Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-06 00:00:00

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 08 травня 2019 року надійшла позовна заява [PERSON] до державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дніпропетровської області Чернецького Михайла Андрійовича, Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа: [PERSON] про скасування рішення державного реєстратора та скасування запису про право власності. (а.с. № 1 - 9). Ухвалою судді Федоріщева С.С. від 14.05.2019р. було відкрито провадження по справі, призначено проведення підготовчого засідання (а.с. № 31-32). В обґрунтування позовної заяви позивач посилається на той факт, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності САВ № [NUMBER] від 19.06.2008р. видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради. 10 липня 2008 року між позивачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №0304/07/08/98-005, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 90 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних з кінцевим строком повернення до 09 липня 2018 року Цього ж дня між цими ж сторонами був укладений іпотечний договір №0304/07/08/98-005-z. [PERSON] , чоловіком [PERSON] , була надана письмова згода на укладання цього договору його дружиною з ПАТ «Сведбанк». ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» 28 листопада 2012 року уклали договір факторингу №15, за умовами якого останнє набуло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договором. Цього ж дня між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також було укладено договір факторингу. Внаслідок укладення зазначених договорів ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником зобов`язань за кредитним договором станом на 01 серпня 2014 року у позивача виникла заборгованість у розмірі 1 466 489,36 грн, з яких: 928 290,71 грн - заборгованість за кредитом, 419 554,14 грн - заборгованість за відсотками, 118 644,51 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. В грудні 2018 року з витягу з реєстру речових прав та обтяжень позивачка дізналася про те, що рішенням державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дніпропетровської області Чернецького Михайла Андрійовича 15.11.2018р. здійснено державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний 440054963 від 15.11.2018р. про реєстрацію права власності на цю квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи», та зроблено запис про право власності 28927068 від 12.11.2018р. Право власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» зареєстроване в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку». Вважає, що ТОВ «Кредитні ініціативи» безпідставно звернули стягнення на предмет іпотеки, оскільки окремого договору про відчуження або задоволення вимог з ТОВ «Кредитні ініціативи вона не укладала, згоди на відчуження квартири не надавала. Повідомила, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпра у справі №201/8097/13-ц задоволено позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення набрало законної чинності. Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ Дніпропетровської області від 11.01.2016р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2016р. було стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року у розмірі 1 606 441 (один мільйон шістсот шість тисяч чотириста сорок одну) грн. 20 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 928 290,71 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 419 554,14 грн., пені у розмірі 258 596,35 грн. Постановами державного виконавця Соборного відділу ДВС м. Дніпра ГТУ юстиції у Дніпропетровській області 19.06.2017р. було звернуто стягнення на пенсію [PERSON] та [PERSON] у виконавчому провадженні відкритому на підставі вищевказаного рішення суду. На підставі вищевказаних документів Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ЦВО громадян проводить щомісячне утримання із пенсії [PERSON] з серпня 2017 року на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» та перераховує їм в рахунок погашення суми боргу. Вона вважає, що таким чином відповідач-2 скористався своїм правом, звернувши стягнення в один із передбачених договором іпотеки способів. Проте, ТОВ «Кредитні ініціативи» , без її згоди як іпотекодавця, використали ще один спосіб звернення стягнення і зареєстрували за собою право власності на спірну квартиру, всупереч того, що на спірні правовідносини розповсюджується дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (ст. 1), оскільки площа квартири становить 64,8 кв.м і квартира є її єдиним житлом та єдиним житлом її чоловіка. Враховуючи викладене, посилаючись на норми ст.ст. 36, 36 Закону України «Про іпотеку», ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», , просила позовні вимоги задовольнити. Представник позивача та третьої особи адвокат Стрюк Н.О. надала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі на підставі доказів наданих до матеріалів справи, просила позовні вимоги задовольнити повністю, врахувавши всі обставини справи. Крім того, від представника надійшло клопотання в якому вона вказала, що в резолютивній частині позову було допущено технічні описки стосовно номеру дати винесення рішення державним реєстратором та номером і записом щодо державної реєстрації. Вказані номери та дати були помилково поміняні місцями. Просила вважати вірною редакцію викладену в клопотанні. Відповідач позовні вимоги не визнав. Представник відповідача - Черкавський Ю.С. (діє на підставі довіреності від 13.08.2018р. - а.с. № 78) у відзиві на позовну заву та запереченнях на відповідь, просив у задоволенні позовних вимог відмовити, пославшись на той факт, що позивач безпідставно посилається на Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки мораторій на звернення стягнення на нерухоме житлове майно, що є предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку» розповсюджується лише на примусове відчуження майна без згоди власника. Закон про мораторій не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов`язань, а тому існує тільки правова підстава, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Зауважує на тому, що спори щодо звернення стягнення на предмет іпотеки не розглядалися, виконавчі написи нотаріусом не вчинялися, виконавче провадження щодо звернення стягнення на предмет іпотеки і примусове виконання виконавчих документів не здійснювалося, тому примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не відбувалося. Говорячи про таке, посилався на правову позицію Верховного Суду України у постанові від 30.09.2015р. у справі № 6-1309цс15. Згідно зі ст.ст. 36, 37 Закону України «Про іпотеку» відповідне застереження в іпотечному договорі, яке передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання - прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя. Положеннями іпотечного договору передбачено таке застереження щодо передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, у випадку невиконання або неналежного виконання іпотекодавцем забезпеченого зобов`язання. Таким чином, примусове звернення стягнення на предмет іпотеки не здійснювалося. Відповідач-2 набув право власності за згодою позивачки на підставі застереження, встановленого сторонами в іпотечному договорі. Отже рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно прийнято на підставі згоди позивачки, передбаченої іпотечним договором, а тому положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані. В контексті своєї позиції звернув увагу на правові позиції Верховного Суду, висловлені у постановах від 12.07.2018р. по справі № 372/977/16-ц, від 13.06.2018р. по справі № 645/5280/16-ц, від 21.11.2018р. по справі № 640/17931/16-ц. Враховуючи викладене, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Згідно із приписами ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, встановив такі обставини справи і відповідні ним правовідносини. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК України). Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. (ч. 1. ст.13 ЦПК України). Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності [NUMBER] від 09.06.2008р. видане виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради (а.с. № 21). 10 липня 2008 року між позивачем [PERSON] та ВАТ «Сведбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк» був укладений кредитний договір №0304/07/08/98-005, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 90 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 процентів річних з кінцевим строком повернення до 09 липня 2018 року Цього ж дня між цими ж сторонами був укладений іпотечний договір №0304/07/08/98-005-z. [PERSON] була надана письмова згода на укладання цього договору його дружиною [PERSON] з ПАТ «Сведбанк». 28.11.2012р. ПАТ «Сведбанк» та ТОВ «ФК «Вектор Плюс» було укладено договір факторингу №15, за умовами якого останнє набуло право вимоги за вказаними кредитним та іпотечним договором. Цього ж дня між ТОВ «ФК «Вектор Плюс» та ТОВ «Кредитні ініціативи» також було укладено договір факторингу. Внаслідок укладення зазначених договорів ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло статусу нового кредитора (стягувача) за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року. У зв`язку з неналежним виконанням позичальником [PERSON] зобов`язань за кредитним договором станом на 01 серпня 2014 року у позивача виникла заборгованість у розмірі 1 466 489,36 грн, з яких: 928 290,71 грн - заборгованість за кредитом, 419 554,14 грн - заборгованість за відсотками, 118 644,51 грн - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24.12.2014р. по справі №201/8097/13-ц задовольнив позов ТОВ «Кредитні ініціативи» до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року. Вказане рішення набрало законної чинності. Постановою державного виконавця Жовтневого ВДВС ДМУЮ Дніпропетровської області від 11.01.2016р. накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 10.05.2016р. стягнуто солідарно з [PERSON] та [PERSON] на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором №0304/0708/98-005 від 10 липня 2008 року у розмірі 1 606 441 (один мільйон шістсот шість тисяч чотириста сорок одну) грн. 20 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 928 290,71 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 419 554,14 грн., пені у розмірі 258 596,35 грн. Постановами державного виконавця Соборного відділу ДВС м. Дніпра ГТУ юстиції у Дніпропетровській області 19.06.2017р. було звернуто стягнення на пенсію [PERSON] та [PERSON] у виконавчому провадженні відкритому на підставі вищевказаного рішення суду. На підставі вищевказаних документів Головне управління пенсійного фонду України в Дніпропетровській області ЦВО громадян проводить щомісячне утримання із пенсії [PERSON] з серпня 2017 року на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» та перераховує їм в рахунок погашення суми боргу. 06.02.2018р. ТОВ «Кредитні ініціативи» направило боржнику [PERSON] повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та ст. 37 Закону України «Про іпотеку» у зв`язку із непогашенням заборгованості за кредитним договором № 0304/0708/98-005 від 10.08.2008р. в сумі 297851,18 доларів США (а.с. № 95-96). Як видно з Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. № 12-14), за ТОВ «Кредитні ініціативи» 15.11.2018р. було зареєстроване право власності на квартиру в результаті звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення державного реєстратора Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дніпропетровської області Чернецького Михайла Андрійовича, у зв`язку із невиконанням основного зобов`язання у строк до 09.07.2018р. в сумі 90\~000 доларів США (а.с.12-13). Як встановлено у п. 12 договору іпотеки № 0304/0708/98-005 від 10.08.2008р. іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення в один з наступних способів: 12.1 за рішенням суду 12.2 у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса. Для отримання виконавчого напису нотаріусу Іпотекодержатель подає нотаріусу документи, що підтверджують безспірність заборгованості Іпотекодавця за основним зобов`язанням, а саме заяву про невиконання Іпотекодавцем умов основного договору, якій після нотаріального посвідчення буде видано Іпотекодержателю. Вчинений нотаріусом виконавчий напис може бути оскаржено Іпотекодавцем виключно в судовому порядку. 12.3. Згідно з Договором про задоволення вимог Іпотекодержателя, який вважається застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя викладене в п.12.3.1 та 12.3.2 цього пункту Договору. При цьому, відповідно до умов договору іпотеки, у випадку звернення стягнення на предмет іпотеки у відповідності до ст. 37 Закону України «Про іпотеку» (пп. 12.3 цього договору (застереження про задоволення вимог кредиторів), цей договір є правовстановлюючим документом на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за цим договором, та є підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно, що є предметом іпотеки за іпотекодержателем в органах БТІ. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (у редакції на момент укладення договору іпотеки) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Одним із способів звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом здійснення позасудового врегулювання є передача іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку» . Згідно зі ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем та іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому статтею 38 цього Закону. Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що сторони у договорі чи відповідному застереженні можуть передбачити як передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в позасудовому порядку, так і надання іпотекодержателю права від свого імені продати предмет іпотеки як за рішенням суду, так і на підставі відповідного застереження у договорі про задоволення вимог іпотекодержателя. Відповідно до частин 1 та 2 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Системний аналіз положень статей 17, 33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» дає підстави для висновку, що згода іпотекодавця про передачу належного йому нерухомого майна у власність іншої особи (іпотекодержателя), не є беззастережною, а залежить від ряду умов, таких як: чинність іпотеки, невиконання або неналежне виконання основного зобов`язання, визначення в установленому порядку вартості майна, наявності чинного рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на вказане майно. Можливість реалізації іпотекодержателем права на звернення стягнення шляхом набуття права власності на предмет іпотеки передбачена статтею 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 07.07.2004р. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. 07.06.2014р. набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014р. № 1304-VII, пунктом 1 якого передбачено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: - таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; - загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку. У справі, що розглядається судом, установлено, що іпотекодержатель ТОВ «Кредитні ініціативи») у позасудовому порядку (шляхом реєстрації права власності за собою на підставі п.п. 12.3 п. 12 договору іпотеки) набув право власності на предмет іпотеки, внаслідок чого нерухоме житлове майно вибуло з власності іпотекодавця без її згоди, як власника. Звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку у спосіб реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідного застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, має наслідком відчуження предмету іпотеки на користь іпотекодержателя без згоди власника такого нерухомого майна. Отже, визначальним при вирішення спору щодо можливості звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовому порядку протягом строку дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» є настання правового наслідку, що в даному конкретному випадку передбачає фактичний перехід до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, без згоди власника майна. Аналогічна правова позиція стосовно розповсюдження на спірні правовідносини під час звернення стягнення предмета іпотеки шляхом реєстрації права власної на підставі договору іпотеки Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» висловлена Верховним Судом у постанові від 31.10.2018р. по справі № 465/1310/17 (провадження № 61-29441св18). Зважаючи на наведене, суд доходить висновку, що дія Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» розповсюджується на спірні правовідносини щодо заборони переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, оскільки загальна площа квартири, яка є предметом іпотеки, становить 64,8 кв.м. Отже, за наслідками прийнятого державним реєстратором рішення про проведення державної реєстрації права власності на квартиру позивачки за ТОВ «Кредитні ініциативи» за відповідним застереженням в іпотечному договорі, фактично відбулося примусове стягнення зазначеного майна без згоди власника, незважаючи на заборону, встановлену Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті». Згідно зі ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - визнається офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; Заявником є власник, інший правонабувач, сторона правочину, у яких виникло, перейшло чи припинилося речове право, або уповноважені ними особи - у разі подання документів для проведення державної реєстрації набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав. Відповідно до ч. 5 ст. 3 цього Закону державна реєстрація прав у результаті вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном, об`єктом незавершеного будівництва проводиться нотаріусом, яким вчинено таку дію. За правилами ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідальність за достовірність даних, що містяться в документах, поданих для державної реєстрації прав, несе заявник, якщо інше не встановлено судом. Як встановлено судом, заявник ТОВ «Кредитні ініціативи», реєструючи за собою право власності на спірну квартиру, діяв всупереч вимогам закону. Рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» призвели до незаконного позбавлення права власності позивачки, порушили її право на володіння своїм майном. З урахуванням того, що предмет іпотеки був переданий банку в забезпечення виконання умов споживчого кредиту, виданого у доларах США, зважаючи що площа вищевказаної квартири становить 64,8кв.м., вказане майно використовується позивачкою та третьою особою як місце постійного проживання, то суд приходить до висновку, що до правовідносин сторін, які виники з приводу звернення стягнення на предмет іпотеки повинен був застосований Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», а тому відповідач державний реєстратор Дніпровської філії Комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дніпропетровської області Чернецький Михайло Андрійович не мав права вчиняти дії щодо звернення стягнення на дане нерухоме майно. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що ратифікований Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України та ст..319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Відповідно до п. 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 06.06.2018р. № 484) внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Згідно з п. 52 цього Порядку у разі коли в Державному реєстрі прав відсутні записи про речові права, їх обтяження, що підлягають автоматичному поновленню, а відомості про такі речові права, їх обтяження, реєстрацію яких проведено до 1 січня 2013 р. відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, містяться у реєстрах (кадастрах), поновлення записів про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, здійснюється державним реєстратором шляхом внесення з відповідних реєстрів (кадастрів) відомостей про такі права, обтяження, передбачених пунктами 30-32 цього Порядку. Зважаючи на приписи ст.ст. 2, 3, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», пункти 51, 52 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011р. № 1141, суд вважає, що відновленням становища, яке існувало до порушення, є також поновлення в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записів про право власності позивачки. Враховуючи викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом скасування рішення державного реєстратора Чернецького Михайла Андрійовича, Дніпровської філії комунального підприємства «Агенція адміністративних послуг» Дніпропетровської області про державну реєстрацію прав та обтяжень від 15.11.2018 року, номер 44054963, щодо державної реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на квартиру [ADDRESS] та скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису про право власності індексний номер №28927068 від 12.11.2018р. щодо реєстрації права власності за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на квартиру [ADDRESS] 3 Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України, з урахуванням того, що позовні вимоги задоволені повністю - судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 704,80 грн. стягнути у повному обсязі з ТОВ «Кредитні ініціативи». На підставі\~ викладеного\~та \~

Outcome: approved