Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

вересня 1994 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис №26. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Обгрунтовуючи позов позивач вказує, що подружнє життя не склалось, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя. Між ними відсутнє взаємопорозуміння та повага, в результаті чого в сім"ї відбувалися постійні сварки та непорозуміння, що призвело до розпаду сім"ї. На даний час дочка [PERSON] проживає з позивачкою та навчається в школі. Старший син уже повнолітній. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча працездатний і має можливість це робити. З урахуванням викладеного, позивач [PERSON] просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 18.09.1994 року у виконавчому комітеті Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис № 26; стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки [PERSON] , [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн., щомісячно, із послідуючою індексацією відповідно до закону , до досягнення донькою повноліття. До початку розгляду справи по суті позивач подала до суду заяву про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутність. Відповідач, [PERSON], надав на адресу суду заяву в якій позовні вимоги визнав, просить справу розглядати без його участі. Ч. 3 ст. 200 ЦПК України визначає, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків. Судом встановлено, що 18.09.1994 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у виконавчому комітеті Джулинської сільської ради Бершадського району Вінницької області, актовий запис №26, свідоцтво про укладення шлюбу І-АМ №260591, що стверджується свідоцтвом про шлюб. За час перебування у шлюбі у сторін народилися діти - [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Судом з'ясовано, що спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на життя, через що у них виникали сварки та непорозуміння, що призвело до формального існування шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. В розумінні ст. 56 СК України ніхто не може бути примушений до збереження шлюбних відносин. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають до задоволення, оскільки у сторін відсутнє бажання проживати надалі однією сім'єю, вони наполягають на розірванні шлюбу, а тому подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення. Ст. 113 СК України визначає, що особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач виявила бажання залишити прізвище набуте в шлюбі. Судом також встановлено, що дочка сторін - [PERSON], [INFO] проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Джулинської сільської ради №1176 від 15.06.2018 року. Син [PERSON] на даний час повнолітній. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Зі змісту позову вбачається та не заперечується відповідачем, що сторони у добровільному порядку не можуть дійти згоди щодо утримання їх дочки. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ч. 1, 2 ст. 182 цього ж кодексу говорить про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.1,2 ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення аліментів обґрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч.6 ст. 141 ЦПК України - якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved