Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась з позовом до [PERSON], третя особа Чутівський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції у Полтавській області (надалі - ДРАЦС), про визнання батьківства та стягнення аліментів, який обґрунтовувала тим, що вона з січня 2013 р. по 06.03.2013 р. зустрічалась та підтримувала близькі ІНТИМНІ стосунки з відповідачем, але свої відносини вони приховували, в одному помешканні не проживали, спільного господарства не вели. 06.03.2013 р. вона повідомила відповідачу, що вагітна і той перестав з нею спілкуватись і зник. [INFO] вона народила доньок [PERSON] та [PERSON]. Їх батьком, відповідно до ст. 135 СК України, записаний [PERSON]. Відповідач періодично телефонував і цікавився дітьми, в червні 2015 р. та в грудні 2016 р. перераховував їй гроші, та в червні 2015 р. отримала від відповідача посилку з продуктами харчування для дітей. Позивач вважає, що відповідач фактично визнав себе батьком доньок [PERSON] та [PERSON], проте подати заяву до ДРАЦС про реєстрацію батьківства не бажає і матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Просить визнати про визнання батьківства та стягнення аліментів, відповідача батьком [PERSON] та [PERSON], а також стягувати з нього аліменти на утримання доньок. В судовому засіданні позивач позов підтримала і просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом розміщення оголошення на офіційній веб-сторінці Чутівського районного суду Полтавської області, проте в судове засідання не з'явився, причини неявки невідомі, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило, але його неявка не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі зібраних доказів у його відсутність. Третя особа була належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, але представник в судове засідання не з'явився, причини неявки не повідомив, заяв та клопотань про розгляд справи у його відсутність чи відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлень про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, оскільки позивач не заперечує проти такого розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. За вимогами ст.ст.12 та 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що з січня 2013 р. [PERSON] та [PERSON] зустрічались та мали статеві стосунки. 06.03.2013 р. позивач повідомила відповідачу, що вагітна, і з цього дня вони перестали зустрічатись і спілкуватись. [INFO] позивачка народила доньок [PERSON] та [PERSON]. 23.10.2013 р. органом ДРАЦС були складені відповідні актові записи № 33 (щодо народження [PERSON]) та № 34 (щодо народження [PERSON]), батьком яких, зі слів матері, записаний [PERSON]. Таким чином, державна реєстрація народження [PERSON] та [PERSON], здійснена відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Аналізуючи надані суду докази у їх сукупності, а саме: показання позивача щодо того, що вона з січня 2013 р. по 06.03.2013 р. зустрічалась з відповідачем та мала з ним статеві стосунки в період вірогідного зачаття дітей у січні-лютому 2013 р.; показання свідків [PERSON] та [PERSON] щодо наявності між [PERSON] та [PERSON] стосунків, які ці свідки розцінювали як близькі; фотознімки, на яких позивач та відповідач зображені разом, суд приходить до висновку про доведеність батьківства позивача відносно малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається за заявою матері та батька дитини, за рішенням суду. Згідно ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" визначено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні, у таких справах позови осіб, зазначених у ч. 3 ст. 128 СК України приймаються до судового розгляду, якщо, зокрема дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч. 1 ст. 135 СК України). Законодавством визначено перелік осіб, які вправі звернутися з позовом про визнання батьківства. Зокрема, позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю дитини. Пунктом 9 вказаної постанови визначено, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про те, що батьком малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] є [PERSON], а тому позов в частині визнання батьківства підлягає задоволенню. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у ст.ст. 126 та 127 СК України, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 р. № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 р. № 96/5, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. Щодо позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей, суд, враховує наступне. Згідно ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно із ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зі змісту та аналізу зазначених статей слідує, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Розмір аліментів у разі спору у всіх випадках встановлюється судом, при цьому ст. 182 СК України передбачений перелік найбільш вагомих обставин, які мають братися до уваги при визначенні розміру аліментів на дитину. А саме, зокрема - матеріальне становище дитини та загальний матеріальний стан того з батьків, з якого будуть стягуватися аліменти, свідченням чого є величина витрат на утримання себе та членів своєї родини. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд, відповідно до вимог ст. 182 СК України та враховуючи надані суду докази щодо стану здоров'я дітей та розміру доходу позивача, а також ту обставину, що відповідач в добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, приходить до висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, є законною та обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Задовольняючи позовні вимоги суд вирішує питання про стягнення з відповідача судових витрат по справі.

Outcome: approved