Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-15 00:00:00

[PERSON] та [PERSON] звернулись до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON], залучивши в якості третьої особи: Органі опіки та піклування Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки. Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, зазначили, що [PERSON] розлучився з [PERSON], матір'ю [PERSON], у 1997 році, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу [NUMBER] (а.с.11) та фактично припинив з нею відносини з 1992 року, оскільки вона зловживала спиртними напоями. У 1995 році [PERSON] забрав до себе жити доньку [PERSON]. Проте, ще у 2008 року вони почали помічати розлади у її поведінці, в зв'язку з чим намагалися налагодити їй нормальне життя та суспільні відносини. Однак, пізніше вони довідалися, що причиною такої поведінки є вживання наркотичних речовин. Для того, щоб допомогти донці [PERSON] припинити вживати наркотичні речовини, [PERSON] постійно вмовляв її до лікування та робив численні спроби влаштувати в спеціалізовані лікувально-профілактичні заклади. Позитивних результатів це не дало. Пізніше, у 2012 році [PERSON] (шлюбне прізвище - [PERSON]) було затримано працівниками міліції за крадіжку з магазину та Дарницьким районним судом міста Києва з цього приводу розглядалася справа щодо притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення, що підтверджується викликом до суду від 12 грудня 2012 року (а.с.19). 13 січня 2012 року [PERSON] возив доньку [PERSON] до Генічеського районного благодійного центру становлення особистості «Відродження» для проходження лікування від наркотичної залежності, що підтверджується довідкою № 17 від 17 лютого2012 року (а.с.20). Пробувши там місяць, вона втекла з того закладу додому. Згодом вони вмовили [PERSON] повернутися до реабілітаційного центру, але, пробувши там чотири місяці, вона знову втекла, так і не пройшовши курс реабілітації. З вересня 2014 року [PERSON] вийшла заміж за [PERSON], батька [PERSON], який до цього вже був двічі одружений та від кожного шлюбу має по дитині. Як стало їм відомо, на даний час [PERSON] розшукується поліцією Кіровоградської області за несплату аліментів, що підтверджується витягом з аналітичної бази поліції (а.с.21). До народження та після народження [PERSON], [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] проживали за адресою: [ADDRESS]. Цю квартиру вони винаймали. Оплату вказаної квартири частково здійснювали вони, оскільки в [PERSON] з чоловіком не було достатньо коштів щоб оплачувати повністю оренду. Всі витрати, пов'язані з народженням [PERSON] та її утриманням (пологи, візочок, дитяче ліжко, ліки, лікарі, одяг тощо), також взяли вони на себе. 0З грудня 2015 року на їх адресу, де раніше була зареєстрована і [PERSON], почали надходити листи на адресу останньої з різних кредитних організацій з вимогами сплатити борги за отриманими позиками на загальну суму 37376,43 гривень, що підтверджується листами кредитних установ (а.с.22-35). Також [PERSON] і [PERSON] через постійного вживання алкогольних напоїв і наркотичних речовин захворіли Гепатитом «С», що в подальшому при спілкуванні їх зі [PERSON] може призвести до зараження дитини, що підтверджується довідкою ТОВ «ДНК-Лабораторія» від 1 березня2012 року (а.с.16). Тобто, такий спосіб життя батьків [PERSON] є неприйнятним та небезпечним для виховання і розвитку дитини. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки нарівні зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, забезпечити здобуття повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» батьки новонародженої дитини протягом трьох днів з дня реєстрації народження дитини зобов'язані зареєструвати її місце проживання. Однак, всупереч покладених на них батьківських обов'язків щодо доньки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] нехтують ними та ухиляються від їх виконання. Навіть в утриманні власної дитини вони участі не приймають. З того моменту, як вони у вересні 2015 року забрали до себе онуку [PERSON], [PERSON] та [PERSON] у жовтні 2015 року лише один раз відвідали дитину, побули біля неї близько двадцяти хвилин і більше не з'являлися. Життям [PERSON] з того часу не цікавляться. Наведені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення батьків від виховання та утримання своєї дитини, свідомого нехтування ними своїх батьківських обов'язків. Разом з цим, малолітня [PERSON] потребує встановлення опіки над нею з метою забезпечення ії особистих немайнових і майнових прав та інтересів, як визначено ст. 55 Цивільного кодексу України та ст. 243 Сімейного кодексу України. Така опіка [PERSON] може бути встановлена судом згідно положень ст. 60 Цивільного кодексу України і ст. 244 Сімейного кодексу України. Оскільки ми являємось близькими родичами [PERSON], фактично здійснюємо її утримання та забезпечуємо її виховання і догляд за нею, не маємо обмежень, передбачених ст. 64 Цивільного кодексу України та 212 Сімейного кодексу України, то можемо бути призначені судом її опікунами. Крім того, ст. 167 Сімейного кодексу України при позбавленні батьків батьківських прав щодо дитини дід та баба мають переважне право на отримання її для спільного проживання та виховання. Позивачі [PERSON], [PERSON], та їх представник [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 10 лютого 2016 року позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити з підтав викладених у позовній заяві, пояснивши суду, що малолітня [PERSON] потребує встановлення опіки над нею з метою забезпечення ії особистих немайнових і майнових прав та інтересів, як визначено ст. 55 Цивільного кодексу України та ст. 243 Сімейного кодексу України. Така опіка [PERSON] може бути встановлена судом згідно положень ст. 60 Цивільного кодексу України і ст. 244 Сімейного кодексу України. Оскільки вони являються близькими родичами [PERSON], фактично здійснюють її утримання та забезпечують її виховання і догляд за нею, не мають обмежень, передбачених ст. 64 Цивільного кодексу України та 212 Сімейного кодексу України, то можуть бути призначені судом її опікунами. Крім того, ст. 167 Сімейного кодексу України при позбавленні батьків батьківських прав щодо дитини дід та баба мають переважне право на отримання її для спільного проживання та виховання. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з"явились. На виконання вимог ч. 9 ст. 74 ЦПК України, відповідач, фактичне місце проживання ( перебування ), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликався в суд через оголошення у пресі. Тобто, відповідачі були повідомлені через засоби масової інформації шляхом розміщення оголошення в газеті « Хрещатик » № 92 (4862) від 31 серпня 2015 року. З опублікуванням оголошення про виклик в засобах масової інформації - відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, тому суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, за відсутності заперечень до того позивача Представник третьої особи, Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації Піренко Т.І., яка діє на підставі довіреності № 101-417/01 від 18.01.2016 року підтримувала позовні вимоги в повному обсязі та просила їх задовольнити. Суд, вислухавши пояснення позивачів, представника позивача, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], які підтвердили у судовому засіданні той факт, що відповідачі не виконують свої батьківські обов'язки, вихованням дитини не займаються та те, що дитина для них байдужа, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. В силу п. 2 ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України, яка передбачає підстави позбавлення батьківських прав, зазначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. В п. № 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, записано: "Дитина, якщо це можливо, повинна зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і звичайно, в атмосфері любові та матеріального забезпечення». Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 цього ж Закону вказано, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно статті 12 вищеназваного Закону вказано, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 цього ж Закону встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею. Судом встановлено, що позивачі [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6). Їх сім'я проживає у власній квартирі [ADDRESS], яка придбана 5 липня 2002 року згідно договору купівлі продажу (а.с.9). Донька [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] перебуває у шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10), від якого у них є спільна донька [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 11). Родинний зв'язок між [PERSON] та [PERSON] підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 12) та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). При укладанні такого шлюбу з [PERSON] вона змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Починаючи з вересня 2015 року, [PERSON] зі своїм чоловіком [PERSON] взагалі перестали піклуватися про свою доньку [PERSON]. За попереднім їх фактичним місцем проживання в селі Щасливому Бориспільського району Київської області, між ними постійно відбувалися сварки з бійками на фоні частого спільного вживання алкогольних напоїв. За наслідками чергової сварки зі своїм чоловіком на початку вересня 2015 року, [PERSON] зателефонувала позивачам та попросила забрати до себе [PERSON]. Коли [PERSON] приїхав, [PERSON] явно перебувала в стані алкогольного сп'яніння, а дитина [PERSON] була брудна та перелякана. Пізніше від [PERSON] ( матері позивача) вони дізналися, що [PERSON] разом зі [PERSON] були відсутні вдома дві доби. При цьому [PERSON] про своє місце перебування нікого не повідомляла. Також від [PERSON] позивачі дізналися, що це був вже не перший такий випадок. Фактично з того часу [PERSON] перестала жити разом зі своїм чоловіком та переїхала жити до своєї бабусі [PERSON] де і на даний час зареєстрована у [ADDRESS]. Через описані події вересня 2015 року позивачі забрали онуку [PERSON] жити до них. На даний час вона проживає разом з ними, що підтверджується довідкою Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Придніпровське» за вих. № 17 від 29 березня 2016 року (а.с.13). Дитина проживає на даний час без реєстрації. Позивачі неодноразово зверталися до ОСББ «Придніпровське», щоб зареєструвати онуку за адресою їх проживання, але їм відмовили без участі батьків дитини. При цьому, згідно договору дарування від 5 вересня 2000 року АВН №711485, [PERSON], являється власником квартири [ADDRESS].(а.с.14). Згідно довідки № 4 від 22 лютого 2016 року (а.с.15) [PERSON], [INFO], про що зроблено актовий запис № 1968 Відділом реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м Києві, батьками дитини записано [PERSON] та [PERSON]. ( а.с. 11 ), відвідує дошкільний навчальний заклад № 800 Дарницького району міста Києва з 2 листопада 2015 року і по теперішній час. Також з тексту довідки слідує наступне, адаптивний період у [PERSON] у цьому закладі проходив успішно. Дитина спокійна, врівноважена, гарно їсть та спить, охайна, чистенька. Дідусь та бабуся приділяють велику увагу вихованню та навчанню [PERSON]. Завжди привітні не порушують режим дошкільного навчального закладу, беруть активну участь в житті групи. З моменту зарахування і по теперішній час дівчинку приводять і забирають з садочка дідусь та бабуся. Також вони здійснюють сплату за харчування. Батьки [PERSON] за період відвідування дошкільного навчального закладу не з'являлися та життям дитини не цікавилися. Влаштуванням дитини в цей заклад займалися позивачі. Відповідно до довідки № 468 від 30 березня 2016 року (а.с.17) «Центру первинної медико-санітарної допомоги № 2» Дарницького району міста Києва малолітня [PERSON] вперше звернулася до закладу 26 червня 2014 року і до річного віку відвідувала заклад з мамою не регулярно, так як фактично проживала за адресою: [ADDRESS]. Крім того, довідкою підтверджується, що з листопада 2015 року [PERSON] постійно відвідує заклад в супроводі дідуся [PERSON] та бабусі [PERSON] Дитина оформлена ДДУ № 132. Часто хворіє простудними та алергічними захворюваннями, лікування дитина отримує в супроводі бабусі, яка піклується про дитину з належною увагою. Дитина лабораторно та клінічно обстежена. При хворобі дитини дідусь та бабуся викликають лікаря додому. Під час огляду з дитиною знаходяться дідусь та бабуся, догляд за дитиною хороший. З урахуванням положень ст. 164 Сімейного кодексу України, вказані обставини є підставами для позбавлення відповідачів батьківських прав, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 16 постанови Пленуму від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав». Суть цієї позиції зводиться до того, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання та підготовку до самостійного життя. Відповідно до Висновку від 15 липня 2016 року за № 101-6519/03 Служби у справах дітей Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав ( протокол засідання Комісії № 13 від 14 липня 2016 року ) встановлено наступне: « [PERSON] та [PERSON] свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків, не намагаються забезпечити достатній життєвий рівень дитині, не турбуються про стан його здоров'я. Отже, своїми діями, відповідачі свідомо порушують свої зобов'язання закріплені в статті 51 Конституції України від 28 червня 1996 року, а саме: Батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття. Аналогічне твердження закріплене і в ст. 180 Сімейного Кодексу України. Відповідно до п. 15 Постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав » від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав - є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Статтею 164 Сімейного Кодексу України встановлено підстави позбавлення батьківських прав, а саме п. 2 ч. 1 - ухиляння від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Необхідно зазначити, що ухилення від виконання юридичного обов'язку - виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, що в судовому засіданні було судом достовірно встановлено. Разом з цим, відповідно до подання № 101-7428/03 від 17.08.2016 року надано Органом опіки та піклування Дарницької районної у м. Києві державної адміністрації, вважає за доцільне призначити опікунів над малолітньою [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Виходячи з вищевикладеного, діючи в інтересах дитини, суд вважає можливим задовольнити позов і позбавити [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Встановити опіку над малолітньою [PERSON], [INFO] та призначити опікунів [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також визначити місце проживання [PERSON], [INFO] разом з позивачами. А тому позов підлягає задоволенню як такий, що грунтується на законі, підтверджений встановленими обставинами та перевірений наданими доказами.

Outcome: approved