Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до Казенного підприємства «Південукргеологія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.11.2019 року по 01.10.2020 року в розмірі 28588,39 грн., компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 01.01.2014 року по 01.10.2020 року включно в розмірі 29527,31 грн. В обґрунтування\~позовних вимог\~ [PERSON] \~зазначила,\~що з 13.11.2012 року згідно наказу про прийняття на роботу № 428-К від 13.11.2012 року вона працювала черговим Солоницівської дільниці Бази виробничого резерву і комплектації КП «Південукргеологія», 05.10.2015 року позивач була звільнена з вказаного підприємства за власним бажанням. При звільненні розрахунок по заробітній платі з позивачем не був проведений. На час її звільнення у відповідача існувала заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2014 по 05 жовтня 2015 року. 05.11.2019 року позивач була змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених відповідачем трудових прав. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року\~у справі № 619/4378/19 стягнуто з Казенного підприємства «Південукргеологія» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 33139,54 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141045,09 грн., та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутий на користь позивача рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26.02.2020 року\~у справі № 619/4378/19, розрахований відповідачем станом на 29.11.2019 року згідно довідки КП «Південукргеологія» від 02.12.2019 року № 01/12-730. Однак, рішення суду було виконано відповідачем в примусовому порядку лише у жовтні 2020 року шляхом перерахування коштів на картковий рахунок. Тобто фактичний розрахунок відповідача з позивачем по заробітній платі проведено у жовтні 2020 року. Відповідно позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 30.11.2019 року по жовтень 2020 року включно. В ході розгляду справи № 619/4378/19 рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26.02.2020 року, яке набрало законної сили, було встановлено, що з 13.11.2012 року згідно наказу про прийняття на роботу № 428-К від 13.11.2012 року позивач [PERSON] працювала черговим Солоницівської дільниці бази виробничого резерву і комплектації КП «Південукргеологія», 05.10.2015 року позивач була звільнена з вказаного підприємства за власним бажанням. При звільненні позивача відповідачем розрахунок по заробітній платі проведено не було, у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі, яка згідно довідки, виданої казенним підприємством «Південукргеологія» від 02.12.2019 №01/12-730, становить 33 139,54 грн. Відповідачем надано довідку, згідно якої визначено середній заробіток за період затримки розрахунку по заробітній платі позивача за період з 05.10.2015 року по 29.11.2019 року в сумі 141045,09 грн, а саме: СЗ=135,49*1041=141045,09 грн, де СЗ - середній заробіток за період затримки розрахунку, 135,49 грн. - середньоденна заробітна плата, 1041 - кількість робочих днів в періоді, за який проводиться розрахунок, сума середнього заробітку за період затримки розрахунку по заробітній платі позивача за період з 05.10.2015 року по 29.11.2019 року підлягає стягненню з відповідача в сумі 141045,09 грн. без утримання податків та інших обов`язкових платежів. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При розрахунку\~середнього заробітку\~за період\~з 30.11.2019\~року по\~01.10.2020\~року необхідно враховувати, що кількість робочих днів за цей період дорівнює 211 робочих днів (21 день (грудень 2019 року)+ 21 день (січень 2020 року)+ 20 днів (лютий 2020 року)+ 21 день (березень 2020 року)+ 21 день (квітень 2020 року)+ 19 днів (травень 2020 року)+ 20 днів (червень 2020 року)+ 23 дні (липень 2020 року)+ 20 днів (серпень 2020 року)+ 22 дні (вересень 2020 року)). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.11.2019 року по 01.10.2020 року дорівнює добутку середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за час затримки і визначається як 135,49 грн * 211 робочих днів = 28588,39 грн. Відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, тому зобов`язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. За розрахунком позивача розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за весь період затримки, а саме з 01.01.2014\~року по\~01.10.2020\~року становить 29527,31 грн. 05.01.2021 відповідач подав до суду відзив, в якому просив відмовити у задоволенні даного позову. В обґрунтування надав пояснення, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року\~у справі № 619/4378/19 вже стягнуто з КП «Південукргеологія» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 33139,54 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141045,09 грн., та моральну шкоду в розмірі 2000,00 грн. всього в сумі 176184,63 грн. На рахунки відповідача 15.08.2020 року було накладено арешт виконавчою службою. Тому рішення суду було виконано в примусовому порядку по мірі черговості надходження виконавчих листів у жовтні 2020 року. Метою дій позивача є відшкодування середнього заробітку у сумі завеликої, у більш ніж 5 разів порівняно з розміром боргу відповідача через 5 років після звільнення. Відповідач при цьому посилається на постанову Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі 761/9584/15-ц, що за п. 78 цієї постанови якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність. Відповідач вважає, що обтяжливий обсяг відповідальності по даній справі є несправедливим, оскільки майновий тягар виплати середнього заробітку та компенсації втрати частини доходів унеможливлює виконання інших зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати, зобов`язань перед бюджетом. Відповідач є казенним підприємством, яке фінансується з державного бюджету. Відповідач з огляду на арешт коштів та відсутність фінансування не мав об`єктивної можливості виконати свій обов`язок зі своєчасної виплати заборгованості, тому вважає, що позовні вимоги по стягненню компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати задоволенню не підлягають. 21.01.2021 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій позивач зазначає про те, що відповідач фактично підтверджує обставини, на які посилається позивач в позовній заяві щодо періоду трудових відносин між позивачем і відповідачем та розміру заборгованості по заробітній платі, щодо сум коштів стягнутих рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року\~у справі № 619/4378/19, дати виконання вказаного рішення суду в примусовому порядку. Щодо посилання відповідача на постанову Великої палати Верховного Суду від 26.06.2019 року у справі № 761/9584/15-ц позивач зазначає, що у цій справі, що переглядалась Великою палатою Верховного Суду, дійсно сума середнього заробітку за час затримки розрахунку була надміру завищеною при тому, що до стягнення була заявлена частина невиплаченої заробітної плати за роботу у вихідні дні в сумі 3 443,96 грн, а сума неустойки (в даному випадку середнього заробітку за час затримки розрахунку) в розмірі 440 529,65 грн. при компенсаціі втрати частини заробітної плати (індексацію) у зв`язку з порушенням відповідачем строків її виплати в сумі 1 932,06 грн. Велика палата\~Верховного Суду в п. 94.4 вказаної постанови також зазначає, що сума компенсації позивачу за роботу у вихідні дні (3 443,88 грн), яку встановили суди попередніх інстанцій, є більш ніж у сто разів меншою ніж визначена сума середнього заробітку позивача за час затримки її виплати при звільненні (419 005,39 грн). За таких обставин Велика палата\~Верховного Суду\~і дійшла\~висновку,\~що в\~даному випадку\~обсяг відповідальності\~може бути\~нерозумним з\~огляду на\~його непропорційність\~наслідкам правопорушення.\~В даній\~справі середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в заявленому розмірі не є непропорційно перебільшеним і є таким, що розрахований повністю відповідно до норм, встановлених законодавством на час подання позову. Сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати за період з 01.01.2014\~року по\~01.10.2020\~року в розмірі 29527,31 грн. (нарахована за шість років) розрахована за законодавчо встановленими формулами та відповідає принципу розумності, позивач з 01.01.2014 року по 05.10.2015 року працювала взагалі не отримуючи заробітної плати (протягом майже двох років), внаслідок чого змушена була звільнитися. Позивач не отримала розрахунок при звільненні, хоча розраховувала на ці кошти. Позивач чекала, що відповідач все ж таки виплатить належні їй кошти, та у 2019 році змушена була звернутись за захистом своїх прав до суду. Позивач також посилається на висновки Верховного Суду у постанові від 24.04.2019 року у справі \~№607/14495/16?ц, зокрема такий, що закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за відсутності сторони позивача, в якій також зазначено, що позов підтримують повністю, просять справу розглядати без їх участі та без фіксації судового засідання технічними засобами, що суд вважає за можливе. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Відповідно до\~статті 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. З урахуванням вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно з вимогами\~ст. 264 ЦПК України\~під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Як вбачається з матеріалів справи, з 13.11.2012 року позивач працювала черговим Солоницівської дільниці Бази виробничого резерву і комплектації КП «Південукргеологія». 05.10.2015 року позивач була звільнена з вказаного підприємства за власним бажанням. При звільненні розрахунок по заробітній платі з позивачем не був проведений. На час її звільнення у відповідача існувала заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2014 по 05 жовтня 2015 року. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 лютого 2020 року\~у справі № 619/4378/19 стягнуто з Казенного підприємства «Південукргеологія» на користь [PERSON] заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 33139,54 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 141045,09 грн., та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. 00 коп. Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, стягнутий на користь позивача рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26.02.2020 року\~у справі № 619/4378/19, розрахований відповідачем станом на 29.11.2019 року. Рішення суду було виконано відповідачем в примусовому порядку у жовтні 2020 року шляхом перерахування коштів на картковий рахунок. Тобто фактичний розрахунок відповідача з позивачем по заробітній платі проведено у жовтні 2020 року. За ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень\~статті 233 Кодексу законів про працю України\~у взаємозв`язку з положеннями ст.ст.\~117,\~237-1\~цього\~Кодексу\~роз`яснив, що за\~ст. 47 КЗпП України\~роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в ст. 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20\~постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі\~статті 117 Кодексу законів про працю України\~стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Згідно ст. 27 Закону України "Про оплату праці"\~порядок обчислення середньої заробітної плати працівника у випадках, передбачених законодавством, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Згідно з абз. 1 п. 8 вказаного Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (середньогодинна) заробітна визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період. Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26.02.2020 року у справі № 619/4378/19, яке набрало законної сили, було встановлено, що відповідачем надано довідку, згідно якої наведено розрахунок та визначено середній заробіток за період затримки розрахунку по заробітній платі позивача за період з 05.10.2015 року по 29.11.2019 року в сумі 141045,09 грн, а саме: СЗ=135,49*1041=141045,09 грн, де СЗ - середній заробіток за період затримки розрахунку, 135,49 грн. - середньоденна заробітна плата, 1041 - кількість робочих днів в періоді, за який проводиться розрахунок. За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. При розрахунку\~середнього заробітку\~позивача за\~період з\~30.11.2019\~року по\~01.10.2020\~року необхідно враховувати, що кількість робочих днів за цей період дорівнює 211 робочих днів (21 день (грудень 2019 року)+ 21 день (січень 2020 року)+ 20 днів (лютий 2020 року)+ 21 день (березень 2020 року)+ 21 день (квітень 2020 року)+ 19 днів (травень 2020 року)+ 20 днів (червень 2020 року)+ 23 дні (липень 2020 року)+ 20 днів (серпень 2020 року)+ 22 дні (вересень 2020 року)). Таким чином, середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 30.11.2019 року по 01.10.2020 року дорівнює добутку середньоденної заробітної плати та кількості робочих днів за час затримки і визначається як 135,49 грн * 211 робочих днів = 28588,39 грн. У зв`язку з цим суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 30.11.2019 року по 01.10.2020 року в сумі 28588,39 грн. Згідно\~ст. 34 Закону України «Про оплату праці»\~компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Відповідно до статей 1, 2 Закону України\~«Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати»\~підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів, випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам. Відповідач допустив затримку у виплаті заробітної плати позивачу більш ніж на один місяць, тому зобов`язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати. Відповідно до ст. 3 Закону України\~«Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Відповідно до наданого розрахунку сума компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, яку зобов`язаний відповідач виплатити позивачу за весь період затримки, а саме з 01.01.2014\~року по\~01.10.2020\~року становить 29527,31 грн. Відповідно до\~рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013\~у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень частини другої\~статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Відповідно до\~\~правової позиції\~Верховного Суду\~у постанові\~від 24.04.2019\~року у\~справі \~№607/14495/16?ц всі суми, належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена\~статтею 117 КЗпП України\~відповідальність. Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Відповідно до вимог\~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Поняття «майно» може означати «існуюче майно» або активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (Case of Stretch v the United Kingdom). Виходячи з наведеного, право позивача на отримання компенсації заробітної плати у зв`язку з порушенням строку її виплати, встановленого\~Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати»\~- є майном у розумінні ч. 1 ст. 1 Протоколу 1 Конвенції, а невиплата заробітної плати, в структуру якої входить і компенсація, є порушенням майнового права позивача. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що підстави, на які посилається позивач в обґрунтування своїх вимог щодо стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків її виплати, підтверджуються наявними в матеріалах доказами, позов в цій частині є таким, що підлягає задоволенню. Відповідно до ст.ст. 2, 10\~Закону України\~«Про виконання\~рішень та\~застосування практики\~Європейського суду\~з прав\~людини» п. 1 ст. 46 Конвенції рішення Європейського суду з прав людини є обов`язковими для виконання. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права. поняття «майно» яке міститься у статті 1 Першого Протоколу Європейської Конвенції, є значно ширшим, ніж закріплено уст.\~41\~Конституції України та чинному ЦК України. Так до майна в контексті Європейської Конвенції належать визначені законом права відповідно до яких, заявник має право вимагати «законного очікування» фактичного користування права. Зазначене положення висвітлено в рішеннях у справах «Онерїлдіз проти Туреччини» п. 128, та «Беєлер проти Італії» п. 119. На підставі викладеного, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплат. Таким чином, суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтуваний і тому підлягає задоволенню. Відповідно до\~ст. 141 ЦПК України\~суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 840 гривень 80 копійок. На підставі викладеного,

Outcome: approved