] як і [PERSON] мають право на користування кімнатою [ADDRESS] ( акт обстеження житлових умов на а.с. 198 т.2, 187 т.3; довідка з місця проживання на а.с. 199 т.2). Тому суд вважає, що з моменту виселення з кімнати [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] неповнолітня [PERSON] , як і [PERSON] втратили право на користування вказаним житловим помешканням. З моменту отримання ордеру, вселення неповнолітня [PERSON] як і [PERSON] мають право на проживання в кімнаті [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] . Тому суд не приймає посилань позивача [PERSON] про те, що на 12.10.2012 року житлове помешкання - кімната [ADDRESS] була зайнята і на поселення до неї не могло бути видано іншого ордера. [PERSON] і [PERSON] уклали шлюб 22.09.2012 року ( копія актового запису на а.с. 90, 112 т.3, свідоцтво про шлюб на а.с.98 т.1, 149 т.3) Згідно ордеру № 12 від 12.10.2012 року [PERSON] з дружиною [PERSON] отримали право на вселення в кімнату [NUMBER] гуртожитку [ADDRESS] ( копія ордера на а.с. 29 т.4., 61 т.4) Згідно свідоцтва про шлюб [PERSON] зареєструвавши шлюб з [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] ( свідоцтво про шлюб на а.с. 98 т.1) Право на проживання [PERSON] визнано ВНМУ ( акт про склад сім`ї та розмір платежів на а.с. 75 т.1, довідки з місця проживання про склад сім`ї на а.с. 97 т.1, 49 т.2, 58 т.2, 59 т.2, службова записка зав. гутртожитком на а.с. 100 т.1, 182 т.2, копією ухвали Вінницького міського суду від 14.07.2020 року про закриття провадження по цивільній справі за позовом ВНМУ ім.. М.І. Пирогова до [PERSON] , первинної профспілкової організації студентів ВНМУ ім.. М.І. Пирогова, третя особа без самостійних вимог МОЗ України про визнання ордеру не дійсним і виселення в зв`язку з відмовою позивача від позову на а.с. 104 т.1, договором про реструктуризацію заборгованості за комунальні послуги від 26.07.2019 року укладеного між ВНМУ ім.. М.І. Пирогова та [PERSON] ( на а.с. 108 т.1, 48 т.2,) Згідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві і не припинилися внаслідок його смерті. Право користування чужим майном - право на проживання в гуртожитку [PERSON] припинилось з його смертю і не спадкується. Так, згідно з п.6 ч.1 ст. 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі смерті особи, на користь якої встановлено особистий сервітут. Тому суд відхиляє посилання [PERSON] на те, що після смерті [PERSON] до її дочки переходить право на житловий сервітут - користування кімнатою [ADDRESS] . [PERSON] як і [PERSON] не маю права на проживання, користування, розпорядження кімнатою [ADDRESS] тому вказані особи не можуть бути належними позивачами в вирішенні питання про законність чи безпідставність проживання [PERSON] в цьому житловому приміщенні. Згідно із частинами п`ятою та шостою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. У рішенні Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року №9-зп вказано, що частину першу статті 55 Конституції України треба розуміти так, що кожному гарантується захист прав і свобод у судовому порядку. Суд не може відмовити у правосудді, якщо громадянин України, іноземець, особа без громадянства вважають, що їх права і свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. На розширення вказаного положення Конституції України в частині першій статті 3 ЦПК України закріплено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. Стаття 129 ЖК Української РСР передбачає, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. У пункті 10 Примірного положення (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер (додаток), який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу. Отже, ордер на жилу площу в гуртожитку може бути видано лише на вільну жилу площу за спільним рішенням адміністрації та відповідного профспілкового комітету підприємства, установи, організації, і цей ордер є єдиною підставою для вселення в жиле приміщення. При цьому, у статті 59 ЖК Української РСР визначено підстави і порядок визнання ордера на жиле приміщення недійсним, які слід застосовувати й до правовідносин щодо користування гуртожитками. Так, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку, у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Позивач та її представник не надали доказів, що свідчать про порушення права [PERSON] та неповнолітньої [PERSON] на житло та доказів видачі ордера на зайняту житлову площу. Тому в задоволенні позову належить відмовити. Згідно правової позиції зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє у задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем. Отже підстав для застосування строків позовної давності немає. Згідно ст. 133, 141 ЦПК УКраїни, з позивача на користь відповідача [PERSON] належить стягнути 2490 грн в рахунок відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved