Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-22 00:00:00

До суду надійшла позовна заява [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Одеської міської ради про стягнення аліментів на утримання дитини, на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтувала тим, що знаходилась у шлюбних відносинах з відповідачем, від яких у них народився син, який проживає спільно із позивачкою та знаходиться на її утримані. Відповідач не надає належної матеріальної допомоги на утримання дитини, у зв'язку з чим, позивачка просить стягнути аліменти на його утримання. Також, позивачка просить надати їй дозвіл для виготовлення проїздного документу на дитину, оскільки має на меті виїхати з дитиною до Російської Федерації та зони антитерористичної операції в Донецькій області для відвідування родичів, або виїхати за кордон для оздоровлення дити до країни, які ратифікували Шенгенську угоду. Позивачка надала до суду заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином - оголошення у пресі «Одеські вісті» та «Урядовий кур'єр», жодних клопотань, заперечень до суду не надавав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв. клопотань чи заперечень на адресу суду не надавав. Суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбних відносинах від яких у них народився син [PERSON], [INFO]. Згідно свідоцтва про народження [PERSON], батьками записані: батько - [PERSON], мати - [PERSON] Згідно довідки від 14.11.2014р. № 538001123 [PERSON] разом з [PERSON] та [PERSON] взяті на облік осіб, які, переміщені з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. В даний час позивачка, не має можливості належним чином його забезпечити. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначені розміру аліментів суд приймає до уваги стан здоров`я дитини, матеріальне становище платника, стан його здоров`я, стягувача аліментів, відсутність на утриманні відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків. Згідно ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Вимоги позивача про надання дозволу на оформлення документів на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Стаття 155 СК України змістує, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. У відповідності до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (абз. 8 ч. 2 п. 4 Правил). З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду або виготовлення проїзного документу для неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок виїзду дитини за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 3 Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, при винесенні рішення суд приймає до уваги тільки інтереси дитини, які переважають над інтересами батьків. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 Постанови № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України та згідно ст.9 Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 гривень в дохід держави. Враховуючи викладене та

Outcome: approved