Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-07 00:00:00

Головний лікар Київської міської психоневрологічної лікарні № 3 Врублевська І.В. звернулася до суду з заявою про госпіталізацію недієздатного [PERSON], [INFO],мешканця та зареєстрованого за адресою: [ADDRESS], який 07.02.2017 р. за направленням лікаря-психіатра диспансерного відділення № 1 Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 поступив до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3. Зі змісту заяви вбачається, що [PERSON] за направленням лікаря-психіатра диспансерного відділення № 1 Київської міської психоневрологічної лікарні № 2 у супроводі опікуна [PERSON] поступив до Київської міської психоневрологічної лікарні № 3. Зі слів опікуна, медичної документації: стан [PERSON] погіршився, дратівливий, сам із собою розмовляє, поганий сон, відмовляється від прийому ліків, дезорієнтований в часі, місці перебування, мова поганомодульована, мислення торпідне, продуктивної психосимптоматики не виявляє, інтелектуально мнестично знижений, критика до свого стану відсутня, себе не обслуговує, потребує систематичного стороннього догляду та нагляду. В судовому засіданні представник заявника та лікар-психіатр заяву підтримали та просили прийняти рішення про госпіталізацію до психіатричного закладу [PERSON], як особи, визнаної у судовому поряду недієздатною. Опікун [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти госпіталізації сина [PERSON] до психіатричного закладу. Прокурор заяву підтримала, посилаючись на рішення Конституційного Суду України №2-рп/2016 р. від 01.06.2016 р. Відповідно до ч. 2 ст. 281 ЦПК України справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Судом достовірно встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 27.02.1998 р. [PERSON], [INFO], визнано недієздатним. Відповідно до витягу з розпорядження Дніпровської РДА від 02.12.99 за № 1087, [PERSON], 1936 р.н., призначено опікуном над її сином [PERSON], 1957 р.н. Відповідно до висновку огляду комісії лікарів-психіатрів Київської міської психоневрологічної лікарні №3 від 07.02.2017 р., [PERSON] страждає помірною розумовою відсталістю (шифр захворювання за МКХ 10: F 71). У зв'язку з загостренням психічного захворювання та погіршенням психічного стану потребує негайної госпіталізації до психіатричної лікарні для надання стаціонарного лікування. Згідно з рішенням Конституційного Суду України №2-рп/2016 від 01.06.2016 р., Конституційний Суд України вважає за необхідне вказати такий порядок виконання цього рішення: до моменту законодавчого врегулювання питання забезпечення судового контролю за госпіталізацією до психіатричного закладу недієздатної особи на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра така госпіталізація можлива лише за рішенням суду. Вказаним рішенням визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення третього речення частини першої статті 13 Закону України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 р. №1489-ІІІ з наступними змінами у взаємозв'язку з положенням частини другої цієї статті стосовно госпіталізації особи, визнаної у встановленому законом порядку недієздатною, до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна за рішенням лікаря-психіатра без судового контролю. Відповідно до ст. 14 Закону України "Про психіатричну допомогу" особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. В зв'язку з тим, що процесуальним законодавством не передбачено порядок розгляду заяви про надання психіатричної допомоги в добровільному порядку, тому суд застосовує норму ст. 282 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved