Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-21 00:00:00

В січні 2018 року [PERSON] звернувся до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом, згідно якого просив суд: поновити [PERSON] на посаді директора Асоціації «Національна Туристична організація України» з 02.12.2017 року; стягнути з Асоціації «Національна Туристична організація України» на користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 32 000,00 грн. та 5 344,71 грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу; скасувати рішення Президентської Ради Асоціації «Національна Туристична організація України» від 01.12.2017 року в частині припинення повноважень директора - [PERSON] та призначення на посаду директором Асоціації «Національна Туристична організація України» [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що рішенням загальних зборів засновників від 02.02.2017 року, оформленого протоколом №1, було створено Асоціацію «Національна Туристична організація України», затверджено Статут асоціації та призначено [PERSON] на посаду директора вказаної асоціації. Разом з тим, 01.12.2017 року членами Президентської ради Асоціації було прийнято рішення, яким припинено повноваження позивача на посаді директора Асоціації з 01.12.2017 року та призначено нового директора - [PERSON]. В свою чергу, на думку позивача, рішення про припинення його повноважень на посаді директора Асоціації було прийнято Президентською радою Асоціації з перевищенням повноважень та порушенням порядку припинення/призначення директора Асоціації , що передбачений її Статутом, а саме: за відсутності станом на 01.12.2017 року сформованої Розширеної ради, до компетенції якої Статутом віднесено надання погодження на призначення/звільнення директора, Президентська рада не мала права одноособово припиняти повноваження директора Асоціації. Крім того, позивач вказує, що всупереч вимог п. 5.4.19 Статуту Асоціації щодо обов'язковості присутності директора Асоціації на засіданні Президентської ради, його не було повідомлено про засідання Президентської ради, яке відбулося 01.12.2017 року. При цьому, позивач зауважує, що прийняте рішення про припинення його повноважень на посаді директора не містить жодних підстав для такого припинення, в той час як в п. 5.9.7 Статуту чітко передбачено можливість Президентської ради відкликати директора з займаної посади лише у разі невідповідності його діями вимогам законодавства, Статуту Асоціації, рішенням загальних зборів, Президентської Ради. За вказаних обставин, а також посилаючись на те, що за період роботи з 02.02.2017 року по 02.12.2017 року позивач не отримував заробітну плату, останній звернувся до суду з цим позовом, який просив задовольнити в повному обсязі. Ухвалою від 26.01.2018 року відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 04.04.2018 року підготовче засідання було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Позивач, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Разом з тим, відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що сторона позивача щодо заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.ч. 1, 2 ст. 280 та відповідно до ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що рішенням загальних зборів засновників Асоціації «Національна туристична організація України» від 02.02.2017 року, оформленого протоколом №1, було створено Асоціацію «Національна Туристична організація України», затверджено Статут асоціації та призначено [PERSON] на посаду директора вказаної Асоціації. Відповідно до Наказу від 02.02.2017 року за №1/к [PERSON] приступив до виконання обов'язків директора Асоціації «Національна туристична організація України» з 02.02.2017 року. Водночас, як встановлено в судовому засіданні, 01.12.2017 року членами Президентської ради Асоціації було прийнято рішення, яким припинено повноваження позивача на посаді директора Асоціації з 01.12.2017 року та призначено нового директора - [PERSON]. Вказані обставини також підтверджуються наявними в матеріалах справи Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 07.03.2017 року, Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 19.01.2018 року та Наказом №2/2017 від 02.12.2017 року «Про вступ на посаду директора [PERSON]. Разом з тим, згідно з п.п.5.4.23.9, 5.6.1 Статуту Асоціації призначення і звільнення директора Асоціації здійснюється Президентською Радою за погодженням з Розширеною радою Асоціації, яка включає в себе Президентську раду, представників Регіональних туристичних організацій, галузевих туристичних організацій, а також голів інститутів, постійних комітетів та робочих груп Асоціації. При цьому, як передбачено п.п.5.8.7 Статуту Асоціації директор може у будь-який час бути відкликаний зі своєї посади або відсторонений від виконання своїх обов'язків Президентською радою у разі невідповідності його діям вимогам законодавства, Статуту НТО, рішенням Загальних зборів. Однак, як встановлено в судовому засіданні, рішення Президентської ради від 01.02.2017 року не містить ані інформації щодо погодження Розширеною радою звільнення позивача з займаної посади, ані будь-яких підстав припинення повноважень позивача, обов'язковість наведення яких чітко встановлена п.5.8.7 Статуту. Крім того, зі змісту протоколу №1 встановлено, що всупереч вимог п. 5.4.19 Статуту Асоціації щодо обов'язковості присутності директора Асоціації на засіданні Президентської ради, який забезпечує ведення протоколу засідання, позивача не було повідомлено про засідання Президентської ради, яке відбулося 01.12.2017 року. Доказів зворотного матеріали справи не містять. В свою чергу, ч.1 ст. 235 КЗпП України визначено, що у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. Відтак, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що рішення про припинення повноважень позивача на посаді директора Асоціації було прийнято Президентською радою Асоціації з перевищенням повноважень та порушенням порядку припинення/призначення директора Асоціації ,що передбачений її Статутом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Асоціації «Національна Туристична організація України» про поновлення [PERSON] на посаді директора Асоціації «Національна Туристична організація України» з 02.12.2017 року та скасування рішення Президентської Ради Асоціації «Національна Туристична організація України» від 01.12.2017 року в частині припинення повноважень директора - [PERSON] та призначення на посаду директором Асоціації «Нацціональна Туристична організація України» [PERSON], підлягають задоволенню. Також, відповідно до ч. 1 ст. 47 та ч. 1 ст. 83 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу.У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Згідно з ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Разом з тим, як встановлено в судовому засіданні та підтверджується матеріалами справи, в день звільнення позивачки відповідач не провів з неюрозрахунок по заробітній платі за період роботи з 02.02.2017 року по 02.12.2017 року в сумі 32 160,00 грн. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідача на його користь невиплаченої заробітної плати у сумі 32 160,00 грн. є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню. Поряд з цим, слід зазначити, що згідно з ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Згідно роз'яснень, які містяться в п.32 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06 листопада 1992 року №9, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Так, з урахуванням положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 р. за №100, та враховуючи те, що згідно довідки Асоціації «Національна туристична організація України» від 01.12.2017 року, в останні 2 календарні місяці перед звільненням з роботи заробітна плата позивача становила в жовтні 2017 року 3 200,00 грн. за 21 відпрацьованих робочих днів, а в листопаді 2017 року - 3 200,00 грн. за 22 відпрацьованих робочих днів, суд прийшов до висновку, що стягненню з відповідачана користь позивача підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в період з грудня 2017 року по 22.05.2018 року в сумі 11 014,16 грн. без вирахування податків, зборів та обов'язкових платежів. Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи встановленні в судовому засіданні обставини, суд прийшов до висновку, що позов [PERSON] до асоціації «національна Туристична організація України» про поновлення на посаді та стягнення заборгованості із заробітної плати, підлягає задоволенню. Крім того, суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення поновлення позивача на роботі на та стягнення середнього заробітку за один місяць. Враховуючи наведене та

Outcome: approved