Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

В вересні 2017 року позивач звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею, уродженки [ADDRESS] реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], право власності в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO], на домоволодіння розташоване за адресою [ADDRESS] розташованого на території Сурсько-Литовської Громади. В судове засідання позивач не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, поклавшись на розсуд суду. Від представника третьої особи надійшла заява про розгляд справи без участі представника. Розгляд справи проводиться в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 55 Конституції України установлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з матеріалів справи, [INFO] помер чоловік позивача [PERSON], про що видано свідоцтво про смерть, 22 серпня 1992 року був укладений шлюб між позивачем та [PERSON], про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис № 389. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на житловий будинок в [ADDRESS]. Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, дружина та діти є спадкоємцями за законом та відносяться до першої черги спадкоємців за законом. Як вбачається з матеріалів справи у встановлений законом строк у шість місяців позивач звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини в установленому законом порядку, однак отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки відсутній документ, що встановлює право власності на нерухоме майно, а саме: житловий будинок в [ADDRESS]. На даний час, згідно із довідкою Комунального підприємства Дніпропетровського району «Бюро техничної інвентарізації», від 08.02.2017 року зазначено, що власники домоволодіння за адресою [ADDRESS] є: [PERSON] (яка приходилась чоловікові рідною тіткою), форма власності: спільна часткова, частка: 5/8, та [PERSON] (яка приходилась покійному чоловіку матір'ю), форма власності: спільна часткова, частка: 3/8. Чоловік позивача успадкував частку зазначеного домоволодіння після смерті [PERSON], яка володіла 5/8 часткою на підставі рішення Дніпропетровського районного суду від 29.01.1988 року, зареєстровано в Новомосковському БТІ 30.01.1992 року за № 955-5. [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], було складено заповіт на ім'я покійного чоловіка позивача 25.01.2005 року, та зареєстровано в Книзі для запису нотаріальних дій № 03. Після смерті [PERSON] 29.12.2009 року покійний чоловік успадкував частку 3/8 домоволодіння, яке належало [PERSON], на підставі свідоцтва про право на спадщину від 14.02.1992 року, посвідченого Дніпропетровською райдержконторою за реєстром № 1-605, зареєстровано в Новомосковському БТІ 19.02.1992 року за № 955-5. Згідно з п.1 ч.2 статті 16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права. Статтею 392 Цивільного кодексу України власнику майна надано право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. ст. 1217, 1222 ЦК України, спадкування здійснюється за законом або за заповітом. Відповідно до статті 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ч. 5 статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Судом встановлено, що спадщина не перейшла до держави, не визнана відумерлою, позивач вступив в управління та володіння спадковим майном і є спадкоємцем за законом, право власності спадкодавця [PERSON] не припинено відповідно до ст. 346 ЦК України, а згідно із ст. 16 ЦК України, способом захисту свого права є визнання права. Таким чином, встановлено неможливість оформлення позивачем спадкових прав на майно у позасудовому порядку, оформлення яких не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, тому суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити. На підставі викладеного,

Outcome: approved