Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати її наймачем квартири [ADDRESS] та зобов'язати виконавчий комітет Сергіївської селишної ради укласти з [PERSON] договір найму житлового приміщення квартири [ADDRESS] у складі сім'ї одна особа. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилалась на те, що вказана квартира в 1994 році була надана [PERSON] для проживання на підставі ордеру [NUMBER] виконкому Сергіївської сільської ради народних депутатів смт. Сергіївка від 16.06.1994 року №100. З 2005 року позивач [PERSON] постійно проживала однією сімєю із [PERSON], який є її рідним боатом, та користувалася житловим приміщенням вказаної квартири. Наймачем спірної квартири був її брат, вона не була зареєстрована в квартирі, однак постійно там проживала та користувалася нею. Її брат помер [INFO], вона займалась його похованням, після смерті брата вона продовжила проживати у спірній квартирі та по сьогоднішній день вона вчасно сплачує комунальні послуги. Зазначена квартира є її постійним місцем проживання, вона має намір приватизувати квартиру. Однак, на її звернення щодо визнання її наймачем житлового приміщення та взяття на облік для поліпшення житлових умов їй було відмовлено, внаслідок чого вона вимушена вирішувати вказане питання у судовому порядку. Відповідач відзив на позовну заяву до суду не надав. 19.09.2018 року провадження по справі відкрите, визначено справу розглядати в порядку загального позовного провадження (а.с. 17). 09.10.2018 року від позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи письмових доказів у вигляді пояснень свідків (а.с. 22-27). 09.10.2018 року позивач подала до суду клопотання про витребування доказів, а саме відомостей про наявність спадкоємців та відкритої спадкової справи після смерті [PERSON], у задоволенні якого було відмовлено судом. 14.11.2018 року позивач своєю заявою долучила до матеріалів справи докази, а саме копії квитанцій про оплату комунальних послуг. У судове засідання позивач надала письмову заяву відповідно до якої просить розгляд справи здійснити у її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити. Представник відповідача Виконавчого комітету Сергіївської селищної ради у судове засідання не з'явився, в матеріалах справи наявна заява заступника Сергіївської селищної ради, в якій останній просить ухвалити законне та обгрунтоване рішення по справі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, у зв'язку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважність причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 280 ЦПК України, враховуючи відсутність відповідних заперечень від позивача, ухвалив слухати справу за відсутності відповідача, що не з'явився, у порядку заочного розгляду справи. Суд, дослідивши докази, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Статтею 12 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, повязаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду (ст. 13 ЦПК України). Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів та показаннями свідків. Обов'язок доказування і подання доказів покладається на сторін (ст. 81 ЦПК України). На підставі рішення виконкому виконкому Сергіївської сільської ради народних депутатів смт. Сергіївка від 16.06.1994 року №100, [PERSON], сім'я якого складається з однієї особи, видано ордер [NUMBER] на право зайняття однокімнатної квартири [ADDRESS] (а.с. 56). Згідно довідки дільниці директора КП "ЖКГ смт. Сергіївка" від липня 2018 року особовий рахунок на вказану вище квартиру було оформлено на [PERSON]. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11). Позивач [PERSON] є рідною сестрою померлого [PERSON], що підтверджується, її свідоцтвом про народження, свідоцтвом про народження [PERSON] та відміткою у паспорті позивача , що після одруження вона присвоїла прізвище чоловіка. Позивач [PERSON] стверджує, що з 2005 року вона постійно мешкає в квартирі [ADDRESS] однією сім'єю разом із братом, сплачує за житлово-комунальні послуги, і після смерті брата, який був наймачем, з метою подальшої приватизації квартири бажає визнання її наймачем житлового приміщення. 30.11.2018 року вих. №01-16/955 Сергіївська селищна рада відмовила [PERSON] у переукладенні Договору найму квартири, так як [PERSON] помер, а [PERSON] у вказаній квартирі не зареєстрована належним чином. Для захисту житлових прав останній рекомендовано звернутися до суду (а.с. 65). З матеріалів справи вбачається, шо факт проживання позивача у спірній квартирі із основним наймачем підтверджується письмовими доказами, а саме письмовими поясненнями свідків [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO] (а.с. 23-27). Крім того, матеріали справи містять докази оплати позивачем комунальних послуг за користування квартирою [ADDRESS], як до так і після смерті основного наймача [PERSON]. Статтею 6 Житлового кодексу УРСР встановлено, що жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Згідно положень ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Статтею 65 Житлового кодексу УРСР встановлено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. В постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 за № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», пункт 9, розяснено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Відповідно до положень ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сімї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сімї, які проживають разом із ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сімї наймача. Аналізуючи зазначені положення діючого законодавства у їх сукупності, суд вважає, що наявні підстави для визнання [PERSON] наймачем квартири [ADDRESS]. Так, в ході розгляду справи, судом встановлено, що позивач з 2005 року зі згоди основного квартиронаймача проживала у вказаній квартирі однією сім'єю із наймачем, вели спільне господарство та після смерті останнього продовжує проживати за вказаною дресою, сплачує комунальні послуги. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені обґрунтовано, а тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved