Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом, в якому вказує, що в шлюбі у них народилося двоє дітей: син [PERSON] [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . Діти проживають з нею і перебувають на її утриманні. Рішенням Тиврівського районного суду шлюб між ними розірваний. З відповідача рішенням Тиврівського районного суду від 26.01.2017 року на її користь присуджені аліменти в твердій грошовій сумі по 550 грн щомісячно на утримання кожного із синів. Такий розмір аліментів не відповідає встановленому на даний час мінімальному розміру аліментів. Вона на даний час працює в ТОВ «Шторм» в м. Вінниця офіс менеджером, отримує мінімальну заробітну плату. Діти ростуть і витрати на їх утримання збільшуються. Її дохід є меншим прожиткового мінімуму встановленого законом для сім`ї з трьох чоловік. [PERSON] працездатний, працює за кордоном, місце його перебування на даний час їй невідоме, так як вони не спілкуються і він не спілкується з дітьми та не цікавиться їх вихованням, навчанням та умовами проживання. Інших утриманців у відповідача немає. Він має можливість надавати кошти на утримання синів в більшому розмірі, ніж присуджено рішенням суду від 26.01.2017 р справа № 145/2042/16-ц. Оскільки [PERSON] працює, він повинен сплачувати аліменти в частці від його доходу згідно ст.183 СК України. Вважає, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, який становить 50% прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, щомісячно на утримання двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття. Просить змінити порядок стягнення аліментів, присуджених на її користь рішенням Тиврівського районного суду від 26 січня 2017 року в твердій грошовій сумі, а саме по 550 грн щомісячно на кожного із дітей, і стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, який становить 50% прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років, щомісячно на утримання двох синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , до їх повноліття. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 27.08.2019 року було відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб. Вказану ухвалу, разом із копією позовної заяви з додатками, було надіслано відповідачу та отримано ним 04.09.2019 р., про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідач [PERSON] 13.09.2019 надав відзив на позов, згідно якого вважає, що позов [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів, не підлягає до задоволення, оскільки позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів, які б в сукупності свідчили про наявність правових підстав для задоволення позову в повному обсязі, оскільки стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Він не припиняв утримувати та матеріально забезпечувати своїх дітей, постійно приймав участь у їх вихованні та утриманні. Аліменти він сплачує регулярно в розмірі, вказаному у рішенні суду. Також в 2018 році, крім аліментів, він купив дітям два мобільних телефони та планшет, постійно купує дітям речі та подарунки. Вважає, що позивачкою не доведено той факт, що він має можливість сплачувати аліменти в розмірі 1/3 частки від усіх доходів, не доведено наявності в нього стабільного доходу. Його матеріальне становище ще більш погіршилося, так як для того, щоб виплачувати аліменти на своїх дітей, він вимушений був брати кредити. На заробітках за кордоном він був лише 2 місяці, і після цього весь час знаходиться в Україні та заробляє собі на прожиття лише завдяки тимчасовим підробіткам. Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 23.09.2019 р. в даній цивільній справі здійснено перехід з розгляду в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. Відповідач [PERSON] також надав письмові додаткові пояснення, відповідно до яких зазначає, що не погоджується із позовними вимогами [PERSON] та вважає їх необгрунтованими, оскільки збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, проте може бути підставою для перерахунку розміру стягнутих аліментів державним виконавцем. Так, на виконанні в Тиврівському районному ВДВС ГТУЮ у Вінницькій області знаходиться виконавче провадження №53524734 про стягнення аліментів з нього на утримання неповнолітніх синів у розмірі по 550 грн. Станом на момент розгляду справи заборгованість щодо сплати аліментів у нього відсутня. Просить відмовити у повному обсязі у задоволенні позову [PERSON] щодо зміни способу стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала, просить задоволити, стягувати з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки з усіх видів його доходу, але не менше встановленого законодавством мінімального розміру аліментів, який становить 50% прожиткового мінімуму для дитини від 6 до 18 років. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав. Вислухавши позивача, відповідача, дослідивши письмові докази в справі, та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до положень ст.ст.1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч.2 ст. 51 Конституції України, ст.180 Сімейного кодексу України - батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» 17.05.2017 р. №2037-VIII внесено ряд змін та доповнень до Сімейного кодексу України, так зокрема внесено зміни в ч. 2 ст. 182 СК України та згідно даних змін передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» та ст.141 СК України, батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.182 СК України суд при визначенні розміру аліментів, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років на даний час становить 2118 грн., з 01.12.2019 р. - 2218 грн. Судом встановлено, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 26.01.2017 р. з [PERSON] на користь позивачки стягуються аліменти на утримання синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у сумі по 550 грн до їх повноліття. Позивачка проживає разом із своїми батьками та дітьми, отримує аліменти у розмірі 1100 грн на двох синів, що стверджується довідкою Гніванського КП "Гніваньводопостач" №3286 від 25.10.2019 (а.с.66), актом обстеження матеріально-побутових умов від 28.10.2019 (а.с.68). [PERSON] працює в ТОВ «Шторм» в м.Вінниця, займає посаду менеджера з адміністративної діяльності, її середньомісячна заробітна плата складає близько 4270 грн, що стверджується довідкою від 28.10.2019 (а.с.67). Згідно наданих відповідачем пояснень на прожиття він заробляє завдяки тимчасовим підробіткам, їх розміру не зазначив. Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 1 кварталу 2018 року по 2 квартал 2019 року інформація про доходи відсутня (а.с.63). Згідно наданого розрахунку заборговності по аліментах (а.с.64) відповідач щомісячно сплачував аліменти у розмірі 1100 грн на 2 дітей, хоча з вересня 2018 р. ця сума збільшувалася пропорційно до збільшення прожиткового мінімуму для дітей такого віку. Заборгованість по аліментах, що виникла, [PERSON] погасив лише у жовтні 2019 року, тобто після подачі позову до суду. Посилання відповідача у додаткових поясненнях на погіршення матеріального стану та отримання кредиту для оплати аліментів не підтверджено належними доказами, оскільки з наданих виписок з рахунку про перекази на картку позивачки аліментів (а.с.40-43) вбачається, що того ж дня [PERSON] поповнював рахунки готівкою на відповідні суми. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Із дня ухвалення рішення суду від 26.01.2017 року прожитковий мінімум на дитину сторін зріс з 1355 грн. на 2118 грн. В зв`язку з незначним розміром присуджених судом аліментів за рішенням від 26.01.2017 р. [PERSON] не може забезпечити гідний рівень проживання, що необхідний для розвитку, утримання та виховання дітей. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від: 05.10.2000 року №2017-111 «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Зростання цін на товари та продукти харчування через рівень інфляції курсу гривні потягло значне погіршення матеріального стану позивачки, що є загально відомим фактом, який не потребує доказування. Із зростанням дітей зросли витрати і на їх утримання, а відповідач працездатний, інших утриманців не має, тому вбачаються підстави для зміни розміру та способу стягнення аліментів та визначення їх в погодженому сторонами розмірі. Таким чином, суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд, визначаючись щодо зміни розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дітей, взаємний обов`язок батьків по їх утриманню, встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим змінити розмір і спосіб стягуваних аліментів на утримання дітей, та встановити їх в розмірі 1/3 частки від усіх видів доходу відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України пропорційно до розміру задоволених позовних вимог суд присуджує судовий збір з відповідача з врахуванням мінімального розміру судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved