Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-09 00:00:00

Генеральний директор ТОВ «САНОІЛ» звернувся до суду із даним позовом в якому просить стягнути з [PERSON] на користь ТОВ «САНОІЛ» майнову шкоду, пов`язану з утримання страховиком франшизи, згідно генерального договору добровільного страхування наземного транспорту № CAS0039873 від 14 грудня 2017 року, під час виплати страхового відшкодування в результаті ДТП, яке мало місце 03 лютого 2018 року, у розмірі 46 500,00 грн. та майнову шкоду, пов`язану з утриманням страховиком франшизи, згідно генерального договору добровільного страхування відповідальності автоперевізника № 312.994134461.20243 від 26 грудня 2017 року, під час виплати страхового відшкодування за пошкодження вантажу, по страховому випадку дорожньо-транспортній пригоді, що відбулась 03 лютого 2018 року, у розмірі 5000,00 грн., окрім того просить суд стягнути з відповідача судові витрати по справі. В обґрунтування позову зазначено, що 14 лютого 2017 року до ТОВ «САНОІЛ», згідно наказу № 13/02-1К від 13 лютого 2017 року було прийнято на роботу на посаду водія автотранспортних засобів [PERSON] . Відповідача було залучено до виконання перевезень вантажів по території України та у міжнародному сполученні автотранспортними засобами ТОВ «САНОІЛ». 31 січня 2018 року згідно Наказу № 167-к «Про відрядження» від 31 січня 2018 року та на підставі подорожнього листа №893348 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 31 січня 2018 року, відповідач прийняв автомобіль марки DAF модель FT ХF 105.410, реєстраційний номер [NUMBER] , з напівпричепом марки SCHWARZMULLER модель SPA 3Е, реєстраційний номер [NUMBER] , для виконання перевезення вантажу у міжнародному сполученні. Того ж дня відповідач, керуючи вказаними транспортними засобами, які знаходились в технічно справному стані, виїхав у відрядження. 20 лютого 2018 року відбулося завантаження товару, після чого відповідач виїхав по маршруту. 03 лютого 2018 року, приблизно о 15 год. 30 хв., на а/д Київ-Чоп в Житомирській області, відповідач, керуючи вказаними автотранспортними засобами, не дотримався безпечної швидкості руху, не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого сталася ДТП. Позивачу було завдано матеріальних збитків, окрім того позивач був змушений сплатити претензію №12/89 від 20.02.2018 на суму 2107,60 євро. З метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, за рахунок страхового відшкодування позивач звернувся до ПрАТ «СК» Колоннейд Україна», де транспортні засоби було застраховано згідно генерального добровільного страхування наземного транспорту № CAS0039873 від 14 грудня 2017 року, а також до ПрАТ СК «ПЗУ Україна», де було застраховано відповідальність позивача, як перевізника, згідно договору страхування відповідальності автоперевізника № 312.994134461.20243 від 26 грудня 2017 року. За результатами розгляду заяв ПрАТ «СК» Колоннейд Україна» та ПрАТ СК «ПЗУ Україна» сплатили позивачу страхові відшкодування, при розрахунку яких було утримано франшизу, а саме: за автомобіль марки DAF модель FT ХF 105.410, реєстраційний номер [NUMBER] страхове відшкодування в розмірі 383\~459,64 грн, сума франшизи 29\~000,00 грн., напівпричеп марки SCHWARZMULLER, модель SPA 3Е, реєстраційний номер [NUMBER] , страхове відшкодування в розмірі 297\~511,98 грн, сума франшизи 17 500,00 грн. У якості відповідальності перевізника за вантаж, пошкоджений внаслідок ДТП в розмірі 65\~414,92 грн., сума франшизи 5000,00 грн. Тобто невідшкодована сума збитків складає 51 500,00 грн. Відповідач в добровільному порядку майнову шкоду не відшкодував, в зв`язку з чим позивач змушений був звернутись до суду. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 лютого 2018 року по вищевказаній цивільній справі відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін, по справі призначено судове засідання. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 жовтня 2019 року вказана цивільна справа передана до Фрунзенського районного суду м. Харкова для розгляду за підсудністю. Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 28 листопада 2019 року справу прийнято до провадження судді, по справі призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження. Сторонами не подано заяв та клопотань про розгляд справи в загальному порядку. Відповідач 16 квітня 2019 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає. Окрім того зазначає, що відповідно до наказу ТОВ «САНОІЛ» №13/02-1к від 13 лютого 2017 року про прийняття на роботу, відповідач був прийнятий на роботу до автоколони №1 на посаду водієм автотранспортних засобів. Вказаний наказ не містить умов праці, посадові обов`язки, відповідальність працівника та роботодавця. В позові позивачем не вказано які саме обов`язки було покладено на відповідача, посадова інструкція з відміткою про ознайомлення відповідача з її умовами суду не надана. Тому відповідач вказує, що позивачем не надано доказів, що відповідач завдав шкоди під час виконання трудових обов`язків, які б мали бути відображені у посадовій інструкції. Крім того, відповідач зазначає, що застосування подорожніх листів суб`єктами господарювання, що експлуатують колісні транспорті засоби, стало не обов`язковим з 14 серпня 2011 року, типові форми подорожніх листів були скасовані 10 грудня 2013 року. На Подорожній лист № 893348 позивач посилається, як на підставу повної матеріальної відповідальності відповідача, проте він не встановлює відповідальності для відповідача за збереження транспортного засобу, та використовується з іншою метою, тому відсутні підстави для застосування п.2 ч.1 ст.134 КЗпП України. 23 квітня 2019 року представником позивача [PERSON] , до суду надано відповідь на відзив на позовну заяву, в якій представник зазначає, що сторона позивача не погоджується з наданим відзивом на позовну заяву. Так, відповідач був прийнятий на роботу до ТОВ «САНОІЛ» водієм автотранспортних засобів 14 лютого 2017 року, згідно наказу №13/02-1К від 13 лютого 2017 року. Відповідач підтвердив, що він ознайомлений з наказом, посадовою інструкцією, проінформований про умови праці тощо. Відповідач з моменту прийняття на роботу та до моменту ДТП працював водієм майже рік, що свідчить про обізнаність відповідача зі своїми трудовими обов`язками. Окрім того, відповідач пропрацювавши водієм автотранспортних засобів у ТОВ «САНОІЛ» майже рік, та виконавши десятки рейсів з перевезення вантажу, був добре обізнаний про суть виконуваної роботи, знав зміст своїх трудових обов`язків та мав значний практичний досвід роботи. Факт того що відповідач виконував трудові обов`язки окрім долучених позивачем до матеріалів справи доказів підтверджує також пояснювальна записка відповідача. В зв`язку з чим, відповідач має нести повну матеріальну відповідальність перед позивачем на підставі ч.1 ст.134 КЗпП України. Заборон щодо застосування подорожніх листів з 14.08.2011 року чинне законодавство не містить, тому позивач законно використовує їх під час здійснення господарської діяльності. Вичерпного переліку разових документів ані КЗпП України ані Постанова Пленуму ВСС України №12 від 11.12.2015 року не містять. Подорожній лист використовується лише раз, під час експлуатації конкретних автотранспортних засобів протягом певного строку, і не може бути використаний повторно або декілька разів. Отже, подорожній лист є разовим документом. Подорожній лист № 893348 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 31 січня 2018 року містить особистий підпис відповідача про те, що він прийняв автотранспортні засоби , вказані у подорожньому листі, в технічно справному стані. З урахуванням викладеного позивач вважає що існують всі підстави для настання повної матеріальної відповідальності. 30 травня 2019 року представник відповідача [PERSON] надав суду заперечення на відповідь на відзив, в яких не погодився з тим, що відповідач ознайомлений з посадовою інструкцією. Окрім того зазначає, що транспортний засіб не є майном та іншими цінностями, отриманими працівником під звіт відповідно до довіреності чи іншого документа в розумінні ст. 134 КЗпП України. В даному випадку транспортний засіб виступає засобом виробництва, який використовує працівник, виконуючи свої безпосередні трудові обов`язки. В зв`язку з викладеним представник відповідача вказує, що відповідач визнає позовні вимоги частково, а саме просить стягнути з відповідача відшкодування завданої шкоди у розмірі середньомісячного заробітку за останні 2 місяця роботи на ТОВ «САНОІЛ», відповідно до довідки про доходи (а.с. 102-103). У судовому засіданні представник позивача Фещук В.В., позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] , в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме в межах середньомісячного розміру заробітної плати в сумі 4103,60 грн. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши письмові докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 13.02.2017 року відповідача [PERSON] було прийнято у ТОВ «САНОІЛ» до автоколони №1 водієм автотранспортних засобів згідно наказу про прийняття на роботу №13/02-1К від 13.02.2017 року. 14 лютого 2017 року [PERSON] був ознайомлений з наказом та посадовою/робочою інструкцією, проінформований про умови праці, небезпечні/ шкідливі виробничі фактори, з умовами праці погодився, про що свідчить особистий підпис відповідача (а.с. 16). Відповідно подорожньому листу №893348 вантажного автомобіля в міжнародному сполученні від 31 січня 2018 року відповідач прийняв автомобіль DAF державний реєстраційний номер [NUMBER] та напівпричепа, [NUMBER] , у технічно справному стані (а.с. 23). Згідно Міжнародної товарно-транспортної накладної №773532 ПП «Агроекологія», що розташоване в Полтавській обл. с.Михайлики є відправником, перевізником вказано ТОВ «САНОІЛ», місце завантаження Полтавська обл., с.Михайлики, датою завантаження вказано 01.02.2018 року, вантаж органічний ячмінь вагою 22026,40 кг (а.с.24). З постанови Фрунзенського районного суду м.Харкова від 16 березня 2018 року по справі № 645/783/18 вбачається, що [PERSON] 03.02.2018 року о 15 год. 30 хв., керуючи автомобілем DAF ХF 105.410, державний номерний знак [NUMBER] , з причепом SCHWARZ MULLER, державний номерний знак [NUMBER] , не дотримався безпечної швидкості руху не врахував дорожньої обстановки, не впорався з керуванням, внаслідок чого з`їхав на узбіччя, де відбулося перекидання транспортного засобу на дах разом з напівпричепом. Автомобіль отримав механічні пошкодження, завдані матеріальні збитки. Вказаними діями [PERSON] порушив п. 12.1, 1,2,3 "б" Правил дорожнього руху України. Судом встановлено наявність в діянні [PERSON] складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, притягнуто [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП України і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340,00 грн (а.с. 26). На адресу ТОВ «САНОІЛ» від Т.Е.L.S Ltd надійшла Претензія №12/89 від 20 лютого 2018 року на суму 2 107,60 євро, в якій зазначено, що виявлено нестачу вантажу, а саме ячменю органічного в розмірі 9\~580 тон, за даним фактом отримана претензія від замовника на суму 2\~107,60 євро (еквівалент 70\~414,92 грн.), в зв`язку зі втратою вантажу під час перевезення, тому

Outcome: approved