Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті його матері [PERSON], яка померла 16 квітня 2017 року в м.Донецьк. Обґрунтовуючи заяву зазначив, що факт смерті матері йому необхідно встановити для отримання свідоцтва про смерть матері, зняття з реєстрації місця проживання померлої матері та оформлення в подальшому спадщини. В органі державної реєстрації актів цивільного стану йому було відмовлено у реєстрації смерті матері, у звязку з тим, що медичне свідоцтво про смерть видано на неконтрольованій органами державної влади України території та рекомендовано звернутись до суду. Просить задовольнити його заяву та встановити факт смерті його матері [PERSON]. Заявник у судовому засіданні пояснив, що його мати [PERSON], [INFO], уродженка с.Вікторівка, Олександрівського р-ну Донецької області, громадянка України. Вона дуже хворіла та потребувала сторонньої допомоги, тому її донька сестра заявника забрала доглядати матір до себе у м.Донецьк ще в 2014 році. Мати померла вдома у сестри в м.Донецьк 16.04.2017 року, про що йому сестра повідомила по телефону. Поховали [PERSON] на кладовищі Лозівське селище у м.Донецьк. Просив суд задовольнити його вимоги та встановити факт смерті його матері. Зазначив, що встановлення даного факту йому необхідно для отримання свідоцтва про смерть матері, зняття з реєстрації місця проживання померлої матері та оформлення в подальшому спадщини. Щодо фотографії, яка мається в матеріалах справи, пояснив, що на фото зображено місце поховання його матері [PERSON] Дане фото йому надіслала сестра, особисто на похованні матері він присутнім не був. Представник заінтересованої особи, Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, в судове засідання не зявився, про час і місце розгляду справи був письмово належним чином повідомлений. Від останнього надійшла заява про розгляд справу за його відсутністю. Суд вважав можливим розглянути справу без участі заінтересованої особи, яка належним чином була повідомлена про час і місце судового засідання. Заявник [PERSON], допитаний в судовому засіданні в якості свідка, підтвердив факт смерті [PERSON] 16 квітня 2017 року в м.Донецьк і суду надав пояснення аналогічні поясненням, наданим ним як заявником по справі. Заслухавши пояснення заявника, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] про встановлення факту смерті його матері - [PERSON] 16 квітня 2017 року у м. Донецьк підлягає задоволенню виходячи з такого. Згідно п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст.17 Закону України "Про державну реєстрацію актів цивільного стану", державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі встановлення у судовому порядку факту смерті. Відповідно до пункту 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON] зареєстрований та мешкає за адресою вул..Садова, 22, смт Святогорівка Добропільського району Донецької обл., що підтверджується копією паспорта заявника (а.с.4) та повідомленням голови Святогорівської селищної ради від 13.07.2017 року №250/02-19 (а.с.20). З пояснень заявника та пояснень, які надані ним суду в якості свідка, судом встановлено, що останній є рідним сином [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON]М (а.с.6). Згідно копій лікарського свідоцтва про смерть №22 від 18.04.2017 року та довідки про причину смерті від 18.04.2017 року, яка видана лікарем Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №7 міста Донецька» Донецької народної республіки, [PERSON], [INFO], померла 16 квітня 2017 року в м.Донецьку, причина смерті хронічна судинно-мозкова недостатність третьої стадії (а.с.7). З копії свідоцтва про смерть, яке видано 18.04.2017 року Куйбишевським відділом запису актів громадянського стану м.Донецька Державної [PERSON] Міністерства юстиції Донецької Народної Республіки вбачається, що [PERSON], [INFO], померла 16 квітня 2017 року в м.Донецьк Донецької Народної Республіки, про що 18.04.2017 року було зроблено актовий запис про смерть №384 (а.с.8). Вказані копії лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, копія свідоцтва про смерть - видані закладами м.Донецьк Донецької області, які розташовані на тимчасово неконтрольованій органами державної влади України території. Відповідно до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті, а відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31 березня 1995 року, рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. З листа начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 17.05.2017 року № 15.32-714, вбачається, що [PERSON] було відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], яка померла 16 квітня 2017 року, так як останнім предявлено документ, форма якого не відповідає формі, визначеній наказом МОЗ України від 08.08.2006 р.№545 «Про впорядкування ведення медичної документації, яка засвідчує випадки народження і смерті» (а.с.10). З повідомлення начальника Добропільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області від 07.07.2017 року № 15.31-5/1014, вбачається, що у Державному реєстрі актів цивільного стану громадян станом на 07.07.2017 року актовий запис про смерть на [PERSON] [INFO] відсутній. Даючи оцінку допустимості копіям лікарського свідоцтва про смерть та довідки про причину смерті, копії свідоцтва про смерть, які видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, суд керується ст..19 Конституції України, ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» і вважає, що вказані документи не є дійсними і не можуть створювати правових наслідків. Разом з тим, суд бере до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права і враховує висновки ЄСПЛ у справа проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic o f Moldova and Russia», «Ila§cu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності. Суд вважає, що в судовому засіданні були досліджені докази, які в сукупності підтверджують факт смерті громадянки України [PERSON], [INFO], уродженки [INFO], яка померла 16 квітня 2017 року в м.Донецьк Донецької області і дають суду підстави для задоволення заяви. Встановлення даного факту, що має юридичне значення, необхідно заявнику для реєстрації вказаного факту на території України, зняття з реєстрації місця проживання померлої матері та в подальшому оформлення спадщини. Таким чином, наявність вищевказаних доказів, на думку суду, є достатньою підставою для встановлення факту смерті в певний час, а також враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд приходить до висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть заявнику можливість отримати свідоцтво про смерть, видане відповідним державним органом України та зняти з реєстрації місця проживання померлої матері та в подальшому оформити спадщину. На підставі ст..367 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання даного рішення.

Outcome: approved