Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

Вінницький державний педагогічний університет ім. Михайла Коцюбинського звернувся з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про стягнення заборгованості, мотивуючи позовні вимоги тим, що 01.09.2008 року між Вінницьким державним педагогічним університетом ім. Михайла Коцюбинського та [PERSON], [PERSON] було укладено договір про навчання на комерційних засадах, відповідно до якого навчальний заклад взяв на себе зобов'язання за період з 01.09.2008 року по 30.06.2012 року за рахунок коштів замовника [PERSON] у розмірі 16 000 грн. здійснити навчання студента [PERSON] на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр. Наказом по університету №599 від 15.09.2010 року [PERSON] було з 13.09.2010 року відраховано з університету за академічну заборгованість і припинено дію договору. Наказом №568 від 02.09.2011 року [PERSON] поновлено на 3 курс денної форми навчання на комерційних засадах з 05.09.2011 року. З нею та [PERSON] було укладено договір про навчання на комерційних засадах від 05.09.2011 року. За даним договором період навчання складає 2 роки з 05.09.2013 року по 30.06.2013 року. Загальна вартість навчання складає 13 000 грн. Замовник зобов'язувався вносити плату кожного семестру до 01 вересня та до 01 грудня по 3 250 грн. Наказом по університету №281 від 04.06.2013 року [PERSON] було з 04.06.2013 року відраховано з університету за невиконання навчального плану і порушення умов договору та припинено дію договору. Взяті на себе зобов'язання навчальний заклад виконував належним чином, однак відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував, внаслідок чого виникла заборгованість за оплату освітніх послуг в розмірі 6 501 грн. 67 коп. Відповідачу надсилалися вимоги про повернення боргу, однак на даний час борг відповідачем не повернуто. Просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за оплату освітніх послуг з урахуванням індексу інфляції у розмірі 6 553 грн. 68 коп., 3% річних у розмірі 277 грн. 34 коп. та судові витрати. В судовому засіданні представник позивача Кронівець Т.М. позовні вимоги підтримала з наведених у позові підстав та просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності не надав. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явилася, будучи належним чином повідомлена про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про розгляд справи у її відсутності не надала. Відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення спору. Враховуючи викладене, суд ухвалив розглянути справу у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України та ухвалити заочне рішення. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступних висновків. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобов'язань, що регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що 01.09.2008 року між Вінницьким державним педагогічним університетом ім. Михайла Коцюбинського та [PERSON], [PERSON] було укладено договір про навчання на комерційних засадах, відповідно до якого навчальний заклад взяв на себе зобов'язання за період з 01.09.2008 року по 30.06.2012 року за рахунок коштів замовника [PERSON] у розмірі 16 000 грн. здійснити навчання студента [PERSON] на денній формі навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр. Наказом по університету №599 від 15.09.2010 року [PERSON] було з 13.09.2010 року відраховано з університету за академічну заборгованість і припинено дію договору. Наказом №568 від 02.09.2011 року [PERSON] поновлено на 3 курс денної форми навчання на комерційних засадах з 05.09.2011 року. З нею та [PERSON] було укладено договір про навчання на комерційних засадах від 05.09.2011 року. За даним договором період навчання складає 2 роки з 05.09.2013 року по 30.06.2013 року. Загальна вартість навчання складає 13 000 грн. Замовник зобов'язувався вносити плату кожного семестру до 01 вересня та до 01 грудня по 3 250 грн. Наказом по університету №281 від 04.06.2013 року [PERSON] було з 04.06.2013 року відраховано з університету за невиконання навчального плану і порушення умов договору та припинено дію договору. Взяті на себе зобов'язання навчальний заклад виконував належним чином, однак відповідач свої зобов'язання за договором належним чином не виконував внаслідок чого виникла заборгованість за оплату освітніх послуг в розмірі 6 501 грн. 67 коп. Відповідачу 29.08.2013 року надсилалася вимога про повернення боргу, однак на даний час борг відповідачем не повернуто. Відповідно до ч. 5 ст. 61 ЗУ "Про освіту" розмір плати за весь строк навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється навчальним закладом у грошовій одиниці України - гривні, з урахуванням офіційно визначеного рівня інфляції за попередній календарний рік. Розмір плати за весь строк навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або за надання додаткових освітніх послуг встановлюється у договорі, що укладається між навчальним закладом та особою, яка навчатиметься, або юридичною особою, що оплачуватиме навчання, підготовку, перепідготовку, підвищення кваліфікації кадрів або надання додаткових освітніх послуг, і не може змінюватися протягом усього строку навчання. Типовий договір затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері освіти. Відповідно до ст. ст. 901, 902, 903, 905 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання. Виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. Строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами. За змістом ч. 1 ст. 901 ЦК України договір про надання послуг є складним зобов'язанням, що складається з двох зобов'язань: правовідношення, в якому виконавець повинен надати послугу, а замовник має право вимагати виконання цього обов'язку, та правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати. Отже, договір є двосторонньо зобов'язувальним, оскільки в даному випадку і позивач і відповідач, як сторони договору, наділені як правами, так і обов'язками. Згідно з ст.ст. 525, 526, 530, 536 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк. За користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст.ст.610, 611, 612 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитися від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Під час судового розгляду справи, позивачем доведено ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, тому є підстави для задоволення позовних вимог. Оскільки позивачем було сплачено судовий збір при подачі позовної заяви до суду, то відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені ним і документально підтвердженні судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved