Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звертаючись до суду з позовом просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час затримки розрахунку за період з 09.01.2013 року по 11.02.2014 рік, мотивуючи свої вимоги тим, що вона працювала на Державному підприємстві «Чернігівторф» у філії Смолинський торфозавод на посаді продавця в магазині по 09.01.2013 рік. Звільнена на підставі Наказу № 84-к від 29.12.2012 р. за ст.38 КЗпП України. При звільненні розрахунок з нею не проведено. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. В своїх поясненнях посилалась на обставини, викладені в позовній заяві, доповнивши, що виконавчий документ виданий по рішенню суду про стягнення заборгованості по заробітній платі перебуває на виконанні у виконавчій службі. В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі та зазначив, що на рахунки підприємства накладено арешт, виконавчі документи про стягнення з підприємства заборгованості по заробітній платі знаходяться на виконанні у виконавчій службі, а тому вважає, що вини підприємства у несплаті заборгованості не має. Також вважає, що розрахунок повинен бути проведений з наступного дня після звільнення позивача по день винесення судом рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі. Тому представник відповідача визнає позов частково ( а.с.11). Дослідивши матеріали справи, оглянувши цивільну справу № 748/2098/13-ц (провадження №2/748/726/13), суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Державного підприємства "Чернігівторф" про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні, підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до наданої копії трудової книжки [PERSON] 09 січня 2013 року була звільнена з роботи за власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 5). У відповідності до рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 02 вересня 2013 року з відповідача на користь позивача була стягнута заборгованість по заробітній платі. На час розгляду справи у відділі виконавчої служби перебуває на виконанні виконавчий лист про стягнення заборгованості по заробітній платі, яка на даний час позивачу не виплачена, що не заперечувалось сторонами. Згідно довідки, наданої відповідачем розмір середньомісячної заробітної плати складає складає 1291 грн 32 коп., а середньоденної - 60 грн 06 коп. ( а.с.12). Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Статтею 116 КЗпП України передбачено, що в разі звільнення працівника виплата всіх сум проводиться в день звільнення. Тобто, Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов»язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок виплатити всієї суми, що йому належать, при невиконанні такого обов»язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КзпП України відповідальність. Відповідно до роз'яснень п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про працю» від 24 грудня 1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Вищенаведені норми трудового законодавства України свідчать про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належить йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а тому працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, однак на час розгляду справи розрахунок з позивачем не проведено. Отже, доводи відповідача, що розрахунок середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільнені повинен бути розрахований по день винесення судового рішення про стягнення заборгованості по заробітній платі, тобто по 02.09.2013 року, не ґрунтується на вказаних вище нормах закону. За таких підстав, суд вважає правомірними вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 09.01.2013р. по 11.02.2014р, враховуючи, що фактичний розрахунок з позивачем до даного часу не проведено. Як роз'яснено в п.6 постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24 грудня 1999 року №13 задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні обчислюється згідно з Порядком обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100. Згідно з абз.3 п.2 вказаного Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Відповідачем в судове засідання надана довідка про середню заробітну плату, яка розрахована у відповідності з вимогами Порядка обчислення середньої заробітної плати, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, саме шляхом ділення середньомісячної заробітної плати яка обчислена виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що становить 1291 грн на кількість робочих днів 43, що складає 60,06 грн. З даною довідкою погодилася і позивач. Кількість робочих днів за час затримки розрахунку при звільненні у період з дня звільнення 09 січня 2013 року по 11 лютого 2014 року (період який зазначений в позовній заяві) складає 275 робочих днів, а саме ( січень 2013р. - 16 днів, лютий 2013р. - 20 днів, березень - 20 днів, квітень -22 дні, травень -20 днів, червень - 18 днів, липень -23 дня, серпень - 21 день, вересень - 21 день, жовтень - 23 дня, листопад - 21 день, грудень - 22 дня, січень 2014р. - 21 день, лютий 2014 р. - 7 днів). Враховуючи викладене, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні без утримання податку й інших обов'язкових платежів становить 16516 грн 50 коп. ((60,06 грн. (середньоденна заробітна плата) x 275 (кількість робочих днів)). У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати в сумі 243 грн 60 коп. судового збору.

Outcome: approved