Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що на підставі свідоцтва про право власності їй належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Чернявщина, вул.\~Садова, буд. 66. На даний час у вищезазначеному будинку зареєстровано 5 осіб: позивачка, її син [PERSON], внуки [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON], яка не є членом сімї [PERSON] Відповідачі не проживають в житловому приміщенні з 02.08.2011\~року. Оскільки реєстрація сторонніх осіб в будинку перешкоджає власнику в реалізації права власності, [PERSON] просить суд визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Чернявщина, вул.\~Садова, буд. 66. Представник позивачки в судове засідання не зявився, але надав суду заяву, в якій просить розглянути справу за його відсутності, на задоволенні позовних вимог наполягає в повному обсязі та просить їх задовольнити на підставі письмових доказів, наявних в матеріалах справи. Відповідачі в судові засідання не з'явились жодного разу,\~на виконання вимог ч.\~5\~ст.74\~ЦПК України про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, про що свідчать матеріали справи (а.с. 22, 24, 25, 28-30, 39-44 ), причину неявки суду не повідомили, заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали,\~у звязку з чим зі згоди позивачки та на підставі ч. 4 ст. 169, ст.ст. 224, 225 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідачів та ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивачки обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що позивачка на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого виконкомом Чернявщинської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області 05.05.2006 року, є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Чернявщина, вул.\~Садова, буд. 66 (а.с. 7). Право власності на вказану нерухомість зареєстровано за [PERSON] в КП "Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації" 19.05.2006\~року за номером 14743421 (а.с. 8). Згідно з довідкою про склад сімї № 228 від 04.05.2016 року, виданою Чернявщинською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області, у зазначеному житловому приміщенні зареєстровані: позивачка, її син [PERSON], внуки [PERSON] та [PERSON], а також [PERSON], яка не є членом сімї [PERSON] (а.с. 9). Як встановлено під час судового розгляду, відповідачі тривалий час, а саме з 02 серпня 2011 року, не проживають у зазначеному житловому будинку. Ні позивачка, ні члени її сімї, ніяких договорів тимчасового користування житлом (оренди, найму чи піднайму) з відповідачами не укладали, ніяких обовязків перед ними не мають. Акти обстеження фактичного проживання від 29.05.2016 року, складені депутатами Чернявщинської сільської ради [PERSON] та [PERSON] в присутності свідків [PERSON] та [PERSON], свідчать про те, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання не мешкають з 2014 року (а.с. 34-36). З огляду на вищевикладене, суд доходить висновку, що відповідачі перешкоджають позивачці у здійсненні нею права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном. Позивачка в свою чергу ніяких перешкод у здійсненні права користування житловим приміщенням відповідачам не чинила, за захистом порушеного права останні не звертались. Спроб вселитись до житлового приміщення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не роблять, не приймають участі в утриманні будинку. Доказів того, що відповідачі не втратили інтересу до права користування житловим приміщенням за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Чернявщина, вул.\~Садова, буд. 66, матеріали справи не містять. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР та передбачають правомочності щодо використання житла для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст. ст. 405, 406 ЦК України. Так, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла або законом. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі не проживають в житловому будинку за адресою: Дніпропетровська обл., Юрївський район, с. Чернявщина, вул.\~Садова, буд. 66 протягом тривалого часу (понад 2 роки), суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги [PERSON] та визнати [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи те, що позов підлягає задоволення в повному обсязі, за подання позовної заяви до суду позивачка сплатила судовий збір у розмірі 551,20 грн., суд розподіляє судові витрати між відповідачами порівну та стягує з них на користь позивачки судовий збір в сумі 183,73 грн. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved