Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

до суду із позовом про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна звернулася [PERSON] до [PERSON] , у якому просить: визнати за [PERSON] , [INFO] , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину земельної ділянки загальною площею 0,1380 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 7422055199:72:162:0110; визнати за [PERSON] , [INFO] , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину житлового будинку загальною площею 137 кв.м., житловою площею 72,1 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , у порядку поділу спільного майна подружжя право власності на Ѕ частину автомобіля SUZUKI модель GRAND VITARA, 2012 року випуску, д.н.з. [NUMBER] . Вимоги Позивачка мотивує тим, що 24 лютого 2008 року між нею та відповідачем у справі [PERSON] виконавчим комітетом Скрипчинської сільської ради було зареєстровано шлюб, актовий запис №01. Копію свідоцтва про шлюб додаю. Нині у судовому порядку вирішується питання про розірвання шлюбу. Так склались життєві обставини, що на даний час шлюбні відносини не підтримують, стосунки погіршилися. Предметом заявленого позову є спільне сумісне нерухоме майно та автомобіль. Будь-яких домовленостей щодо поділу спільного сумісного майна подружжя у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями, земельної ділянки, на якій він розташований,за адресою [ADDRESS] та спірного автомобіля марки SUZUKI модель GRAND VITARA, 2012 року випуску, днз [NUMBER] не досягнуто. Шлюбний договір між нами не укладався. Дійти згоди щодо поділу спільно набутого у шлюбі майна добровільно не вдається, тому Позивачка змушена звернутися до суду з такою позовною заявою та здійснити поділ спільного набутого майна в судовому порядку. У під час підготовчого провадження позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі та погодився на розподіл майна на умовах, зазначених у позовній заяві. Як було встановлено, 24 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] виконавчим комітетом Скрипчинської сільської ради було зареєстровано шлюб, актовий запис №01. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] . 21 березня 2011 року на підставі договору купівлі продажу земельної ділянки, який посвідчено Козелецьким районним приватним нотаріусом Афанасьевою О.Ф., зареєстрованого у реєстрі за № 381, [PERSON] у [PERSON] придбано у власність земельну ділянку загальною площею 0,1380 га, за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, що розташована за адресою [ADDRESS] , кадастровий номер: 7422055199:72:162:0110; На даній земельній ділянці було збудовано житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який закінчено будівництвом у 2011 році, загальною площею 137 кв.м., житловою площею 72,1 кв.м. Домоволодіння, розташоване за адресою [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 13.03.2014 року зареєстровано як за власником [PERSON] , за власником земельної ділянки, який є і покупцем згідно договору купівлі продажу земельної ділянки, на якій створено спільне майно. Відповідно до Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] автомобіль SUZUKI модель GRAND VITARA, 2012 року випуску, днз [NUMBER] 03.12.2016 року зареєстрований за власником [PERSON] . Заслухавши позивача, відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, поділ майна, підлягають задоволенню із наступних підстав: Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 60 Сімейного кодексу України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Суд при вирішенні спору про поділ майна керується ст. 70 СК України, згідно якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 Постанови "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. за № 1 1 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК. ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові № 6-55цс13 від 19 червня 2013 року договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім`ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім`ї. Договір, укладений одним із подружжя, за яким майно використане не на задоволення потреб сім`ї, а на інші потреби, не створює обов`язків для іншого з подружжя. Таким чином, як вбачається зі змісту ч. 4 ст. 65 СК України та висловленої Верховним Судом України правової позиції, договір, укладений одним із подружжя, створює обов`язки для іншого з подружжя, за наявності одночасно двох обставин: договір укладено в інтересах сім`ї; отримане за договором використано на задоволення потреб сім`ї. Судом встановлено, що подружжям [PERSON] під час шлюбу було придбано спірне майно, у тому числі і спірні автомобіль, земельну ділянку, на якій збудовано будинок. Таким чином, враховуючи положення ст. 70 СК України, частки у даному майні [PERSON] та [PERSON] є рівними. Згідно ч.ч. 1.2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку встановлених законом. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] у повному обсязі. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем [PERSON] не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки відповідач до початку розгляду справи по суті позов визнав, про що подав відповідну заяву, то відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України 50 відсотків судового збору, сплаченого позивачем при поданні позову, підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на відповідача з урахуванням вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України.

Outcome: approved