Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою, вказавши, що вона з 28 04 2012 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу 14 11 2016 року . [INFO] у них народився син [PERSON] . Син мешкає з нею та перебуває у неї на утриманні. Аліменти відповідач належним чином не сплачує, заборгованість складає 57176, 12 грн. Вихованням та життям сина відповідач не цікавиться, не спілкується, не надає матеріальної допомоги . [PERSON] просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав у відношенні його сина [PERSON] , [INFO] . До суду позивач надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з`явився, надана нотаріально посвідчена заява про розгляд справи у його відсутність, позов він визнає. Представник служби у справах дітей Виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради м. Кривого Рогу Латюк В.Ю. надала до суду заяву відповідно до якої просить розглянути справу у її відсутність . У зв`язку з неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що з 28 04 2012 року позивач [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який розірваний на підставі рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу 14 11 2016 року ( а.с. 8, 10 - копія рішення, копія свідоцтва про шлюб ). [INFO] у них народився син [PERSON] ( а.с. 9 - копія свідоцтва про народження ). Позивач разом з сином мешкають за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 11- довідка ) . [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів, що складає за період з 01 03 2018 року по 31 12 2019 року - 57176, 12 грн. ( а.с. 13 - довідка розрахунок ). Відповідач [PERSON] не цікавиться життям, успіхами та здоров`ям сина, не приймає участь у його фізичному та духовному розвитку, позов визнав. Все це свідчить про те, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина. Натомість матір дитини, позивач по справі, займається вихованням , лікуванням сина . Вирішуючи спір, суд має першочергово виходити саме з прав та інтересів дитини. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини (рішення у справі "Хант проти України" від 07.12.2006, рішення у справі Olsson V. Sweden (N2) від 27.11.1992) нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Рішення Європейського Суду з прав людини згідно з статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини» мають в Україні значення джерела права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15 та 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд вважає встановленим, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню сина, так як не піклується про нього, не займається його вихованням та духовним розвитком, не цікавиться життям та здоров`ям . Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. За змістом п. 74 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року, під час розгляду судом спорів між батьками щодо виховання дитини виконавчий орган міської, районної у місті ради подає до суду письмовий висновок про способи участі одного з батьків у вихованні дитини, місце та час їх спілкування, складений на підставі відомостей, одержаних службою у справах дітей в результаті проведення бесід з батьками, дитиною, родичами, які беруть участь у її вихованні, обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, що стосуються зазначеної справи. Згідно висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради від 29 05 2020 року виконком вважає за не доцільне позбавлення відповідача батьківських прав. До такого висновку виконкому Довгинцівської районної у місті ради суд відноситься критично та не приймає його до уваги при винесенні рішення, оскільки він не обґрунтований та безпідставний, оскільки висновок обґрунтований лише на тому, що [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувався , нарікань за місцем реєстрації до нього не має, однак з ним самим вони не спілкувалися ,оскільки його місце знаходження не встановили. Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Частинами 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи письмові докази по справі визнання відповідачем позову, суд вважає, що є підстави для задоволення позову. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні до суду було сплачено судовій збір у розмірі 840,80грн., тому дані кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 1).

Outcome: approved