Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-05 00:00:00

Зарічанська сільська рада звернулася до суду із позовною заявою та просить усунути перешкоди громадянам [ADDRESS] в користуванні проходом загального користування, який з'єднує вулицю [ADDRESS] із присадибними земельними ділянками, та який розміщений між господарствами [PERSON] та [PERSON], зобов'язавши [PERSON] зняти встановлені нею самовільно металеві ворота на проході зі сторони [ADDRESS], мотивуючи тим, що відповідач проживає в [ADDRESS]. Біля її господарства розташований прохід загального користування, який з'єднує вулицю [ADDRESS] з присадибною ділянкою [PERSON], яка проживає по сусідству з відповідачем - в будинку [ADDRESS]. В березні 2014 року їм стало відомо, що [PERSON] на початку проходу зі сторони [ADDRESS], який є землею загального користування, встановила металеві ворота, чим закрила прохід [PERSON] на її присадибну ділянку, що було ними встановлено і при виході на місце. Ні на усні, ні на письмові звернення щодо демонтажу металевих воріт відповідач не реагує. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Щодо задоволення позову заперечує. Третя особа - [PERSON] в судовому засіданні просить позов задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, показання свідків та дослідивши в судовому засіданні докази, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Згідно вимог ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Тобто, передумовою виникнення права власності чи користування земельною ділянкою, здійснення інших дій щодо оформлення цього права згідно чинного земельного законодавства України є рішення органу місцевого самоврядування. Копія рішення 31 сесії 6 скликання Зарічанської сільської ради №382 від 24.04.2014 року та витяг із рішення 9 сесії 2 скликання Зарічанської сільської ради від 16.05.1997 року свідчать, що [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по [ADDRESS] орієнтовною площею 0,25 га з послідуючою передачею у приватну власність, [PERSON] ж передано земельну ділянку у приватну власність розміром 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. В судовому засіданні встановлено і визнається учасниками розгляду, що приватизація земельних ділянок не проведена. Водночас, відповідачем не заперечується і факт встановлення нею металевих воріт без будь-яких погоджень із сусідами, сільською радою. Вона вважає, що вказана земельна ділянка відноситься до її землі. Однак, як вбачається з копії викопіювання із ситуаційного плану с.Заріччя Овруцького району (а.с.3), між господарствами відповідача та третьої особи позначено прохід загального користування. Вказаний прохід позначений і в викопіюванні із топографічної зйомки території с. Заріччя, копію якого долучено до матеріалів справи відповідачем. Позначення проходу в викопіюваннях підтвердив і спеціаліст відділу Держземагенства в Овруцькому районі. Відповідно до ст. 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування. Тобто, земля, на якій розміщений вказаний прохід, є комунальною власністю Зарічанської сільської ради. Факт наявності спірного проходу саме загального користування підтвердила в судовому засіданні і свідок - [PERSON], яка продала відповідачці будинок [ADDRESS] після смерті свого батька. Вона зазначила, що вуличка, тобто прохід загального користування, був там і в 1950 роках, як вона пам'ятає. Двір було обгороджено по іншому, не зачіпаючи вказаного проходу. Проходом завжди користувалися. Її показання узгоджуються із поясненнями третьої особи, яка зазначала, що вона проживає за даною адресою 45 років і скільки пам'ятає тут був прохід загального користування. Ніколи ні з ким у них спору не виникало, поки будинок не придбала відповідач. За рахунок проходу вона розширила собі двір, в якому постійно щось лежить чи дрова, чи ще щось. Показання свідка - [PERSON], який стверджував, що земельна ділянка під проходом належала господарям, які здійснювали забудову, ще коли будинків не було, і через прохід ніхто не ходив, суд не може покласти в основу рішення по справі, так як будь-якими іншими доказами вказані показання об'єктивно не підтверджені, державні акти на землю відсутні. У відповідності до ст.96 ЗК України землекористувачі зобов'язані забезпечувати використання землі за цільовим призначенням, не порушувати прав інших землекористувачів, дотримуватися правил добросусідства. Відповідно ж до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено право власника земельної ділянки або землекористувача вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. З роз'яснень, викладених у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" вбачається, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту. Таким чином, аналізуючи надані докази на підтвердження фактів та спірних правовідносин, норми діючого законодавства, що їх регулюють, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову. Позивачем сплачено судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп. в доход держави, сума якого відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved