Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/8 частку квартири [ADDRESS]в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON]. Свої позовні вимоги мотивує тим, що її мати на випадок своєї смерті залишила заповіт від 18.02.2010 року, за яким все своє майно заповіла їй. Так, згідно свідоцтва про право власності на квартиру, квартира [ADDRESS]належала на праві спільної сумісної власності її батькам - [PERSON] та [PERSON] 28.06.2010 року батько помер, після його смерті залишилось майно, а саме - ? частка вказаної квартири, спадкоємцями якої є вона - 3/8 частки, згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом та її мати - 1/8 частки, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом. 15.10.2014 року її мати померла, вона для оформлення спадщини, 1/8 частки квартири [ADDRESS]звернулася до приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON]В, однак їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, через відсутність документу, що підтверджує реєстрацію свідоцтва про право на спадщину в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризаційної та експертної оцінки», тому вона змушена звернутися з даним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала, покликаючись на мотиви такого, який просить задовольнити. Представник Львівської міської ради [PERSON] проти позову не заперечив, зазначив, що в матеріалах даної справи та спадкової справи наявні документи, що підтверджують факт звернення [PERSON], яка є дочкою [PERSON] в шестимісячний строк до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Зі свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.2011 р. вбачається, що на 3/8 часток квартири [ADDRESS] видано свідоцтво про право на спадщину за законом [PERSON], а на 1/8 - [PERSON], проте остання не зареєструвала дане свідоцтво в обласному комунальному підприємстві ЛОР "БТІ та ЕО". Просить постановити законне та обгрунтовне рішення. Третя особа приватний нотаріус ЛМНО [PERSON], яка була належним чином повідомленою про час, день і місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, натомість подала суду заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечує і просить розглядати справу за її відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, в тому числі копію спадкової справи № 3/2015, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожен має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судом встановлено, що 15.10.2014 року померла мати позивачки [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-СГ №373015 від 16.10.2014 року (а.с.8). Згідно даних свідоцтва про право власності на квартиру №22672 від 28.06.1994 року квартира №134 на вул. С. Петлюри, 25 у м. Львові належала на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON]. Загальна площа квартири становить 45,4 кв.м. (а.с.11). Також встановлено, що 18.02.2010 року [PERSON] на випадок смерті склала заповіт, згідно якого все своє майно заповіла доньці [PERSON] (а.с. 9). Крім того, з копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.01.2011 року вбачається, що спадкоємцем 1/8 частки квартири [ADDRESS], [PERSON], який помер 28.06.2010 року, є його дружина [PERSON] (а.с. 12), а з копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.01.2011 року, що на підставі заповіту, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом ЛМНО 18.02.2010 року, зареєстрованого у реєстрі за №70, спадкоємцем зазначеної у заповіті частки квартири [ADDRESS], [PERSON], який помер 28.06.2010 року, у розмірі 3/8 часток квартири є [PERSON] (а.с.13). Згідно ст. 1216, ч.1 ст. 1222, ч.1 ст. 1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. З матеріалів спадкової справи № 3/2015 заведеної до майна померлої 15.10.2014 року [PERSON] встановлено, що [PERSON] 29.01.2015 року звернулася до приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті матері [PERSON] і інших спадкоємців, окрім позивача немає. Як вбачається із розяснень, даних в п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних та цивільних справ №5 від 04.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Відповідно до п.п.4.15, 4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року видача свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Як встановлено, позивач звернулася в строк та у встановленому законом порядку до приватного нотаріуса ЛМНО [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері, проте згідно повідомлення №10/02-14 від 13.01.2016 року оформлення спадщини на 1/8 частки квартири [ADDRESS] неможливе, у звязку з відсутністю документа, що підтверджує реєстрацію свідоцтва про право на спадщину в Обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризаційної та експертної оцінки». Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 р. № 7 визначено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно з абзацом 3 ч.2 ст.331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Зі змісту ч.3 ст.61 ЦПК України вбачається, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Таким чином, з огляду на викладене, судом достовірно встановлено, що спадкодавцеві [PERSON] належала на праві власності 1/8 частка квартири [ADDRESS], проте не зареєструвала у встановленому порядку право власності на таке майно. Виходячи із наведеного та враховуючи, що позивач [PERSON], як дочка померлої [PERSON] та як спадкоємець за заповітом після її смерті, має право на спадкове майно, в тому числі на 1/8 частку квартири [ADDRESS], а тому суд дійшов переконання, що за нею слід визнати право власності на вказану частку квартири.

Outcome: approved