Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-03 00:00:00

В лютому 2020 року [PERSON] (далі - позивач) звернувшись до суду з позовом до [PERSON] (далі-відповідач), який в подальшому уточнила, просила визнати за нею право особистої приватної власності на: - житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] ; -житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] ; - земельну ділянку, загальною площею 0,2300 га, кадастровий номер: 3220683201:01:033:0035, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] ; - земельну ділянку, загальною площею 0,1290 га, кадастровий номер: 3220683201:01:033:0036, призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована [ADDRESS] ; - земельну ділянку, загальною площею 0,25 га, кадастровий номер: 3220683201:01:033:0029, призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по [ADDRESS] ; - земельну ділянку, загальною площею 0,1762 га, кадастровий номер: 3220683201:01:033:0031, призначена для ведення особистого селянського господарства, що розташована по [ADDRESS] . Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує тим, що з 14 червня 2002 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішення Богуславського районного суду Київської області від 23 грудня 2019 року. Під час перебування в шлюбі було придбано вищевказане нерухоме майно та оформлено на її ім`я, оскільки це нерухоме майно було придбано за її особисті кошти. На той час відповідач не заперечував щодо оформлення договорів на її ім`я та повністю підтримував таку позицію, оскільки вони мали довірливі відносини. Після розірвання шлюбу відповідач переїхав проживати в інше місце і тому вона за власні кошти утримує дані житлову будинки та земельні ділянки. На сьогоднішній день, у разі майбутнього відчуження даного майна, у відповідності до законодавства України необхідно отримати згоду відповідача, тому вона має певні побоювання, що відповідач може їй заперечувати, тому вона звернулася до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Представник позивача [PERSON] звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу без їх участі. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просили їх задовольнити (а.с.82). Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надіславши до суду нотаріально посвідчену заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, зазначивши, що він не заперечує проти задоволення вимог позивача [PERSON] (а.с.74). Зважаючи на те, що сторони по справі не з`явились в судове засідання, але звернулись до суду із заявами про те, щоб розгляд справи відбувався без їх участі, суд у відповідності до частини другої статті 247 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України, у випадку визнання позову відповідачем, суд за результатами підготовчого провадження ухвалює судове рішення в порядку, встановленому статтею 206 цього ж Кодексу. Згідно з частиною четвертою статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Крім того, суд приймає до уваги роз`яснення абзацу третього пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції", у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши та оцінивши докази надані сторонами по справі, враховуючи положення частини третьої статті 200, частини четвертої статті 206 ЦПК України, статті 319, 325, 328, 386, 392 ЦК України, статті 57 СК України та те, що відповідач повністю визнав вимоги позивача і не заперечує проти задоволення позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приймає визнання відповідачем позову і вважає, що є всі законні підстави для задоволення вимог позивача ухваливши рішення у підготовчому судовому засіданні. Згідно положення частини першої статті 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено частиною третьої статті 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1718 гривень 45 копійок.

Outcome: approved