Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-17 00:00:00

В провадженні Новокаховського міського суду перебуває на розгляді вищезазначена заява адвоката Ільїної Тетяни Анатоліївни в інтересах [PERSON] про встановлення факту народження у останньої дитини чоловічої статі - [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України. Заява мотивована тим, що [PERSON] , перебуваючи на тимчасово окупованій території АРК Крим, [INFO] народила сина, проте, отримати свідоцтво про народження дитини заявниця не може, оскільки органами РАЦС не приймаються документи, видані органами на території, де органи державної влади України не здійснюють свої повноваження. В судове засідання заявниця не з`явилася, про дату, час і місце розгляду її заяви повідомлялась належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник заявниці - адвокат Ільїна Т.А. в судове засідання також не з`явилась, в адресованій суду письмовій заяві заявлені вимоги щодо встановлення факту народження у [PERSON] дитини чоловічої статі - [PERSON] , [INFO] , на тимчасово окупованій території України, а саме в м. Сімферополь, АР Крим, підтримала в повному обсязі, на їх задоволенні наполягала, справу просила розглядати в її відсутність. Представник заінтересованої особи - Новокаховського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонської області, у письмовій заяві, наданій суду, проти задоволення заявлених вимог не заперечував, просив провести судове засідання без його участі. За таких обставин, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, судове засідання проводилось без фіксування за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2010 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів про шлюб Сімферопольського управління юстиції АРК, актовий запис №362. [INFO] , в м.Сімферополь АРК, у подружжя народилась дитина чоловічої статі - син [PERSON] , про що внесено відповідний актовий запис про народження № [NUMBER] та видане 15.05.2019 року 99100006 Відділом реєстрації народження м.Сімферополь Департаменту запису актів громадського стану Міністерства юстиції Республіки Крим свідоцтво про народження серії [NUMBER] , із змісту якого слідує, що батьками [PERSON] є: [PERSON] , [INFO] , уродженець м.Сімферополь АР Крим та [PERSON] , [INFO] , уродженка м.Миколаїв. 12.11.2019 року Новокаховським міським відділом Державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] було повідомлено про неможливість реєстрації народження її дитини, оскільки нею пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. У контексті визначення того, які райони та населені пункти України є тимчасово окупованою територією для цілей застосування зазначених норм ЦПК України, слід зазначити, що статтею 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» чітко закріплено, що тимчасово окупованою територією, є, в тому числі і, Автономна Республіка Крим та м. Севастополь. Вищий спеціалізований суд України в інформаційному листі від 15.04.2016 року «Про окремі питання застосування Закону України від 4 лютого 2016 року № 990-VIII «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України», наголошує, що питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Допустимими за змістом частини першої цієї статті є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватись положенням частини другої статті 19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Статтею 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», норми якого стосуються тимчасово окупованої території Автономної Республіки Крим та м. Севастополя, передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що, виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв`язку під час розгляду справ у порядку статті 317 ЦПК України.» Аналізуючи надані заявником належні та допустимі докази в їх сукупності, суд вважає доведеним факт, що у заявниці, [INFO] , в м. Сімферополі, на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим Україна, народилася дитина чоловічої статі. Також, слід зазначити, що, згідно із роз`ясненнями, викладених у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суди можуть встановлювати факти реєстрації усиновлення (удочеріння), шлюбу, розірвання шлюбу, народження і смерті, якщо в органах РАГС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду про встановлення факту реєстрації акту громадського стану. Відповідно до п. 18 цієї Постанови, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Згідно зі ст. 18 ЦПК України, рішення про встановлення факту, що має юридичне значення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для органів, які реєструють такі факти або оформлюють права, що виникають у зв`язку із встановленим судом фактом. В разі встановлення у судовому порядку факту реєстрації акту громадянського стану орган державної реєстрації актів громадянського стану провадить відповідний запис на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 7 Закону України "Про громадянство України", особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] відповідно до документів, що посвідчують її особу, є громадянкою України. Відповідно до п.5 ч.2ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п. 7 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Згідно ч.1 ст. 317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту народження дитини, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість отримати заявниці свідоцтво про народження її дитини, видане державним органом України.

Outcome: approved