Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться по [ADDRESS]. В позовній заяві зазначила, що 25.05.1963 року зареєструвала шлюб із [PERSON]. Після одруження стали проживати [ADDRESS]. Двір в якому вони проживали належав колишньому колгоспному двору, головою якого була мати чоловіка [PERSON], яка померла [INFO] року. [INFO] року [PERSON] помер. Після їхньої смерті відкрилася спадщина. Відповідач заперечень щодо визнання за нею права власності, не мають. Проте отримати свідоцтво про право на спадщину вона не може, так як житловий будинок з господарськими будівлями належав до колгоспного двору. В зв'язку з цим змушена звернутися з даним позовом до суду. В судове засідання [PERSON] не з'явилася. В заяві поданій до суду справу просить слухати у її відсутності. Позовні вимоги підтримує повністю. Позов просить задовольнити. [PERSON] в судове засідання також не з'явився. Як вбачається із матеріалів справи, справу просить слухати у його відсутності. Позовні вимоги визнає повністю. Щодо задоволення позову не заперечує. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з таких підстав: в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться по по [ADDRESS], належав колишньому колгоспному двору, головою якого була [PERSON] (копія свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 05.04.1988 року, при матеріалах справи). Відповідно до ч. 6 п. а Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба). Як вбачається з витягу від 20.01.2014 року № 10 із погосподарських книги № 3 за 1991-1995 роки Чернятинської сільської ради, в даному господарстві були зареєстровані: - [PERSON], 1912 р. н., - голова господарства, померла [INFO] року (копія повторно виданого свідоцтва про смерть серія: [NUMBER] від 17.01.2014 року, при матеріалах справи); - [PERSON], 1940 р. н., - син, помер [INFO] року (копія свідоцтва про смерть серія: [NUMBER] від [INFO] року, при матеріалах справи); - [PERSON], 1944 р. н., - невістка; - [PERSON], 1970 р. н., - внук. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина (ст. 1220 ч. 1 ЦК України). Згідно ст. 1216 ч. 1 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). [PERSON] особистого розпорядження (заповіту) на випадок своєї смерті, не склала. Відповідно до ст. 1258 ч. 1, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. [PERSON], [INFO], є спадкоємцем (ст. 1222 ч. 1 ЦК України) та невісткою померлої [PERSON], що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 1268 ч. 1 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. [PERSON] постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від неї, та відповідно до ст. 1268 ч. 3 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину. Згідно ст. 1296 ч. 1 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Проте нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено, так як даний житловий будинок числиться як колгоспний двір, в зв'язку з чим неможливо визначити частку померлої [PERSON], що підтверджується довідкою № 32 від 17.01.2014 року, при матеріалах справи. Відповідно до ст. 1296 ч. 3 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно до ст. 328 ч. 1 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 316 ч. 1 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Конституцією України за кожним закріплюється право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 317 ч. 1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Також - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст. 319 ч. 1 ЦК України). Як вбачається із ст. 391 ч. 1 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач заперечень щодо визнання права власності за позивачем, не має. Інших осіб, які б заявляли свої вимоги по даному питанню, не встановлено. В зв'язку з цим суд вважає що позов слід задовольнити та визнати за [PERSON] право власності на житловий будинок та господарські будівлі і споруди, що знаходяться по [ADDRESS]. На підставі викладеного та ст. 316 ч. 1, ст. 317 ч. 1, ст. 319 ч. 1, ст. 328 ч. 1, ст. 391 ч. 1, ст. 1222 ч. 1, ст. 1258 ч. 1, ст. 1268, ст. 1296 ЦК України,

Outcome: approved