Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-20 00:00:00

В квітні 2016 р. Публічне акціонерне товариство «Український бізнес банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Український бізнес банк» [PERSON] (далі ПАТ «Український бізнес банк») звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, по якій було відкрито провадження та справа в подальшому направлена до Ріпкинського районного суду Чернігівської області. В обґрунтування позову представник позивача зазначила, що 23 жовтня 2013 р. між [PERSON] та ПАТ «Український бізнес банк» укладено кредитний договір № КАВБКФ/1016815.1, згідно з яким позивач надав останньому кредитні кошти у розмірі 65\~000 грн. з 23.10.2013 р. по 22.10.2015 р. під 7 відсотків річних, зі сплатою щомісячної комісії в сумі 0,7 процентів від суми кредиту, зі сплатою штрафу за несвоєчасне виконання зобовязань, всупереч умовам якого останній своєчасно не здійснював платежів. 23 жовтня 2013 р. між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] укладено договір поруки. Тому ставиться питання про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на їх користь заборгованість в сумі 43\~480 грн. 89 коп.. В заяві про збільшення позовних вимог від 6 березня 2017 р., ПАТ «Український бізнес банк» остаточно просили стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на їх користь заборгованість, станом на 02.03.2017 р., в сумі 56\~458 грн. 14 коп., яка складається з: - 29 791 грн. 71 коп. заборгованості за основним боргом; - 8 345 грн. 10 коп. заборгованості за нарахованими процентами; - 13 188 грн. 77 коп. заборгованості за нарахованими комісіями; - 5 132 грн. 56 коп. штрафу. В квітні 2017 р. [PERSON], під час розгляду справи по суті, звернувся до ПАТ «Український бізнес банк» з позовом, а не з зустрічним позовом, в якому ставиться питання про визнання кредитного договору № КАВБКФ/1016815.від 23.10.2013 р. недійсним. В обґрунтування позову зазначає, що - в кредитному договорі є 2 різні за змістом пункти Розділу VІІ «позичальник має право», що суперечать один одному, що свідчить про нечесну підприємницьку діяльність та свідчить про введення позивальника в оману; - наявність в кредитному договорі обовязку позичальника на укладення договору добровільного страхування від нещасного випадку в страховій компанія, що рекомендована Банком на страхування заставного майна в страховій компанія, що рекомендована Банком суперечить ст. 6 Закону України «Про страхування», ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст.ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та свідчить про нечесну підприємницьку діяльність, яка обмежує можливість обрати іншу страхову компанію; - ПАТ «Український бізнес банк» не має права з 24 квітня 2015 р. використовувати рахунок № 37392101681501. В судових засіданнях: - [PERSON] позов до ПАТ «Український бізнес банк» про визнання недійсним кредитного договору підтримав, з підстав вказаних в ньому. Проти позову ПАТ «Український бізнес банк» до нього та [PERSON] про солідарне стягнення заперечив пославшись на недійсність кредитного договору, з наведених в позові про визнання кредитного договору підстав та з огляду на те, що порука по відношенню до [PERSON] припинена, оскільки вимоги до останньої предявленні поза межами шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки остання сплата була 2 грудня 2014 року; - [PERSON] підтримала позов [PERSON] та заперечила проти позову ПАТ «Український бізнес банк», з підстав аналогічних, що і [PERSON]; - представники ПАТ «Український бізнес банк» [PERSON], [PERSON] (в режимі відеоконференції) підтримали первісний позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, з підстав зазначених в позові. Заперечили проти задоволення позову [PERSON] з тих підстав, що: 1.посилання [PERSON] на нечесну підприємницьку діяльність є абсурдним, оскільки в оману позичальника ніхто не вводив, а має місце подвійний виклад частини пункту 6., пункту 6.4, пункту 6.5 Розділу VІ «Банк має право» та пункту 7.1 Розділу VІІ «Позичальник має право»; 2.в разі незгоди з рекомендованою Банком Страховою компанією, [PERSON] мав право знайти іншого контрагента та визначити з ним інші умови договору; 3.ПАТ «Український бізнес банк», як проблемний Банк, в силу закону, використовує консолідований рахунок в НБУ № 320711112901026, а інших рахунків не використовує; 4.позивач пропустив загальний 3-річний строк звернення до суду про визнання кредитного договору недійсним. Вислухавши пояснення представників позивача [PERSON], [PERSON], відповідачів [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. По справі встановлено, що 23 жовтня 2013 р. між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] укладено кредитний договір № КАВБКФ/1016815.1, згідно з яким позивач надав останньому кредитні кошти у розмірі 65\~000 грн. з 23.10.2013 р. по 22.10.2015 р. під 7 відсотків річних, а [PERSON] зобовязався повернути кредит, сплатити комісію і проценти за користування кредитом в порядку і на умовах встановлених даним Договором. Видатковим касовим ордером від 23 жовтня 2013 р. підтверджується факт отримання грошей [PERSON]. В забезпечення взятих [PERSON] зобовязань, 23 жовтня 2013 р.: - між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] укладено договір застави автомобіля марки SUZUKI, марки SX-4, тип хатчбек-В, колір оранжевий, 2013 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; - між ПАТ «Український бізнес банк» та [PERSON] укладено договір поруки, згідно якого остання взяла на себе зобовязання нести солідарну відповідальність перед Банком за виконання [PERSON] зобовязань за кредитним договором № КАВБКФ/1016815.від 23.10.2013 р. із встановленим строком погашення до 22 жовтня 2015 р.. Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства (ст. 526 ЦК України). Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України). Особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 614 ЦК України). Відповідно до ст. ст. 1049, 1050 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявність доказів, що їх підтверджують). З розрахунку заборгованості, яка викладена в Довідці про заборгованість фізичної особи [PERSON] за кредитним договором № КАВБКФ/1016815.від 23.10.2013 р. вбачається, що у [PERSON] мається заборгованість, станом на 02.03.2017 р., в сумі 56\~458 грн. 14 коп., яка складається з: - 29 791 грн. 71 коп. заборгованості за основним боргом (65\~000 грн. 35\~208 грн. 29 коп. = 29 791 грн. 71 коп. ); - 8 345 грн. 10 коп. заборгованості за нарахованими процентами 4\~849 грн. 92 коп. + 7\~333 грн. 51 коп. 3 83 грн. 33 коп. = 8 345 грн. 10 коп.); - 13 188 грн. 77 коп. заборгованості за нарахованими комісіями (19\~565 грн. 6\~376 грн. 23 коп.); - 5 132 грн. 56 коп. штрафу (10 відсотків від суми заборгованості 51\~325 грн. 58 коп.). Доказів зменшення заборгованості за вищевказаним кредитним договором порівняно із розрахунками, наданими позивачем, на час розгляду справи судом відповідач не надав, не встановлено таких і в судовому засіданні. Статтею 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.1, 2 ст.554 ЦК України). Припинення поруки повязане, зокрема, із закінченням строку її чинності. За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України). Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України). Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобовязань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 К України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. По справі встановлено, що кінцевий строк виконання основного зобовязання в кредитному договорі вказано 22 жовтня 2015 р., а ПАТ «Український бізнес банк» протягом шести місяців з дня виконання основного зобовязання, а саме 4 квітня 2016 р. звернулось до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом в т.ч. і до поручителя [PERSON], що не може свідчити про припинення поруки та є підставою для солідарного стягнення виниклої заборгованості з неї та з [PERSON] на користь Банку, що робить безпідставними заперечення [PERSON] в цій частині За таких обставин, позов ПАТ «Український бізнес банк» до [PERSON] та [PERSON] слід задовольнити та стягнути з останніх в солідарному порядку на користь ПАТ «Український бізнес банк» заборгованість за кредитним договором № КАВБКФ/1016815.1 від 23.10.2013 року, станом 2 березня 2017 р., а саме: - 29 791 грн. 71 коп. заборгованості за основним боргом; - 8 345 грн. 10 коп. заборгованості за нарахованими процентами; - 13 188 грн. 77 коп. заборгованості за нарахованими комісіями; - 5 132 грн. 56 коп. штрафу. Розвязуючи позов [PERSON], то судом враховується таке. Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першоютретьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину (ст. 230 ЦК України). За положеннями статей 626628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до пункту 3.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, банки зобовязані в кредитному договорі або в додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначаючи при цьому значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку України. На банки покладається також обов'язок зазначати в кредитному договорі сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг та інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також зазначити її в процентному значенні та в грошовому виразі у валюті платежу за кредитним договором, у вигляді реальної процентної ставки, яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту (пункт 3.3 Правил). За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Крім того, відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, є нечесною підприємницькою практикою, а тому встановлено заборону на таку діяльність. Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 вказаного Закону визначено, що практикою, яка вводить в оману стосовно основних характеристик продукції, зокрема, таких, як її наявність, переваги, очікувані результати споживання, є підприємницька практика, що спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б. Також згідно частини 2 вказаної статті Закону підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Недотримання зазначених вимог відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону є підставою для визнання правочину недійсним, як такого, що укладений з використанням нечесної підприємницької практики. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору. Судом встановлено, що кредитний договір № КАВБКФ/1016815.1 від 23.10.2013 р. підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; [PERSON] виконував, до певного часу, його умови; ПАТ «Український бізнес банк» надав [PERSON] вичерпну інформацію про умови кредитування. Як однозначно встановлено судом, що в кредитному договорі № КАВБКФ/1016815.1 від 23.10.2013 р. мається дефект, а саме продубльовано: частину пункту 6; пункт 6.4; пункт 6.5 Розділу VІ «Банк має право» та пункт 7.1 Розділу VІІ «Позичальник має право», який передбачає, що позичальник має право звернутися до Банку з клопотанням про перенесення строків платежу у разі виникнення тимчасових фінансових або інших труднощів по незалежних від нього причинах. В той же час, на думку суду, вказаний дефект не може свідчити про недійсність всього договору та не може свідчити про нечесну підприємницьку практику, яка вводить споживача в оману. Підстави для визнання недійсними положень кредитного договору № КАВБКФ/1016815.1 від 23.10.2013 р. щодо подвійного викладу частини пункту 6, пункту 6.4, пункту 6.5 Розділу VІ «Банк має право» та пункту 7.1 Розділу VІІ «Позичальник має право» відсутні, так як статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, про порушення свого права [PERSON] дізнався 23 жовтня 2013 року в день укладення кредитного договору, а позов про визнання кредитного договору недійсним звернувся 24 квітня 2017 року, тобто пропустив загальний строк позовної давності, а представник ПАТ «Український бізнес банк» [PERSON] в судовому засіданні від 21.06.2017 р. заявив про застосування наслідків пропуску загальної позовної давності. Відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору з підстав наявності в кредитному договорі обовязку позичальника на укладення договору добровільного страхування від нещасного випадку в страховій компанія, що рекомендована Банком про страхування заставного майна в страховій компанія, що рекомендована Банком, оскільки наявність таких положень не свідчить про нечесну агресивну підприємницьку практику, з огляду на те, що сторони є вільними в укладенні договору. Виходячи з того, що Постановою Правління Національного банку України від 23.04.2015 р. № 265 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Український бізнес банк», Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 87 від 24.04.2015 р., яким з вказаної дати розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Український бізнес банк» та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію, враховуючи те, що ч. 4 ст. 75 Закону України "Про банки та банківську діяльність" забороняє проблемному банку використовувати для розрахунків прямі кореспондентські рахунки, такі розрахунки здійснюються через консолідований кореспондентський рахунок у НБУ, в даному випадку № 320711112901026, а інших рахунків ПАТ «Український бізнес банк» не здійснює, то відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору, з підстав використання рахунку № 37392101681501. Виходячи з наведеного відсутні правові підстави для визнання недійсним кредитного договору № КАВБКФ/1016815.1 від 23.10.2013 р., то [PERSON] в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: approved