Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-06 00:00:00

До Малиновського районного суду м.Одеси звернулася [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що вона є власницею будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Разом з нею на даний момент прописані: її донька [PERSON] та онук [PERSON], які з 2009р. в будинку не проживають. Позивачка зазначила, що з 2009р. вона мешкає у вказаному будинку сама, донька [PERSON] мешкає за адресою: РФ, [ADDRESS]; онук [PERSON] орендує житло, точна адреса не відома. Відповідачі в будинку не проживають понад п'яти років, не сплачують комунальні платежі, їх особистих речей в будинку немає. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Позивач підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення, просив справу розглянути у його відсутності, про що надав письмову заяву. Відповідач в судове засідання не з»явилися, сповіщені належним чином. Згідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належними чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, суд прийшов до висновку, що даний позов підлягає задоволенню з наступних підстав. На підставі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка є власницею будинку розташованого за адресою: [ADDRESS], згідно до свідоцтва про право на спадщину від 21.06.1995р., посвідченого державним нотаріусом Сьомої одеської державної нотаріальної контори. Згідно довідки про склад сім»ї та реєстрацію № 89 від 06.02.2014р. вбачається, що за даною адресою також зареєстровані чоловік позивачка [PERSON], який помер [INFO]., та відповідачі по справі - її донька [PERSON] та онук [PERSON] В судовому засіданні встановлено, підтверджується актом, що складений комісією СОН «Курсаки» та поясненнями свідка [PERSON], який був допитаний в судовому засіданні, що відповідачі у вказаному будинку не проживають біля 10 років. З 2009р. відповідачі не проживають у даному будинку, не сплачуть комунальні платежі, не отримують кореспонденцію, особистих речей в будинку немає, не цікавляться будинком, як житловою площею. Згідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до абзацу 6 ч.1 ст.3 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", реєстрація - це внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Тобто правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Згідно зі ст. 6 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Оскільки відповідачі тривалий час без поважних причин не проживають у спірному будинку, іншої домовленості між позивачем та відповідачами не має, місцезнаходження відповідачів не відоме, відповідачі повинні бути визнаними такими, що втратили право користування будинком який розташований за адресою: [ADDRESS]. Посилаючись на вищевикладене суд прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі.

Outcome: approved