Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

\~[PERSON] звернулася до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] [INFO], у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає. За таких обставин позивач просить позов задовольнити. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, проти стягнення з нього в судовому порядку аліментів на утримання неповнолітньої доньки не заперечує. Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Матеріалами справи встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], у графі «батько» значиться [PERSON] (а.с.3). Шлюб між сторонами розірвано рішенням [PERSON] районного суду Сумської області від 21.10.2014 (а.с.4), та відповідно до свідоцтва про шлюб (а.с.9) позивач на даний час іменується як [PERSON]. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними віку повноліття. Утримання неповнолітньої дитини являється обов'язком як матері, так в рівній мірі і батька. На час розгляду справи позивач не працює, перебуває на обліку в УПСЗН [PERSON] РДА, де отримує дохід у виді щомісячної одноразової допомоги при народженні дитини у розмірі 860,00 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою № 310 від 02.06.2017 (а.с.7). Відповідно до Протоколу\~№ 7 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~зі змінами, внесеними Протоколом № 11 (стаття 5), кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками\~\~ цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Відповідно до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. №789-XІІ) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження. Невиплата аліментів на утримання неповнолітніх дітей, на які вони мають право відповідно до законодавства становить порушення їх майнових прав відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Європейської Конвенції з прав людини, яка передбачає таке: «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права». У справі «Кечко проти України» Європейський суд з прав людини висловив наступну думку: «Поняття «власності», яке міститься в першій частині статті 1 Протоколу № 1, має автономне значення, яке не обмежене власністю на фізичні речі і не залежить від формальної класифікації в національному законодавстві: деякі інші права та інтереси, наприклад, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права», і, таким, як «власність» в цілях вказаного положення. Питання, що потребує визначення, полягає в тому, чи мав відповідно до обставин справи, взятих в цілому, заявник право на матеріальний інтерес, захищений статтею 1 Протоколу №1. \~\~Згідно зі ст. ст.\~1,\~17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ\~Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та практику Суду як джерело права. \~\~Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8\~ст. 7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. \~\~Відповідно до\~ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства"\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. При визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (ст.182 СК України). При цьому, як зазначено у ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач офіційно не працевлаштований, однак має задовільний стан здоровя, інвалідом не являється. Крім того, відповідач інших неповнолітніх дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має, тому має можливість працевлаштуватись та сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини у визначених законодавством розмірах. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. З урахуванням обставин справи, приписів ст.184 СК України, суд вважає за можливе позов задовольнити і стягнути з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, а також судовий збір на користь держави.

Outcome: approved