Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до Дніпровської міської ради, третя особа державний нотаріус Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєва Наталія Сергіївна, про встановлення факту родинних відносин, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що 19.10.1993 року рідна тітка позивача [PERSON] та її син [PERSON] отримали свідоцтво на право спільної сумісної власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . У 1956 році [PERSON] поїхав на заробітки в Магаданську область Російської Федерації. [INFO] [PERSON] помер у поселенні Сокіл міста Магадана, Магаданської області Російської Федерації. Його мати [PERSON] на той момент проживала у їх спільній квартирі за адресою: [ADDRESS] , де вона була зареєстрована ще з 1973 року та проживала там до самої смерті. Оскільки [PERSON] на момент смерті свого сина [PERSON] проживала у належній йому на праві власності квартирі, позивач вважає, що вона фактично вступила в управління спадковим майном. [PERSON] 05.02.1999 року склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла [PERSON] . [INFO] [PERSON] померла. 10.11.2004 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] . На час отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] , позивачу не було відомо про смерть [PERSON] та що [PERSON] фактично вступила у спадщину після смерті [PERSON] . У зв`язку з цим, позивач звернулась до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Наталії Сергіївни із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину квартири. Однак, постановою нотаріуса від 21.01.2020 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки в Державному реєстрі актів цивільного стану відсутні відомості про те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] . За запитом нотаріуса до відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг позивачу надано довідку, у якій зазначено, що за адресою: [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] у квартирі була зареєстрована його матір - [PERSON] , [INFO] . Посилаючись на вказані обставини, позивач звернулася до суду та просила: -встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; -встановити факт прийняття спадщини, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що зареєстрована на час розгляду справи за [PERSON] , та яка набута у порядку спадкування за законом [PERSON] після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Савко В.В. позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник відповідача Дніпровської міської ради у судове засідання не з`явився, представником [PERSON] надано до суду письмові пояснення, у яких просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що факт прийняття спадщини пов`язується з постійним проживанням разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, проте окремо встановити факт прийняття спадщини без встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини не передбачено. Також у судовому засіданні були допитані свідки. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона з 1982 року є сусідкою позивача та спілкувалася з родиною [PERSON] . [PERSON] часто приїздив до своєї матері [PERSON] , вони разом приходили до неї в гості та зажди приймала їх родину. Свідок [PERSON] , який є сином позивача, пояснив суду, що був знайомий із сім`єю родичів [PERSON] . [PERSON] є сином [PERSON] , вони мали гарні стосунки. Матір свідка доглядала за тіткою [PERSON] . Вислухавши пояснення позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 19.10.1993 року [PERSON] та [PERSON] отримали свідоцтво на право власності на житло, а саме на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] (а.с.45). [PERSON] [INFO] помер в селищі Сокіл міста Магадана, Магаданської області Російської Федерації, що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданим 31.07.2002 року магаданським відділом ЗАГС, актовий запис №666 (а.с.9,10). Після смерті [PERSON] спадкоємці до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини не звертались, відповідно до листа з Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24.07.2019 року №14/5-7882 [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 07.02.1991 року до дня смерті ( [INFO] ). Станом на день смерті [PERSON] у квартирі за адресою: [ADDRESS] , була зареєстрована його мати [PERSON] , [INFO] (а.с.52). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 04.02.2004 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції міста Дніпропетровська, актовий запис №274 (а.с.15). За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пришедько І.В. від 05.02.1999 року, яким заповідала усе своє майно, у тому числі належну їй частину квартири, що знаходиться у [ADDRESS] , позивачу - [PERSON] (а.с.14). [PERSON] у передбачений законом строк звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] (а.с.99). 10.11.2004 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.106). Позивач звернулась до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Наталії Сергіївни про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на іншу 1/2 частину квартири (а.с.109 зворот.). Постановою державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Шугаєвої Наталії Сергіївни від 21.01.2020 року [PERSON] відмовлено у вчинені нотаріальних дій. Вказана постанова вмотивована тим, що у матеріалах спадкової справи відсутні документи, що підтверджують родинний зв`язок між [PERSON] та [PERSON] та у Державному реєстрі актів цивільного стану відсутні відомості про те, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] (а.с.115). Згідно з Наказом Міністерства юстиції України від 25 липня 2008 року за №691/15382 «Про затвердження Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян» встановлюються строки внесення до Державного реєстру Про затвердження Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі, районних, районних у містах, міських. Самий пізній період, який підлягає внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян це 1949-1945. Отже більш пізні роки не містяться в реєстрі взагалі, оскільки [PERSON] народилася [INFO] , а [PERSON] [INFO] . Таким чином, у Державному реєстрі актів цивільного стану не може бути запису про його народження. Крім цього, згідно з інформацією Відділу обліку проживання фізичних осіб Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради від 24.07.2019 року №14/5-7882, вказано, що відповідно до наявних даних картотеки з питань реєстрації фізичних осіб склад зареєстрованих осіб в квартирі за адресою [ADDRESS] , на день смерті [PERSON] складається з - його матері [PERSON] (а.с.52). Таким чином, прослідковується родинний зв`язок, як матері та сина, між сином спадкодавця - [PERSON] та тіткою позивача [PERSON] . Відповідно до п.1 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку. Відповідно до вимог ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ч.1 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Надаючи оцінку та аналізуючи усі зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що в ході розгляду справи знайшов своє підтвердження той факт, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] ,. Дані обставини підтверджують також у своїх пояснення і свідки, які були допитані у судовому засіданні. Згідно зі ст.529 ЦК України (в редакції 1963 року), який дів на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] , при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Відповідно до ст.548 ЦК України (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч.1 ст.58 Конституції України) ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто з 1 січня 2004 року. Пленум Верховного Суду України у п. 1 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 роз`яснив, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинний на той час закон, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР 1963 року, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі, коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Як вбачається з матеріалів спадкової справи після [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.34-53), у встановлений законом строк жоден зі спадкоємців із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався. Таким чином, в силу ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року), особами, які прийняли спадщину, визнається матір спадкодавця [PERSON] , яка була зареєстрована разом із сином на час його смерті, що свідчить про їх спільне основне зареєстроване місце проживання у квартирі [ADDRESS] . Згідно зі ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з вимогами ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. За життя [PERSON] склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Пришедько І.В. від 05.02.1999 року, яким заповідала усе своє майно, у тому числі належну їй частину квартири, що знаходиться у [ADDRESS] позивачу - [PERSON] (а.с.14). Відповідно до матеріалів спадкової справи після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , із заявою про прийняття спадщини окрім [PERSON] інші спадкоємці не звертались (а.с.97-113). Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. N 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно. Відповідно до ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 321 ЦК України також визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року N 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Частиною 3 статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, тому вважає: -встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , [INFO] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] ; -встановити факт прийняття спадщини, а саме 1/2 частини квартири [ADDRESS] [PERSON] , яка померла [INFO] , після смерті її сина [PERSON] , який помер [INFO] ; -визнати за [PERSON] право власності у порядку спадкування за заповітом на 1/2 частини квартири [ADDRESS] , що зареєстрована на час розгляду справи за [PERSON] , та яка набута у порядку спадкування за законом [PERSON] після смерті сина [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ст.141 ЦПК України суд вважає судові витрати покласти на сторону, яка їх понесла.

Outcome: approved