Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої\~ дитини та повнолітнього сина, який продовжує навчання, яку в подальшому уточнила. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 28.11.1998 між сторонами укладено шлюб, який 04.12.2012 розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], і повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який навчається у Харківському машинобудівному коледжі на денній формі навчання (3-й курс), та які проживають разом з позивачем. Відповідач в добровільному порядку коштів на утримання синів не надає . На підставі вищевикладеного, позивач просить ухвалити рішення, в силу якого стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньо сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, а також на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], що продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу відповідача до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення ним 23 років. [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій уточнені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача неодноразово повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідачем не подано заяви про розгляд справи за його відсутності. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню\~з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що шлюб між сторонами укладено 28.11.1998 та розірвано рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16.11.2012, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища № 00011450020, сформованого 04.12.2012 (а.с. 4). Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], та малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження. [PERSON] наразі не досягнув 23 років та, згідно довідки № 1079 від 28.08.2017, виданої Харківським машинобудівним коледжем, навчається на третьому курсі денного відділення вказаного закладу, у\~ зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги (а.с. 6). Однак, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того,\~стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При ухиленні батьків від цього обов'язку кошти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду у частці від доходу батьків, або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2017 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дитину не може бути меншим ніж 888 грн 50 коп. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки на протязі цього навчання зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. При цьому право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Пунктом 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про затвердження судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ про батьківство, материнство та стягнення аліментів" роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання) виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ним навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі, наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Таким чином, при стягненні аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, суд виходе із того, що для виникнення вказаного зобов'язання є необхідна сукупність юридичних фактів, а саме: дитина досягла повноліття, але на момент звернення до суду з позовом не досягла 23-х років; дитина продовжує навчання у вищому навчальному закладі на денній формі; у зв'язку з навчанням дитина потребує матеріальної допомоги; батько дитини має можливість надавати матеріальну допомогу. За ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Статтею 191 Сімейного Кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 17 постанови пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», суд, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, повинен ураховувати стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Суд, відповідно до ч. 1\~ст. 182 Сімейного Кодексу України\~при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище позивача, синів та відповідача, вважає за необхідне позов задовольнити та стягувати з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову 06.09.2017 до досягнення дитиною повноліття, та на утримання повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який продовжує навчання, аліменти у розмірі \~1/4 (однієї четвертої) частини від всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 06.09.2017 до закінчення навчання в Харківському машинобудівному коледжі, але не довше, ніж до досягнення дитиною 23 років. Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справах про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно з положеннями ч. 3 ст. 88 ЦПК України судовий збір у розмірі 640 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved