Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-06 00:00:00

Військова частина [NUMBER] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування\~ матеріальної шкоди, заподіяної військовослужбовцем під час виконання обов`язку. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що наказом командира військової частини [NUMBER] від 17 липня 2017 року №146 прапорщик військової служби [PERSON] прийнятий на військову службу за контрактом, зарахований до списків особового складу та призначений на посаду інструктора навчального механізованого взводу начальної механізованої роти навчального механізованого батальйону. Будучи військовослужбовцем ЗСУ прапорщик військової служби [PERSON] неодноразово порушив вимоги ст.11, 12, 13, 49, 24, 19 Статуту внутрішньої служби ЗСУ України, затвердженого ЗУ від 24 березня 1999 року №548-ХГУ, ст.1, 4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, затвердженого ЗУ від 24 березня 1999 року №551-ХVІ, а саме свято і непорушно дотримуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, берегти державне майно. [PERSON] за відсутність на військовій службі більше трьох годин 09 серпня 2017 року було притягнуто до дисциплінарної відповідальності, а саме наказом командира військової частини [NUMBER] від 15 серпня 2017 року №415-ОД було звільнено з військової служби за контрактом за службову невідповідність на підставі пп.е п.6 ст.26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та п.5 даного наказу притягнуто до матеріальної відповідальності у сумі 3273 грн. 16 коп. згідно п.13 Положення про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23.06.1995 №243/95-ВР. Відповідно до наказу командира військової частини [NUMBER] від 21 серпня 2017 року №183 за систематичне порушення військової дисципліни відповідач був звільнений у запас, 21 серпня 2017 року, справи та посаду здав та вибув до Смілянсько-Кам`янського ОМВК Черкаської області для зарахування на військовий облік. П.8 вказаного наказу визначено провести відрахування вартості обмундирування в сумі 3273 грн. 16 коп., обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння. Виходячи з наведених вище доводів, позивач просить суд стягнути із відповідача кошти за отримане речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення із списків особового складу частини в сумі 3273 грн. 16 коп. та сплачений судовий збір. Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 26 грудня 2019 року відкрито провадження у справі та постановлено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Представник позивача в судове засідання не зявився, однак подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує. Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового розгляду, для участі у розгляді справи не зявився, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не направив, а тому за згодою представника позивача суд ухвалює заочне рішення. За вказаних обставин, з підстав передбачених ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 17 липня 2017 року №146 прапорщик військової служби [PERSON] прийнятий на військову службу за контрактом, зарахований до списків особового складу та призначений на посаду інструктора навчального механізованого взводу начальної механізованої роти навчального механізованого батальйону. Як вбачається із витягу із наказу командира військової частини [NUMBER] від 21 серпня 2017 року №183 відповідач був звільнений у запас, 21 серпня 2017 року справи та посаду здав та вибув до Смілянсько-Кам`янського ОМВК Черкаської області для зарахування на військовий облік. Вказаним наказом визначено провести відрахування вартості обмундирування в сумі 3272 грн. 16 коп., обчислену пропорційно часу, що залишився до кінця строку носіння. Згідно копії довідки №42 розрахування вартості за речове майно, строки яких не закінчилися від 15 серпня 2017 року за відповідачем рахувалось речове майно, строки носіння якого не вийшли загальну суму 3273 грн. 16 коп. З витягу з книги обліку грошових стягнень і нарахувань вбачається, що залишок до стягнення з відповідача його заборгованості перед державою в особі військової частини за недонос речового майна, строки носіння якого не вийшли складає 3273 грн. 16 коп., яка станом на сьогоднішній день відповідачем не погашена. Проаналізувавши надані докази, суд приходить до переконання що до правовідносин, які виникли між сторонами підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (надалі-Закон), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Відповідно до ч.1 ст.9-1 Закону, продовольче забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що встановлюються Кабінетом Міністрів України. Речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, у тому числі для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за неотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України. Згідно п.2 Розділу І Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 29 квітня 2016 року №232, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26 травня 2016 року за №768/28898 (надалі - Інструкція), основним завданням речового забезпечення є задоволення потреб військовослужбовців Збройних Сил України (далі - Збройні Сили) в обмундируванні, взутті, натільній і теплій білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, спеціальному одязі, спеціальному одязі та спорядженні для виконання спеціальних завдань, предметах індивідуального захисту, тканинах, нагрудних та нарукавних знаках і знаках розрізнення, санітарно-господарському майні, спортивному інвентарі та лазне-пральному обслуговуванні, що сприяють успішному веденню військами (силами) бойових дій та виконанню інших завдань, як у мирний час, так і в особливий період. Відповідно до абз.7 п.4 Розділу III Інструкції, у разі звільнення з військової служби осіб офіцерського складу, сержантського і старшинського складу та рядового складу, які проходили військову службу за контрактом, за службовою невідповідністю, у зв`язку із систематичним невиконанням умов контракту, засудженням особи до позбавлення волі або обмеженням волі за вироком суду, що набрав законної сили, вартість виданих їм предметів речового майна, строки носіння яких не закінчилися, утримується з урахуванням зносу та проводяться взаєморозрахунки в разі неотримання військовослужбовцем речового майна, право на отримання якого наступило за час проходження служби. Відповідно до вимог ст.1, 4, 7 Закону України "Про правовий режим майна у Збройних Силах України", військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України; військові частини ведуть облік закріпленого за ними майна у кількісних, якісних, обліково-номерних та вартісних показниках і враховують по відповідних службах - продовольчій, речовій, квартирно-експлуатаційній, пально-мастильних матеріалів тощо; особи винні у порушенні вимог цього Закону, притягаються до відповідальності згідно із законом. Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців за шкоду, заподіяну державі, затвердженого Постановою Верховної Ради України 23 червня 1995 року №243/95-ВР (надалі - Положення), визначено підстави і порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами. За шкоду, заподіяну державі не під час виконання службових обов`язків, зазначені особи несуть матеріальну відповідальність у порядку, передбаченому цивільним законодавством України. Згідно п.2 Положення, відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, заподіяна розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів (далі - військові частини) для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати. Пунктом 6 Положення, передбачено, що військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані, діями яких заподіяно шкоду державі, можуть добровільно відшкодувати її повністю або частково. Ці особи за згодою командира (начальника) військової частини можуть відновити пошкоджене майно. Відшкодування шкоди натуральним рівноцінним майном не допускається в разі втрати чи пошкодження зброї, боєприпасів, спеціальної техніки тощо, які не можуть перебувати у власності громадян. Згідно п.14 Положення, військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані за шкоду, заподіяну розкраданням, марнотратством або втратою зброї та боєприпасів, оптичних приладів, засобів звязку, спеціальної техніки, льотно-технічного, спеціального морського і десантного обмундирування, штурманського спорядження, спеціального одягу і взуття, інвентарних речей та деяких інших видів військового майна, несуть матеріальну відповідальність у 2-10-кратному розмірі вартості цього майна. Перелік військового майна, недостача або розкрадання якого відшкодовується винними особами у кратному співвідношенні до його вартості, затверджується Кабінетом Міністрів України. Військовослужбовці і призвані на збори військовозобов`язані несуть матеріальну відповідальність за наявністю: а) заподіяння прямої дійсної шкоди; б) протиправної їх поведінки; в) причинного зв`язку між протиправною поведінкою і настанням шкоди; г) вини у заподіянні шкоди. Протиправною визнається така поведінка (дія або бездіяльність) військовослужбовця або призваного на збори військовозобов`язаного, коли він не виконує (недбало виконує) свої службові обов`язки. Військовослужбовець або призваний на збори військовозобов`язаний визнається винним у заподіяній шкоді, якщо протиправне діяння вчинено ним умисно чи з необережності. Відшкодування шкоди військовослужбовцями і призваними на збори військовозобов`язаними провадиться незалежно від притягнення їх до дисциплінарної чи кримінальної відповідальності за дію (бездіяльність), якою державі було заподіяно шкоди. Відповідно до ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі, а ч.2 цієї етапі визначено, що збитками є втрати, яких особа зазнала, у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Статтею 1212 ЦК України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Зважаючи на ті обставини, що відповідач звільнений з військової частини [NUMBER] через службову невідповідність, позивач має право на утримання з нього вартості предметів майна особистого користування, строки носіння якого не вийшли. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність, у тому числі й у судовому порядку. За приписами ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Таким чином, відповідач, як колишній військовослужбовець військової частини [NUMBER] , згідно вимог вищевказаних нормативно-правових актів повинен відшкодувати військовій частині [NUMBER] кошти за отримане ним речове майно, строки носіння якого не закінчилися, несплачених після виключення зі списків особового складу частини, у розмірах, вказаних у позовній заяві, а тому позов підлягає до задоволення. Понесені позивачем судові витрати, повязані зі сплатою судового збору, відповідно до вимогст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача. На підставі\~ ст. 22, 1166, 1212 ЦК України,

Outcome: approved