Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

В липні 2017 року позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання права на завершення процедури приватизації земельної ділянки в порядку спадкування, посилаючись на те, що 12 грудня 1999 року помер [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на право за завершення приватизації земельної ділянки, наданої для будівництва та обслуговування вказаного будинку та для ведення особистого підсобного господарства. Спадщину як спадкоємці по закону прийняли його дружина [PERSON], його син [PERSON] та донька позивачка [PERSON]. 29 грудня 2004 року [PERSON] померла, після смерті якої спадщину по закону прийняв її син [PERSON], який 04 жовтня 2013 року помер. Після його смерті позивачка як спадкоємець за законом 2 черги спадщину прийняла своєчасно, у звязку із чим, вона успадкувала право за завершення приватизації усієї земельної ділянки, наданої [PERSON]. Просила суд визнати за нею право на завершення приватизації вказаних земельних ділянок. В судовому засіданні представник позивачки позов підтримав та просив задовольнити позовні вимоги. Представник Котелівської сільської ради Новоселицького району в судове засідання не зявився, надавши суду заяву про те, що позов визнає та просить розглянути справу в його відсутності. Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням 19 сесії 21 скликання Котелівської сільської ради Новоселицького району № 5 від 01 березня 1994 року вирішено приватизувати [PERSON] земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та земельну ділянку площею 0,07 га для ведення особистого підсобного господарства, які розташовані в с. Котелеве Новоселицького району Чернівецької області. 12 грудня 1999 року [PERSON] помер. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, діючої на час відкриття спадщини, при успадкуванні по закону спадкоємцями першої черги є в рівних долях діти, подружжя та батьки померлого. Згідно п. 1 ч.1 ст. 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки спадкодавець [PERSON] за життя встиг виразити свою волю на приватизацію землі (подав належні документи), але помер, то право на приватизацію перейшло у стадію реалізації, зупинившись на шляху до суб'єктного права, і тому може стати об'єктом спадкування. Така позиція закріплена у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" № 20 від 22 грудня 1995 року. З рішення Новоселицького районного суду від 21 березня 2017 року та матеріалів спадкових справ, відкритих після смерті [PERSON], [PERSON], [PERSON], вбачається, що спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємці за законом 1 черги в рівних долях своєчасно прийняли його дружина [PERSON], син [PERSON] та донька [PERSON], які в межах шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини вступили у володіння та управління спадковим майном. 29 грудня 2004 року [PERSON] померла. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Частиною першою статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги прийняв її син [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав із спадкодавцем. 04 жовтня 2013 року [PERSON]С помер. Спадщину після смерті [PERSON] позивачка як спадкоємець за законом 2 черги прийняла своєчасно, звернувшись протягом шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини із відповідною заявою до нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами спадкової справи. Таким чином, позивачка прийняла спадщину як після смерті [PERSON], так і після спадкоємців, які прийняли спадщину після його смерті, а саме [PERSON] та [PERSON], а тому вона успадкувала право за завершення приватизації всієї земельної ділянки, наданої [PERSON] для будівництва та обслуговування вказаного будинку та особистого підсобного господарства. Рішення 11 сесії 7 скликання Котелівської сільської ради Новоселицького району № 13-11/17 від 25 травня 2017 року позивачці відмолено у наданні права на завершення процедури приватизації вказаних земельних ділянок в порядку спадкування після смерті [PERSON] та рекомендовано звернутися до суду. Зважаючи на ту обставину, що позивачка своєчасно прийняла спадщину на право завершення приватизації земельної ділянки, яка була надана у власність [PERSON] на підставі рішення 19 сесії 21 скликання Котелівської сільської ради Новоселицького району № 5 від 01 березня 1994 року, суд вважає обґрунтованим звернення позивачки до суду за захистом свого порушеного права у обраний нею спосіб, що повністю відповідає вимогам ст.16 ЦК України та ст.13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. На підставі ст.ст. 328, 392, 1218, 1223, 1225, 1261, 1262, 1268, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, суд

Outcome: approved