Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

В лютому 2017 року позивачка [PERSON] звернулася в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивачка вказала, що з відповідачем зареєстрували шлюб 22 квітня 2009 року в смт. Заводське Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №12. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з батьком та перебуває на його утриманні. З відповідачем вони разом не проживають один рік, спільного господарства не ведуть. Між ними постійно виникали сварки та суперечки, тому вона прийшла до висновку про необхідність розірвання шлюбу. Просить розірвати шлюб з [PERSON], після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», дитину залишити проживати з батьком на період її перебування в АТО. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу слухати за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Відповідач [PERSON] позов визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує. Суду пояснив, що сторони не підтримують подружніх відносин три роки, спільно не проживають один рік. До розірвання шлюбу привели постійні сварки та суперечки. Дитина [PERSON] залишилася проживати з ним, дружина спочатку їздила на роботу в Польщу, а тепер бере участь в АТО, тому просить шлюб розірвати, дитину залишити проживати з ним. Вислухавши відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 22 квітня 2009 року, який зареєстрували в смт. Заводське Чортківського району Тернопільської області, актовий запис №12, про що свідчить свідоцтво про шлюб. В шлюбі народилася дитина [PERSON], [INFO], яка проживає з батьком. За час спільного подружнього життя належної сім'ї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та суперечки. Сторони проживають окремо протягом року, подружніх відносин не підтримують три роки, спільного господарства не ведуть рік, вони втратили почуття любові та довіри один до одного. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між ними носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved