Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд із позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги просить стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 6758,51 доларів США та 639,01 євро, а також 1 грн. за завдану моральну шкоду. Свої вимоги мотивує тим, що 06.02.2012р. між сторонами був укладений договір №066-13524-060212 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти, на виконання якого відповідач відкрив позивачу поточний рахунок у доларах США [NUMBER]. Крім цього, 06.03.2012р. між сторонами був укладений договір №001-135-24-060312 банківського рахунку фізичної особи з випуском платіжної карти, на виконання якого відповідач відкрив позивачу поточний рахунок у євро [NUMBER]. У зв'язку з необхідністю проведення коштовної медичної процедури позивач 15.08.2014р. звернулася до каси банку із вимогою про отримання належних позивачу грошових коштів, однак у видачі таких їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю валютного підкріплення львівських відділень та видано позивачу лише 200 доларів США, а 19, 21 та 26 серпня по 500 доларів США. Решту коштів не зважаючи на неодноразові звернення позивача на даний час залишаються не виплаченими. Такими діями відповідача позивача було позбавлено можливості розпоряджатися її власністю коштами, які остання планувала витратити на термінове лікування, що завдало їй моральної шкоди, а тому просить позов задовольнити. В судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримала та просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти, що знаходяться на її рахунках згідно з поданими представником відповідача виписками, та 1 грн. за завдану моральну шкоду. Представник відповідача проти задоволення позову заперечила з підстав, викладених у поданих до суду письмових запереченнях (а.с.93-102). Пояснила, що грошові кошти, які є предметом позову знаходяться на рахунках позивача та є її власністю. Разом з тим Правилами, з якими позивач ознайомлена, передбачена можливість банку встановлювати спеціальні ліміти на картки, що відповідає умовам договору. Крім цього, видача готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси банків та банкомати у межах 15000 грн. на добу, була обмежена Постановою Правління Національного Банку України від 29.08.2014р. №540, яка є обовязковою до виконання відповідачем. Представник відповідача вважає також необґрунтованою та безпідставною вимогу позивача про стягнення моральної шкоди, так як позивачем не надано жодних доказів в підтвердження завдання їй такої шкоди, крім цього відшкодування моральної шкоди договором не передбачена. Крім цього, оскільки з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. в АТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію, під час дії якої не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, то вважає, що відсутні будь-які правові підстави для задоволення майнових вимог позивача в судовому порядку. Враховуючи наведене просить в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне. В судовому засіданні визнано сторонами, а тому у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягають доказуванню ті обставини, що між сторонами були укладені договори банківського рахунку №066-13524-060212 від 06.02.2012р. з відкриттям поточного рахунку в доларах США та банківського рахунку №001-135-24-060312 від 06.03.2012р. з відкриттям поточного рахунку в євро. А також, що на рахунках позивача на даний час знаходиться 6758,51 доларів США та 639,01 євро. Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд. Як вбачається з копій заяв позивача від 02.12.2014р. (а.с.9), від 16.12.2014р. (а.с.11), які отримані відповідачем, про що свідчить печатка відповідача, позивач неодноразово зверталася із вимогою про видачу їй грошових коштів, які знаходяться на її рахунках. Як вбачається з відповіді відповідача вих. №5-2602638 від 13.12.2014 року (а.с.10) позивачу повідомлено про обмеження видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси банків та банкомати у межах 15000 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України та рекомендовано звертатися у будь-яке відділення банку для отримання коштів з урахуванням вказаних обмежень. Разом з тим, судом встановлено, що остання виплата коштів з поточних рахунків позивача була здійснена 26.08.2014р. в розмірі 500 доларів США, що підтверджується поданою відповідачем випискою за рахунком позивача (а.с.104). Як вбачається з копій укладених між сторонами договорів (а.с.5-6, 7-8) банк зобов'язується своєчасно здійснювати розрахункові операції та інші операції за рахунком у відповідності до чинного законодавства України та умов договору. Відповідно до ч.3 ст.1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно з ч.1 ст.1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом. Згідно зі ст.ст.319, 321 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Такий же принцип закріплено і в ст. 41 Конституції України. Крім цього, згідно зі ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У справі ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ (No 2) Європейський суд з прав людини зазначив наступне: «Суд зазначає, що на підставі статті 830 Цивільного кодексу, якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. Суд водночас нагадує, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (Nejdet Sahin і Perihan Sahin проти Туреччини)». Відмовляючись повернути кошти, які належать на праві власності позивачу, відповідач порушує положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст.1 Першого Протоколу, підписаного та ратифікованого Україною, яка у відповідності до ст.5 цього ж протоколу, є додатковою статтею Конвенції. Так, у ст.1 Протоколу №1 вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи, вищенаведене, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконав розпорядження позивача щодо видачі грошових коштів, які знаходяться на рахунках останньої, чим порушив її право власності, передбачене ст.319, 321 ЦК України, суд приходить до висновку, що таке підлягаю відновленню шляхом стягнення з відповідача грошових коштів, які знаходяться на поточному рахунку позивача [NUMBER] згідно з договором банківського рахунку №066-13524-060212, укладеного 06.02.2012р. в розмірі 6758,51 доларів США згідно з договором банківського рахунку №066-13524-060212, укладеного 06.02.2012р., що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день ухвалення рішення, еквівалентно 142103 грн. 12 коп., а також грошових коштів, які знаходяться на поточному рахунку позивача [NUMBER] згідно з договором банківського рахунку №001-135-24-060312, укладеного 06.03.2012р., в розмірі 639,01 євро, що згідно з офіційним курсом гривні щодо іноземних валют, встановленим Національним банком України станом на день ухвалення рішення, еквівалентно 15072 грн. 17 коп. При цьому, суд вважає безпідставними посилання представника відповідача на відсутність доказів не виконання банком умов договорів, зокрема відповідних заяв позивача на видачу готівки, оскільки відповідно до пп.3.2.6 укладених між сторонами договорів при знятті готівки в касі відділення банку в сумі, що перевищує 35000 гривень/5000 доларів США/5000 євро, повідомляти дане відділення банку за 2 робочих дні шляхом телефонного дзвінка. Також судом не беруться до уваги заперечення відповідача щодо обмеження на задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку у зв'язку з запровадженням в АТ «Дельта Банк» з 03.03.2015р. по 02.09.2015р. тимчасової адміністрації, оскільки відповідно до п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється, зокрема, на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Оскільки позивач звернулася до суду із вимогою про стягнення грошових коштів, які знаходяться саме на її рахунках, то обмеження, встановлені п.1 ч.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на які посилається відповідач, на вимоги позивача не поширюються. Крім цього, як встановлено судом та підтверджується заявами позивача про повернення коштів, такі подавалися позивачем ще до запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Дельта Банк», а з позовною заявою до суду [PERSON] звернулася 24.12.2014р. Крім цього, судом враховано, що зазначені у п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті. Безпідставними є й посилання відповідача на неможливість видачі позивачу грошових коштів у зв'язку з обмеженням Постановою Правління Національного Банку України від 29.08.2014р. №540, яка є обовязковою до виконання відповідачем, видачі готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси банків та банкомати у межах 15000 грн. на добу, оскільки навіть за умов, викладених у вказаній постанові та з урахуванням того, що в період з 29.08.2014р. по 11.06.2015р. максимальний курс гривні до 100 доларів США становив 26.02.2015 3001.0175 грн. (http://www.bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchPeriodForm&time_step=daily&currency=169&periodStartTime=29.08.2014&periodEndTime=11.06.2015&outer=table&execute=%D0%92%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%B8), до 100 євро 26.02.2015 3404.9545 грн. (http://www.bank.gov.ua/control/uk/curmetal/currency/search?formType=searchPeriodForm&time_step=daily&currency=196&periodStartTime=29.08.2014&periodEndTime=11.06.2015&outer=table&execute=%D0%92%D0%B8%D0%BA%D0%BE%D0%BD%D0%B0%D1%82%D0%B8), банк мав можливість виплатити позивачу грошові кошти, які знаходяться на її рахунках протягом не більш як 15 робочих днів ((202824,068 грн. + 21758 грн.)/15000 грн.). Що стосується позовних вимог в частині стягнення з відповідача 1 грн. на відшкодування завданої позивачу моральної шкоди суд вважає, що такі також підлягають до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживача» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.23 Постанови від 12 квітня 1996 року N 5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, яких споживач зазнав унаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, що настали через незаконні винні дії продавця, виготівника, виконавця або через їх бездіяльність. Розмір відшкодування моральної шкоди встановлюється судом і визначення його не ставиться в залежність від наявності матеріальної шкоди, вартості товару (робіт, послуг), суми неустойки, а має грунтуватися на характері й обсязі моральних і фізичних страждань, заподіяних споживачеві у кожному конкретному випадку. В судовому засіданні встановлено, що позивач перебуває у стані вагітності, тому їй необхідні грошові кошти, які знаходяться на її рахунках у відповідача, однак будучи позбавленою можливості розпоряджатися своєї власністю внаслідок невиконання відповідачем умов договору, позивач зазнала душевних страждань, та тому враховуючи роз'яснення, викладені в п.9 Постанови Пленуму Верховного суду № 4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та обставини, при яких позивачу було спричинено моральну шкоду, характер та обсяг душевних страждань позивача, з урахуванням вимог розумності та справедливості, а також те, що у відповідності до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, вважає, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача 1 грн. на відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення. Крім цього, у відповідності до вимог ч.3 ст.88 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволено, позивача звільнено від сплати судового збору, такий слід стягнути в дохід держави з відповідача відповідно до вимог пп.1, 2 п.1 ч.2 ст.4, ст.6 Закону України «Про судовий збір» в розмірі 1815 грн. 35 коп.

Outcome: approved