Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

В листопаді 2019 року позивачка звернулася до суду із вказаним позовом, який згодом уточнила. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , залишилась спадщина у вигляді жилого будинку [ADDRESS] , який належав їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.1996 року. У вересні 2017 року позивачка звернулась до Третьої маріупольської державної нотаріальної контори щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, однак їй повідомили про наявність заборони відчуження вказаного будинку, який був зареєстрований Першою маріупольською державною нотаріальною конторою в 2005 році на підставі даних наданих Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою. Проте що стало підставою накладення вказаної заборони позивачці не повідомили, лише зазначили, що в реєстрі містяться дані «Підстава обтяження - не вказано, б/н, 26.03.1987», а власником житла чогось вказано [PERSON] , який ніколи не володів вказаним будинком та не проживав у ньому. В зв`язку із цим вказує про порушення її права на спадщину, на підставі зазначеного просила зняти заборону відчуження будинку [ADDRESS] , накладений Першою маріупольською державною нотаріальною конторою 22.07.2005 року на підставі даних, наданих Третьою маріупольською державною нотаріальною конторою 29.01.1999 року (Архівний номер - 232643DONETSK202, Архівна дата: 29.01.1999, Дата виникнення: 29.01.1999 № реєстра:6151--1, внутр.№1В01А83Е22F0532A5051). Позивачка та її представник адвокат Горелов О.Є., який діє на підставі договору про надання юридичних послуг від 06.11.2019 року, у судове засідання не з`явилися, надали до суду заяви, в яких просили проводити розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Представник відповідача - Виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області - Карацюба В.Л., який діє на підставі довіреності від 02.01.2020 року, у судове засідання не з`явився, надав заяву про можливість розгляду справи за його відсутністю. 14.05.2020 року представником відповідача [PERSON] , яка діє на підставі довіреності від 02.01.2020 року, надіслано відзив на позовну заяву, згідно якого позовні вимоги позивача не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на те, що прийняття рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень чи відмову у реєстрації за наявності до того передбачених законом підставі належить до виключної компетенції державного реєстратора, а тому суд не вправі втручатися у його діяльність, зобов`язуючи приймати такі рішення. Представник третьої особи - Першої маріупольської державної нотаріальної контори надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи - Третьої маріупольської державної нотаріальної контори надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також вказував, що в справах нотаріальної контори зберігається Алфавітна книга обліку заборони/арешту з 1978 року по 1998 рік, в якій міститься запис за 1987 рік щодо накладання арешту /заборони на ім`я [PERSON] , відомості щодо підстав накладення арешту/заборони та документів, на підставі яких була накладено заборону відсутні у зв`язку із передачею справ по 1996 рік включно на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву, який розташовано у місті Донецьк та доступ до яких відсутній. Інформацію до Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону відчуження спірного будинку на підставі Алфавітної книги обліку заборони/арешту з 1978 року по 1998 рік та Реєстру Третьої маріупольської державної нотаріальної контори було внесено державним реєстратором Першої маріупольської державної нотаріальної контори. Представник третьої особи - Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Маріупольської міської ради Донецької області надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч.1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст.41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст.316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб За змістом ст.ст.317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Згідно ст.1223 СК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15.06.1959 року Іллічівським районним РАЦС м. [PERSON] , [INFO] народилась [PERSON] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] , актовий запис №840. 12 червня 1981 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після реєстрації шлюбу [PERSON] змінено прізвище на « [PERSON] », актовий запис №647, що підтверджується довідкою про укладення шлюбу №684, виданою 10.08.2017 року Бюро РАЦС Виконавчого комітету Ленінської районної ради народних депутатів міста Курська. У 1959 році батькові позивачки - [PERSON] було виділено земельну ділянку, розташовану за адресою - [ADDRESS] , для індивідуального житлового будівництва, що підтверджується витягом з наказу Директора ордену Леніна Жданівського металургійного заводу імені Ілліча №195 та довідкою №465 від 17.06.1959 року про відведення вказаної земельної ділянки. За актом приймання індивідуального домоволодіння від 1962 року, забудовником житлового будинку [ADDRESS] є [PERSON] . Вказаний будинок прийнято до експлуатації, що підтверджується витягом з протоколу засідання виконкому Іллічівської райради депутатів трудящих №24 від 28.12.1962 року. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори Папуш П.М. 15.11.1996 року за реєстраційним №3/3630, [PERSON] є спадкоємцем майна померлого [INFO] [PERSON] , що складається з житлового будинку з належними до нього побудовами подвір`я, що знаходиться на земельній ділянці у [ADDRESS] . Згідно з реєстраційним написом від 18.11.1996 року право власності на будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15.11.1996 року було зареєстровано в Маріупольському БТІ у встановленому законом порядку, що також підтверджується листом ККП «Міське бюро технічної інвентаризації - Маріупольська нерухомість» №4047 від 09.10.2019 року та технічним паспортом від 09.10.2019 року, виготовленим на ім`я [PERSON] [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 30.08.2017 року Кальміуським районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №1297, та довідкою про причини смерті №230 від 30.08.2017 року, виданою КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги м.Маріуполя Амбулаторія №1» . За витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №49096051 від 14.09.2017 року, після смерті [PERSON] зареєстровано спадкову справу №512/2017 (номер у спадковому реєстрі - 61223998). Разом з тим, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майнам щодо об`єкта нерухомого майна № 187033733 від 31.10.2019 року на об`єкт нерухомого майна - будинок [ADDRESS] в державному реєстрі заборон зареєстровано обтяження реєстраційний номер 2212916 від 22.07.2005 року реєстратором Першою маріупольською державною нотаріальною конторою, підстава обтяження не вказана, б/н, 26.03.1987. При цьому власником за даним обтяженням зазначено [PERSON] , додатковими даними є Архівний номер- [NUMBER] , Архівна дата: 29.01.1999, Дата виникнення: 29.01.1999 № реєстру: 6151--1, внутр.№1В01А83Е22F0532A5051. Відповідно до копії облікової книги зареєстрованих у домоволодінні та інформаційної довідки Відділу аналітичного забезпечення Департаменту адміністративних послуг Маріупольської міської ради №017-29.01-00390 від 28.10.2019 року станом на 30.08.2017 року за адресою - [ADDRESS] , була зареєстрована [PERSON] , яка [INFO] знята з реєстрації у зв`язку зі смертю. Листом Третьої маріупольської державної нотаріальної контори №3221/02-14 від 31.10.2019 року позивачку повідомлено про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] , що належить [PERSON] у зв`язку з наявністю заборони «архівний запис» на нерухоме майно та відсутністю інформації щодо її зняття. Справи нотаріальних документів з 1944 по 1996 роки включно передані на зберігання до Донецького обласного державного нотаріального архіву (м.Донецьк, вул.Нижнєудинська, 3), доступ до якого на теперішній час відсутній. Тобто за інформацією, наявною у справі, [PERSON] у вказаному домоволодінні [ADDRESS] ніколи не мешкав та не є власником його ані в частині , ані в цілому. Отже з представлених до суду доказів не вбачається обґрунтованих підстав для подальшого існування обтяження, яке було накладено в 1987 році. Згідно з ч.1 ст.3 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (надалі за текстом - Закон) загальними засадами державної реєстрації прав, зокрема, є гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Згідно статті 9 Закону до повноважень суб`єктів державної реєстрації прав належить забезпечення: проведення державної реєстрації прав; ведення Державного реєстру прав; взяття на облік безхазяйного нерухомого майна; формування та ведення реєстраційних справ. Державним реєстратором є, зокрема, нотаріус (стаття 10 Закону). Згідно статті 4 Закону державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Згідно статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. У разі зміни ідентифікаційних даних суб`єкта права, відомостей про об`єкт нерухомого майна, у тому числі зміни його технічних характеристик, виявлення технічної помилки в записах Державного реєстру прав чи документах, виданих за допомогою програмних засобів ведення цього реєстру (описка, друкарська, граматична, арифметична чи інша помилка), за заявою власника чи іншого правонабувача, а також у випадку, передбаченому підпунктом "в" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, вносяться зміни до записів Державного реєстру прав. У разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Згідно з частиною 2 статті 22 Закону відповідальність за відповідність електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, оригіналам таких документів у паперовій формі у разі подання заяви в електронній формі несе особа, яка виготовила електронні копії документів. Таким чином, у суду є всі підстави вважати, що позовні вимоги [PERSON] є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки існування архівного запису в Єдиному реєстрі заборони відчуження об`єктів нерухомого майна без підтвердження відповідною документальною постановою суду про підстави накладеного такої заборони не може бути визнано правомірним, тобто не було доведено правомірності існування накладеного обтяження на будинок на момент прийняття судом рішення. Таким чином на даний час обмежуються законні права позивачки щодо набуття права власності шляхом прийняття спадщини, вільного розпорядження будинком та реалізації права власності в повному обсязі. Відповідно до статті 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Outcome: approved