Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить встановити факт її постійного проживання разом із [PERSON] , яка померла [INFO] за адресою [ADDRESS] , що необхідне для підтвердження факту прийняття спадщини та оформлення спадкових прав. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на момент смерті вона проживала разом із [PERSON] у будинку останньої, доглядала за нею і [PERSON] склала на її ім`я заповіт на все своє майно. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, а саме: земельну ділянку з кадастровим номером 2611091501:11:013:0023. Оскільки заявник проживала разом зі спадкодавцем на момент смерті, тому в установленому порядку прийняла спадщину та в подальшому звернулась у нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, однак постановою нотаріуса їй було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у зв`язку із пропуском строку для прийняття спадщини. На підставі наведеного просить заяву задовольнити. У судовому засіданні заявник [PERSON] подану заяву підтримала та просить її задовольнити. Вказала, що у 2002 році вона вийшла заміж за [PERSON] -племінника [PERSON] [INFO] помер чоловік [PERSON] , дітей у них не було і тому вони з чоловіком перебралися на постійне проживання до його тітки. Вони жили у будинку за адресою [ADDRESS] , вказаний будинок належав чоловіку [PERSON] , останній заповів дане майно її чоловікові [PERSON] , а після його смерті цей будинок успадкували їхні діти. Вони із чоловіком доглядали за його тіткою, вели спільне господарство. [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка і у 2012 році остання склала заповіт на її ім`я. У 2013 році загинув її чоловік [PERSON] , а [INFO] померла [PERSON] , похованням якої займалася вона особисто. Оскільки на момент смерті спадкодавця вона проживала разом із спадкодавцем, то вважала, що прийняла спадщину та може у будь-який час отримати свідоцтво про право на спадщину. Проте, коли вона звернулась до нотаріуса, отримала відмову у вчиненні нотаріальної дії, а доказів спільного проживання зі спадкодавцем надати не могла, оскільки була зареєстрована за іншою адресою. В подальшому вона вдруге вийшла заміж та змінила прізвище « [PERSON] » на « [PERSON] ». Представник заявника адвокат Лейбюк В.П. заяву підтримав та просить її задовольнити. Вказав, що оскільки заявниця [PERSON] на момент смерті проживала разом із спадкодавцем [PERSON] , тому в силу вимог ст.1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину, однак через те, що вона не була зареєстрована разом зі спадкодавцем нотаріус відмовила [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає, у довідці сільської ради зазначено, що на момент смерті спадкодавець за місцем постійного проживання була зареєстрована одна. Представник заінтересованої особи - Яремчанської міської ради Івано-Франківської області у судове засідання не з`явився, не повідомивши причин неявки, хоча про день та час розгляду справи належно повідомлявся. Заслухавши пояснення заявниці та її представника, свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що заява підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Відповідно до п.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , що видане виконавчим комітетом Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 24 грудня 2014 року. Відповідно до заповіту від 20 лютого 2012 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Микуличинської сільської ради Скірчуком В.П., за реєстром №7, [PERSON] усе належне їй на момент смерті майно заповіла [PERSON] , [INFO] . Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №824441 від 23 листопада 2009 року [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка загальною площею 1,0160 га у межах згідно з планом, розташована на уч. Русанів, у с. Микуличин Яремчанської міської ради Івано-Франківської області призначена для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 2611091501:11:013:0023. Відповідно до довідки Микуличинського старостинського округу №1 Яремчанської міської ради №06/118 від 31 березня 2021 року [PERSON] , згідно по господарської книги на момент смерті була зареєстрована одна за адресою [ADDRESS] . Як вбачається із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 20 серпня 2018 року [PERSON] , [INFO] 20 серпня 2018 року уклала шлюб із [PERSON] та змінила дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи №2150, виданої виконкомом Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 26 липня 2019 року [PERSON] зареєстрована за адресою с. Микуличин, Яремчанська міська рада, Івано-Франківська область. Як слідує із акту обстеження матеріально-побутових умов від 25 березня 2021 року, складеного депутатом Яремчанської міської ради Івано-Франківської області Мироняк В.І., [PERSON] з 2007 року і до дня смерті [INFO] постійно проживала та доглядала за [PERSON] , яку похоронила. Відповідно до листа Яремчанської міської державної нотаріальної контори за вих. №433/02-14 від 05 листопада 2021 року після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] була заведена спадкова справа №34/2021. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON] , свідоцтва про право на спадщину не видавались. Постановою державного нотаріуса Яремчанської міської державної нотаріальної контори Мотрук Н.Д. від 24 березня 2021 року за вих. №92/02-31 заявниці [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] у зв`язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини. Із досліджених судом матеріалів спадкової справи, вбачається, що після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] Яремчанською міською державною нотаріальною конторою 24 березня 2021 року була заведена спадкова справа №34/2021. Із заявою про прийняття спадщини за заповітом звернулася [PERSON] . Заповіт від імені [PERSON] був посвідчений у Микуличинській сільській раді 20 лютого 2012 року та зареєстрований в реєстрі за №7. Згідно долученої до спадкової справи довідки про склад сім`ї №293, виданої виконкомом Микуличинської сільської ради Яремчанської міської ради Івано-Франківської області 04 лютого 2020 року на момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою уч. Погар у с. Микуличин Івано-Франківської області, інші особи разом зі спадкодавцем за вказаною адресою не проживали та зареєстровані не були. Після смерті [PERSON] свідоцтва про право на спадщину не видавались. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він є рідним дядьком та хресним батьком заявниці. Вказав, що [PERSON] з 2007 року разом зі своїм першим чоловіком [PERSON] проживали із його тіткою [PERSON] у с. Микуличин та доглядали за нею. [PERSON] була рідною тіткою чоловіка заявниці та з дитинства виховувала його, своїх дітей у неї не було, [INFO] помер її чоловік, а тому її племінник [PERSON] разом із заявницею перейшли проживати до тітки, опікувалися нею, вели спільне господарство. Він неодноразово бував в гостях у будинку [PERSON] , остання була дуже задоволена заявницею та її чоловіком, завжди говорила, що все своє майно залишить [PERSON] , яка її доглядатиме до смерті. Свого окремого житла [PERSON] з чоловіком не мали. Потім помер чоловік [PERSON] , заявниця залишилася сама доглядати за [PERSON] , а після її смерті займалась похованням. Він особисто був присутній під час посвідчення заповіту [PERSON] та підписав його як свідок. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона жила по сусідству із [PERSON] у с. Микуличин Надвірнянського району Івано-Франківської області. Заявниця [PERSON] вийшла заміж за племінника [PERSON] - сина її рідної сестри [PERSON] . Після одруження [PERSON] з чоловіком жили певний час у свекрухи, а у 2007 році помер чоловік [PERSON] , вона залишилась сама і [PERSON] з дружиною перейшли проживати до тітки, доглядали за нею, вели спільне господарство. У 2013 році помер чоловік заявниці, а потім у 2014 році померла [PERSON] , похованням якої займалася саме [PERSON] . Також вона знає, що [PERSON] склала заповіт на ім`я заявниці, бо та мала доглядати її до смерті, більше ніхто із родичів не хотів брати на себе цей обов`язок. Після смерті [PERSON] заявниця певний час жила у її будинку, а потім перейшла проживати до свого батька. Відтак, у зв`язку з відсутністю підтвердження факту постійного проживання заявниці та [PERSON] на момент смерті останньої, [PERSON] не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому звернулася до суду про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст.293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Положеннями ч.1 ст.315 ЦПК України визначено перелік справ, які підлягають розгляду судом в порядку встановлення фактів, що мають юридичне значення. Даний перелік не є виключним. В силу вимог ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 1 постанови №5 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України). Згідно з ч.2 ст.1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. За змістом норми ст.1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Так, відповідно до ч.ч.3,4 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. Місцем проживання фізичної особи згідно з ч.1 ст.29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Статтями 2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем, та оцінені судом. Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17. Заявниця не була зареєстрована за місцем проживання спадкодавця. Відтак, встановлення факту постійного проживання [PERSON] та [PERSON] необхідне заявниці для оформлення спадкових прав на спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] . Спір щодо цього майна відсутній, як і відомості про коло інших спадкоємців померлої [PERSON] . На підставі наведеного, суд приходить до переконання, що сукупність досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються між собою, дають підставу зробити висновок, про те, що подана заява є підставною та підлягає до задоволення шляхом встановлення факту постійного проживання [PERSON] разом зі спадкодавцем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті [PERSON] , яка померла [INFO] .

Outcome: approved