Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-05 00:00:00

В травня 2017 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що знаходиться у шлюбі з відповідачем, що зареєстрований 28.07.2001 року Відділом реєстрації актів громадського стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №106. За час перебування в шлюбі у них 14.09.2008 року народився син - [PERSON], про що свідчить свідоцтво про народження серії 1-НО №222552, видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №261. Останнім часом, фактично шлюбні відносини між сторонами значно погіршилися з тієї причини, що позивач з відповідачем не зійшлись характером та поглядами на життя, у зв'язку з чим між ними постійно виникали суперечки та сварки. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Спір про проживання неповнолітньої дитини та поділ сумісного майна у подружжя відсутній. Позивач та уповноважений представник у судове засідання не зявились, надали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, заявлені позовні вимоги підтримують повністю, наполягають на їх задоволенні. Відповідач в судове засідання також не зявився, надавши суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення заявлених вимог, з огляду на викладене нижче. Згідно зі ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного Кодексу України (далі за текстом СК України), позов про розірвання шлюбу може бути поданим одним з подружжя. Згідно із ч.2 ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. Відповідно до роз'яснень, наданих у постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сімї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Враховуючи відсутність з боку обох сторін заперечень проти задоволення позову, небажання подружжя зберегти шлюб, відсутність спору щодо проживання неповнолітньої дитини, майнового спору, а також, спору про поділ сумісного майна, суд приходить до висновку, що примирення сторін неможливе, подальше збереження шлюбу інтересам подружжя не відповідатиме. Згідно зі ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивачем не ставиться питання про відновлення дошлюбного прізвища, тому суд після розірвання шлюбу залишає останній прізвище - "Кулікова".

Outcome: approved