Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із позовом до [PERSON], у якому просить визнати [PERSON] разом із сином [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що вона є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. У даному будинку з 18.10.2001 року зареєстрована також відповідачка [PERSON] та [PERSON] (син відповідачки), які були вселені туди як члени сім'ї позивача, а саме як дружина та син брата позивачки. Відповідачі у спірній квартирі не проживають з 05.10.2011 року, що підтверджується актами перевірки паспортного режиму. Позивачка, вважаючи, що вона має право самостійно розпоряджатися будинком, який належить їй на праві власності, у тому числі визначати осіб, які зареєстровані у ньому, звернулася до суду з відповідним позовом. Відповідач [PERSON], яка діє у власних інтересах та інтересах неповнолітнього сина [PERSON], подала зустрічну позовну заяву до [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, - Служби у справах дітей Золочівської районної державної адміністрації Львівської області, про визнання за ними права на користування жилим приміщенням у будинку [ADDRESS], встановлення порядку користування вказаним приміщенням. Вимоги за зустрічним позовом позивач обґрунтовує тим, що за час подружнього життя із [PERSON] (2002?2011) [PERSON] приймала значну фінансову та особисту участь у будівництві житлового будинку під [ADDRESS] За спільною домовленістю між відповідачами та сім'єю [PERSON] частина будинковолодіння [ADDRESS] повинна була перейти в користування [PERSON] після завершення його будівництва. З вказаної квартири [PERSON] та її неповнолітній син змушені були тимчасово виселитися у зв'язку з вселенням у спірний будинок [PERSON] та [PERSON], а згодом через те, що відповідачі переконали її у неможливості проживання разом із дитиною у будинку, будівництво якого не завершене. Представники позивача за первісним позовом [PERSON], [PERSON] відповідачі за зустрічним позовом просять первісний позов задоволити у повному обсязі з підстав, викладених у позові. Проти задоволення зустрічного позову заперечують, вважаючи його безпідставним та таким, що не базується на фактичних обставинах справи. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] проти задоволення первісного позову заперечила і пояснила, що не проживала у спірному будинку з об'єктивних причин. Внаслідок обману з боку відповідачів за зустрічним позовом. Первісний позов просить задоволити і дала пояснення аналогічні тим, які викладені у зустрічній позовній заяві. Представник третьої особи Служби у справах дітей Золочівської РДА Львівської області Рибка А.М. первісний позов та зустрічний позов підтримав частково, заперечив лише проти виселення дитини. З'ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, допитавши свідків, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] є єдиним власником будівлі бару, яка знаходиться за адресою [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 19.07.2006 року, виданим Золочівською районною державною адміністрацією. У відповідності до положень п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення ст.405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. Згідно ч.1 ст. 11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 41 Конституції України, "Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним." Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 321 ЦК України зазначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року (зі змінами внесеними ППВСУ №15 від 25.05.1998 року) у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування житловими приміщенням, судам необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. У будівлі за адресою [ADDRESS] відповідач [PERSON] та її син [PERSON] були співмешканцями позивача [PERSON] і проживали там з 2000 року. Підставою проживання у вказаному будинку було укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON], який у 2011 року було розірвано на підставі рішення Золочівського районного суду від 05 жовтня 2011 року у справі №2-574/11. Після розірвання шлюбу (з кінця 2012 року) відповідач [PERSON] у спірному будинку не проживає, що підтверджується Актами перевірки паспортного режиму від 21.11.2012 року, 15.02.2013 року, 10.04.2013 року, 15.07.2013 року, 29.10.2013 року, 12.03.2014 року, 26.06.2014 року, 17.09.2014 року, 10.12.2014 року. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України, передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Позивач за зустрічним позовом [PERSON] не пред'явила суду жодних доказів, які підтверджували наявність тих обставин, на які вона посилається у позові, а саме: наявності домовленості між позивачем та відповідачами договору про те, що після завершення будівництва будинку [ADDRESS] частина цього будинку перейде у користування [PERSON] Посилання позивачки на неможливість проживання із дитиною у спірному будинку у зв'язку з його будівництвом спростовується фактом їх проживання у цьому ж будинку з 2002 по 2012 роки. Поза тим, [PERSON] втратила статус члена сім'ї власника спірного будинку. Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач [PERSON] без поважних причин більше одного року не проживає у будинку під [ADDRESS], а тому в силу формальної реєстрації відповідача у спірному будинку, який належить на праві власності позивачу, відповідач порушує право позивача на володіння, користування та розпорядження належним йому майном. Оскільки позивач за зустрічним позовом не довів у судовому засіданні та не надав суду належних доказів тим фактам, на які він посилається, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON]

Outcome: approved