Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON], в якому просить: змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2014 року у цивільній спрві № 342/86/14-ц та стягувати з відповідача в її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з часу набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття; відкликати виконавчий лист за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17.03.2014 року по цивільній справі № 342/86/14-ц. В позовній заяві позивачка посилається на те, що з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2007 року до 16 листопада 2013 року. У шлюбі у них [INFO] народилася дочка [PERSON], яка в даний час є неповнолітньою, проживає з позивачкою та перебуває на її вихованні і утриманні. Рішенням Городенківського районного суду від 16.12.2013 року шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано, неповнолітню доньку [PERSON] залишено проживати біля позивачки. Після повторної реєстрації шлюбу позивачка змінила прізвище на "[PERSON]". Оскільки добровільно утримувати доньку відповідач не бажав, рішенням Городенківського районного суду від 17.03.2014 року було визначено сплату аліментів відповідачем в користь позивачки на утримання дочки у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно. Цих котів не достатньо для утримання дитини та забезпечення їй нормального рівня життя. Після внесення змін до Сімейного кодексу України розмір аліментів не може бути меншим 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Дочка [PERSON] навчається у 4 класі загальноосвітньої школи, відвідує додаткові заняття з іноземної мови. Вона потребує збалансованого харчування, вітамінів, добротного одягу та взуття, літератури. Позивачка купляє їй спеціальну літературу з англійської мови. При стрімкому рості цін, який зараз відбувається, все це потребує значних матеріальних витрат, а згідно закону участь відповідача у їх забезпеченні є його обов'язком, однак відповідач всупереч вимогам закону не приймає участі у покритті цих витрат нарівні з позивачкою. Відповідач фізично здоровий, працездатний, про інших утриманців позивачці нічого не відомо. Відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу їхній доньці, однак добровільно цього не робить. Саме це змусило позивачку звернутися до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів на утримання доньки. Учасники справи в судове засідання не з'явилися. Позивачка подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Одночасно зазначив, що позов визнає у повному обсязі та просить задовольнити. Передбачених ст. 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності учасників справи. Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступного. Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 4 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 16.12.2013 року по справі № 342/1938/13-ц, яке набрало законної сили 08 січня 2014 р., розірвано шлюб між [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], який був зареєстрований 07.09.2007 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів у виконкомі Топорівської сільської ради Городенківського району Івано-Франківської області, зроблено відповідний актовий запис за № 11; дочку [PERSON], [INFO], залишити проживати біля матері [PERSON]. Те, що сторони є батьками [PERSON], [INFO], стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 21 липня 2009 р. Топорівською сільською радою Городенківського району, Івано-Франківської області, актовий запис № 14 від 21.07.2009 р. Після повторної реєстрації шлюбу 01 липня 2016 року позивачки [PERSON] з [PERSON], актовий запис № 63 від 01.07.2016р., прізвище дружини змінено з [PERSON] на [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 01.07.2016р. Снятинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. Конституцією України визначено основні права й обов'язки держави та громадян щодо забезпечення захисту дітей. Зокрема, згідно з ч.2 ст.51 Основного Закону батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Враховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст.7 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України. Відповідно до ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2014 р. по справі № 342/86/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину з відповідача в користь позивачки стягуються аліменти в твердій грошовій сумі на утримання дочки [PERSON] по 500 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 згаданої статті визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 згаданого Кодексу передбачено визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. При цьому частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка просить змінити спосіб стягнення аліментів та стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1 /4 частини від доходу відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, що відповідає вимогам частини 3 статті 181 СК України. Враховуючи вищенаведене, приймаючи до уваги зазначені позивачкою підстави позовних вимог, обставини, визначені ст.182 СК України, позицію відповідача, який позов визнав, суд вважає, що позов про зміну способу стягнення аліментів слід задовольнити. Виконавчий лист, виданий за рішенням Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 17 березня 2014 року по справі № 342/86/14-ц про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої дочки в твердій грошовій сумі після набрання законної сили даним судовим рішенням слід визнати таким, що не підлягає виконанню, якщо відсутня заборгованість зі сплати аліментів за цим виконавчим листом. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.141 ЦПК. На підставі ст.ст. 180-183 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved