Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

В листопаді 2015 року Кредитна спілка «Співдружність» (далі - КС "Співдружність") звернулась до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача - [PERSON] заборгованість за кредитним договором № 131210/с від 16.12.2013 року в сумі 112 691,07 грн., з яких борг по відсоткам за користування кредитом - 98 880,00 грн., інфляційні збитки - 13 029,85 грн. та 3 % річних - 781,00 грн. (а.с. 7-9), мотивуючи свої вимоги наступним. Так, відповідно до кредитного договору № 131210/с від 16.12.2013 року укладеного між КС «Співдружність» та [PERSON], позивач надав відповідачу кредит у розмірі 16 000 грн. 00 коп., плата за користування яким становить 51,1 % річних, тобто 0,14 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, термін дії - 12 фактичних місяців від дня отримання кредиту. Відповідач відповідно до умов кредитного договору взяв на себе зобов'язання повертати щомісячно суму кредиту та нараховані відсотки за кредит. Відповідно до умов договору № 131210/с від 16.12.2013 року та п. 1.1. Додаткового договору, сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв?язку із порушенням Графіку розрахунків Додатка № 1 до Кредитного договору № 131210/с від 16.12.2013 року в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. За будь-яких умов, у разі своєчасного ненадходження (прострочення) планового платежу повністю або частково, з першого дня прострочення цей кредит визнається кредитом з підвищеним ризиком. Плата за користування кредитом, протягом строку визнання його як кредиту з підвищеним ризиком, становить 365 % річних, тобто 1 % денних на суму залишку по кредиту. В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, окремо зазначив, що позовні вимоги підтримує та проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 31, 38) Відповідач будучи належним чином повідомленою відповідно до положень ст.74 ЦПК України в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином відповідно до положень ст.74 ЦПК України (а.с. 23, 30, 36). Крім того, відповідач на електронну пошту суду 12.01.2016 року направила клопотання про відкладення розгляду справи у зв?язку з перебуванням на лікарняному та бажанням прийняти участь у розгляді справи, однак після цього жодного разу до суду не з?явилась, доказів поважності причини неявки суду не надала. (а.с. 25) Зважаючи на викладене та враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення дійсних взаємовідносин між сторонами, суд вважає за можливе за згодою позивача постановити рішення у справі на підставі наявних доказів в порядку заочного провадження згідно ст. ст.224-226 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час розгляду справи суд вирішує, зокрема, такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити (ст. 214 ЦПК України). Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судовим розглядом встановлено, що 16 грудня 2013 року між КС «Співдружність» та [PERSON] укладено кредитний договір № 131210/с, згідно якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 16 000 грн. 00 коп., плата за користування яким становить 51,1 % річних, тобто 0,14 % денних від суми залишку кредиту за кожен день користування кредитом, термін дії - 12 фактичних місяців від дня отримання кредиту. Відповідно до умов договору № 131210/с від 16.12.2013 року та п. 1.1. Додаткового договору, сторони домовились про зміну розміру фіксованої відсоткової ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику, а саме у зв?язку із порушенням Графіку розрахунків Додатка № 1 до Кредитного договору № 131210/с від 16.12.2013 року в частині непогашення кредиту у проміжні строки, які становлять 30 календарних днів. Відповідач свої зобов?язання за кредитним договором з повернення тіла кредиту та відсотків не виконав, а тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості. 26.05.2014 року Солом?янським районним судом м. Києва позов КС «Співдружність» до [PERSON] було задоволено та стягнуто з відповідача на користь позивача суму боргу за кредитним договором в розмірі 31 473,07 грн. : з яких: 16 000,00 грн. - борг по тілу кредиту, 7 072,00 грн. - борг по відсоткам грн. та судовий збір в розмірі 314,73 грн. (а.с. 13) Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 27.02.2015 року по даній справі позивачу був виданий виконавчий лист (а.с. 14) Однак, станом на момент звернення до суду з позовом про стягнення відсотків за користування кредитом, інфляційних збитків та 3 % річних заборгованість за виконавчим листом № 2-2474/14, виданим Солом?янським районним судом м. Києва від 26.05.2014 року погашена не була. (а.с. 15 Фінансова довідка № 799/10 від 13.11.2015 року) Як вбачається з представленого позивачем розрахунку відповідач свої зобов`язання з повернення тіла кредиту та відсотків не виконав, відтак утворилася заборгованість, яка станом на 05.11.2015 року становить: борг по відсоткам за користування кредитом - 98 880,00 грн., інфляційні збитки - 13 029,85 грн. та 3 % річних - 781,22 грн., загальна сума складає 112 691,07 грн. (а.с. 7-9) Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України). Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Підстави припинення зобов'язань зазначені в ст. ст. 599, 600, 601, 604 - 609 ЦК України та не передбачають можливість припинення зобов'язання у зв'язку з ухваленням судом рішення про задоволення вимог кредитора. За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбачених договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання. В свою чергу, суд зважає на те, що відповідач своїм правом з`явитися в суд і спростувати доводи позивача не скористалась, свій контррозрахунок суду не представила, відтак суд виходить з наданого розрахунку позивача і приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягення з відповідача на користь позивача заборгованості по сплаті відсотків за користування кредитом, інфляційних збитків та 3 % річних є обґрунтованими та їх слід задовольнити. Згідно зі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого ним судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: approved