Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулася до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітньої доньки, мотивуючи тим, що 31.08.2017 року сторони уклали шлюб, який був зареєстрований Івано-Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] . До народження дитини у подружжя були нормальні сімейні відносини, а після - погіршились. З липня 2019 року подружжя разом не проживає, на сьогоднішній день позивачка самостійно, без участі та підтримки з боку відповідача. Відповідач не піклується про стан здоров"я дитини, не забезпечує необхідного медичного догляду. Таким чином, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя необхідний для фізичного, розумового, духовного , морального і соціального розвитку дитини. А тому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки у розмірі 1/4 частини всіх доходів відповідача. Представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві та просив визначити розмір аліментів, а саме 1/4 частку усіх доходів відповідача. Представник відповідача проти позову заперечила з підстав наведених у письмових поясненнях, просила визначити розмір аліментів у твердій грошовій формі, а саме у розмірі 2 500 грн. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб Серія [NUMBER] , сторони 31.08.2017 року зареєстрували шлюб у Івано-Франківському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, про що складено відповідний актовий запис за № 1738(а.с.3). Від даного шлюбу у подружжя народилася донька [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до Довідки виданої [PERSON] , який працює інспектором у Головному управлінні Національної поліції в Івано-Франківській області, його дохід за період з липня 2019 року по грудень 2019 року становить 73 052, 88 грн. (а.с. 34). Беручи до уваги, що відповідач працевлаштований, стан його здоров"я, відсутність на його утриманні інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, батьків, суд приходить до висновку, що аліменти на утримання неповнолітньої доньки слід визначити в частці від заробітку (доходу) батька в розмірі 1/4 від усіх його заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення [PERSON] , [INFO] повноліття, що буде відповідати інтересам дитини, вимогам чинного законодавства та не порушуватиме прав відповідача. А тому, позовна вимога про стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх заробітків (доходів), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття є обгрунтованою. Щодо вимоги позивачки про стягнення аліментів з липня 2019 року, то слід зазначити, що ідповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А тому з відповідача слід стягнути в дохід держави 768,40 гривень судового збору. На підставі наведеного, відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3, ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року), ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 183, 191 СК України, ст.ст. 141, 247 ЦПК України,

Outcome: approved