Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

В липні 2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося з позовом в суд до [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором №11270778000 від 18.12.2007 року мотивуючи свої вимоги тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» (після зміни найменування - ПАТ «УкрСиббанк») та відповідачем укладено договір про надання споживчого кредиту №11270778000 від 18.12.2007 року, за яким передано в кредит грошові кошти в сумі 124300,00 грн. під 13,5% річних строком кредитування по 18.12.2014 року. Для забезпечення виконання кредитних зобовязань між АКІБ «УкрСиббанк» та відповідачем було укладено договір застави транспортного засобу №2/452 від 18.12.2007 року. Кредит надано в тимчасове користування на умовах зворотності, терміновості, платності з оплатою за процентними ставками, встановленими кредитним договором. Позивач свої зобов*язання по кредитному договору виконав, надавши відповідачу грошові кошти. Відповідач [PERSON] згідно кредитного договору зобов"язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором, однак взяті на себе зобов*язання відповідач не виконував належним чином. В звязку з цим, ПАТ «УкрСиббанк» 20.03.2014 року звернулося до відповідача з вимогою про дострокове повернення кредиту до 21.04.2014 року. Так як відповідач в добровільному порядку вимогу банку не виконав, просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 07.07.2014 року в загальній сумі 1 71773,14 грн. і судові витрати у справі в сумі 1717,73 грн. 20.04.2015 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» було укладено договір факторингу №17, згідно якого банк відступив фактору право вимоги за кредитними договорами в розмірізаборгованості боржників перед клієнтом, в тому числі і по кредитному договору, укладеному з відповідачем. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 12.11.2015 року в якості правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» залучено до справи Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». В судовому засіданні представник ТзОВ «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» позов підтримав з підстав, вказаних у позовній заяві і просить стягнути з відповідача в користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія» як правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором в загальній сумі 171773,14 грн. і судові витрати у справі в сумі 1717,73 грн.. Відповідач в судове засідання не з*явився з невідомих суду причин, однак, будучи допитаним в попередніх судових засіданнях, пояснив, що 18.12.2007 року ним було укладено кредитний договір з ПАТ «УкрСиббанк», згідно якого він отримав кошти в сумі 45000 грн. для купівлі автомобіля. Кредитний договір він не підписував, коштів в сумі 124300,00 грн. він не отримував, а тому просить в позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Ст.16 ЦК України передбачено, що, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором, бо відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Згідно статті 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Судом встановлено, що 18 грудня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та відповідачем укладено Договори про надання споживчого кредиту № 11270778000 та заставу транспортного засобу № 2/452,згідно якого Банком надано Позичальнику кредит в сумі 124300,00 гривень для придбання автомобіля, який останній зобов'язувався повернути в строк до 18 грудня 2014 року та сплатити відсотки у розмірі 13,50% річних. Також додатковою угодою №1 від 18.12.2007 року до Кредитного договору було додано до договору додаток №1 графік платежів, визначення сукупної вартості товару; додаток №2 «Тарифи банку». Згідно п. 1.2.1 кредитного договору щомісячний платіж визначено в сумі 2296,00 грн. 20 квітня 2015 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» укладено Договір факторингу №17, відповідно до якого право грошової вимоги за кредитним договором № 11270778000 від 18.12.2007 року, укладеним між АТ «УкрСиббанк» та відповідачем, перейшло до ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ».. Згідно п. 2.5. вказаного Договору одночасно з відступленням права вимоги до фактора переходять усі права клієнта за усіма договорами забезпечення. З витягу з Реєстру боржників до договору факторингу слідує, що ПАТ «Укрсиббанк» на підставі договору факторингу № 17 від 20 квітня 2015 року між ПАТ «Укрсиббанк» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та гарантія» передав право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором № 11270778000 від 18.12.2007 року на суму 175334,33 грн. Статтею 512 ЦК України передбачено, що однією з підстав заміни кредитора у зобов'язанні іншою особою є передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Згідно ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено Договором або законом. Ухвалою Надвірнянського районного суду від 12.11.2015 року залучено до справи в якості правонаступника ПАТ «УкрСиббанк» Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Довіра та Гарантія». Процесуальне законодавство не містить жодних обмежень щодо можливості заміни кредитора у зобов'язанні, оскільки відповідно до вимог ст.ст.512-514 ЦК України новий кредитор набуває права первісного кредитора у зобов'язанні, у тому числі і право вимоги за кредитним договором. Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. В судовому засіданні встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» свої зобов*язання за кредитним договором виконало, надавши відповідачу кошти в сумі 124300 грн. для купівлі автомобіля, шляхом перерахування даних коштів на рахунок відповідача, що підтверджено меморіальним ордером від 18.12.2007 року. За рахунок даний коштів відповідач придбав у ВАЗ «ЛУАЗ» автомобіль марки КІА державний реєстраційний номер АТ 6912АМ, що підтверджено квитанцією №10 від 18.12.2007 року про оплату вартості автомобіля. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У відповідності із ст.ст.610, 611, 623, 651 ЦК України у разі порушення зобов*язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків. Згідно ст.ст.546, 549, 550 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. У відповідності до 8 розділу Кредитного договору за порушення відповідачем термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених Договором, відповідач сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні за кожний день прострочення, включаючи день погашення заборгованості. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач не виконував належним чином свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, сплачував належні платежі не в повному розмірі і не в строк передбачений кредитним договором ,внаслідок чого загальний розмір заборгованості відповідача перед позивачем станом на 07.07.2014 року складає 171773,14 грн., з яких згідно розрахунку: -заборгованість за кредитом 92522,52 грн., в тому числі прострочена заборгованість по кредиту 77340,73 грн.; -заборгованість по процентам 62551,53 грн., в тому числі прострочена заборгованість по процентам 62550,74 грн. ; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 9321,06 грн.; -пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами 7378,03 грн. Пунктами 5.5,12.1,8.3 кредитного договору від 18.12.2007 року передбачено, що кредитор має право достроково вимагати погашення кредиту у випадках не сплати позичальником чергового ануїтентного платежу в установлений цим договором день сплати ануітентного платежу більше ніж на один місяць та або порушення інших умов договору в порядку передбаченому розділом 12 цього договору. Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати відсотків. У звязку з порушенням боржником виконання зобовязання за кредитним договором банк відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України і пункту 5.5 кредитного договору використав право достроково стягнути з позичальника заборгованість за кредитним договором, надіславши 20.03.2014 року вимогу про дострокове повернення всієї суми кредиту й повязаних із ним платежів ,яку отримано відповідачем 25.03.2014 року згідно якої відповідач на протязі 31 календарного дня з моменту надіслання даної вимоги, а саме до 21.04.2014 року зобов*язаний сплатити суму заборгованості за кредитним договором станом на 05.03.2014 року в сумі 161168,00 грн. а також відсотки та пеню,які будуть нараховуватися банком до дня погашення заборгованості. Оскільки відповідач не погасив кредитну заборгованість, 28.07.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» звернувся до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, нарахованих процентів, пені у загальній сумі 171773,14 грн. Таким чином, позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. Що стосується доводів відповідача стосовно того, що він не укладав даний кредитний договір, не підписував його, суд вважає їх безпідставними, з огляду на наступні обставини. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Суд зазначає, що відповідач не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, а саме, що ним було укладено з банком кредитний договір на іншу суму. Здійснюючи на протязі 4 років платежі по кредитному договору, відповідач жодних претензій з приводу його недійсності не висловлював, а тому вимоги банку в даному випадку є підставними. З огляду на те, що висновок почеркознавчої експертизи від 04.09.2015 року не є належним доказом і не може бути врахований судом, оскільки є нечітким і не вказує на те чи підписував чи не підписував відповідач даний кредитний договір і додатки до нього. У відповідності із ст.88 ЦПК України з відповідачів в користь позивача слід стягнути судові витрати в сумі 1717,73гривень сплаченого судового збору. На підставі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України,

Outcome: approved