Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (надалі - відповідач), Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокія Юріївна, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний виконавець Виконавчого округу Херсонскої області Баталій Сергій Сергійович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 19 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху, встановлено процесуальний строк для усунення недоліків позовної заяви. 04 грудня 2020 року на адресу суду надійшла заява про усунення недоліків. Відповідно до вказаної заяви позивачем також уточнено коло учасників справи та зміст позовних вимог. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокія Юріївна (надалі - третя особа-1), Приватний виконавець Виконавчого округу Херсонскої області Баталін Сергій Сергійович (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року витребувано докази у справі, а саме: Витребувано у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокії Юріївни належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 01 жовтня 2020 року, реєстраційний номер 4478, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 23781,07 грн. заборгованості за кредитним договором. Витребувано у приватного виконавця Баталіна Сергія Сергійовича, засвідчені копії всіх матеріалів виконавчого провадження № 63369648 з примусового виконання виконавчого напису № 4478 від 01.10.2020, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокією Юріївною. Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» належним чином засвідчені копії: договору про надання кредиту з підписом [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) з усіма додатками і додатковими угодами до нього; докази надання [PERSON] (РНОКПП: [NUMBER] ) примірників підписаних договорів про надання кредиту, додатків ти додаткових угод про зміну умов договору про падання кредиту у дату їх укладання; повідомлення з вимогою про погашення мною суми боргу з доказами його направлення і отримання [PERSON] до вчинення виконавчого напису. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2020 року вжито заходів забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокії Юріївни від 01 жовтня 2020 року, реєстраційний номер 4478, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 23781,07 грн. заборгованості за кредитним договором №0983457652 на час розгляду цивільної справи №761/37308/20 і до набрання законної сили рішенням суду. 28 грудня 2020 року від третьої особи-1 на адресу суду надійшли належним чином завірені копії виконавчого напису та документів, на підставі яких було вчинено виконавчий напис (всього на 39 аркушах), а саме: виконавчого напису від 01 жовтня 2019 року №4478; заяви на вчинення виконавчого напису, вих. №14173452 від 28.09.2020; договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0983457652 від 25 грудня 2018 року; договору відступлення прав вимоги №23082019 від 23 серпня 2019 року із додатками; виписки з особового рахунка № [NUMBER] ; претензії вих. №14173452 від 23.09.2020; копія списку згрупованих поштових відправлень, прийнятих установою поштового зв`язку 25 вересня 2020 року. 29 грудня 2020 року від відповідача на адресу суду надійшли витребувані судом документи, а саме копії: претензії вих. №14173452 від 23.09.2020; заяви-анкети на отримання кредиту; договору надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту №0983457652 від 25 грудня 2018 року; протоколу №31/05-2019 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» від 31 травня 2019 року; наказу №26-К від 03 червня 2019 року. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Буджиганчук Євдокії Юріївни від 01 жовтня 2020 року, реєстраційний номер 4478, про стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 23781,07 грн. заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги обґрунтовані порушенням прав позивача, оскільки кредитні договори станом на дату вчинення спірного виконавчого напису не входять до переліку безспірних вимог, відповідачем не надано докази повідомлення позивача про існування заборгованості; у нотаріуса відсутній оригінал кредитного договору; виписка відповідача насправді є довідкою про наявність кредиторської заборгованості. Також позивач звертає увагу на недотримання письмової форми кредитного договору, невизначеність розміру процентів та неустойки з відповідними правовими наслідками, порушення порядку нарахування процентів та неустойки, яка можуть бути нараховані виключно в межах строку кредитування. Резюмуючи, позивачем зазначено про те, що належним способом захисту прав відповідача є його звернення до суду із позовом про стягнення заборгованості із наданням доказів дійсного укладення кредитного договору та його умов. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи пояснень суду не надали. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії письмово документа, 25 грудня 2018 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «ІНФІНАНС» (ідентифікаційний номер 39083990) у формі письмового документа укладено договір надання позики, в тому числі і на умовах фінансового кредиту (надалі - кредитний договір). Відповідно до п. 1.2. кредитного договору, кредит надається у вигляді відновлювальної кредитної лінії окремими частинами (траншами) в межах строку дії договору - 36 календарних місяців з дня підписання договору. Строк користування кожним траншем є окремим та визначається відповідно до умов договору, додатку до договору та Правил. Умовами кредитного договору встановлено також мету отримання, його надання для споживчих цілей; загальний розмір кредитної лінії - 20 000 гривень; строк (кількість календарних днів користування кредитом (траншем) - до 30 календарних днів; максимальну відсоткову ставку, яка нараховується за один календарний день на суму фактичного залишку заборгованості - 1,75 %. Відповідно до п. 1.7. кредитного договору, протягом 36 календарних місяців з дня укладення договору позичальнику надається право користуватися кредитними коштами, які позичальник зобов`язаний повернути товариству в рамках надання кредиту на умовах договору та Правил. Також, п. 1.9. кредитного договору визначено можливість продовження дії договору. Умовами кредитного договору встановлено загальну вартість кредиту, максимально можливу вартість при максимальній сумі кредиту, реальну річну процентну ставку, максимальну річну процентну ставку, річну відсоткову ставку тощо. Однак, суд звертає увагу на те, що підпис позичальника, яким вказано позивача, на копії кредитного договору, наданій третьою особою-1, відсутній. 23 вересня 2020 року відповідачем, на ім`я позивача складено претензію щодо виконання умов кредитного договору. Відповідно до наявної в матеріалах копії, 28 вересня 2020 року, під вих. №14173452, відповідач звернувся до третьої особи-1 із заявою про вчинення виконавчого напису, вказавши у додатках до заяви кредитний договір, копію претензії до боржника та копію реєстру поштових відправлень рекомендованих листів; розрахунок суми заборгованості та копію довіреності представника. 01 жовтня 2020 року третьою особою-1 вчинено виконавчий напис, про стягнення з [PERSON] , який є боржником за кредитним договором №0983457652 від 25.12.2018, укладеним з Товариство з обмеженою, відповідальністю "ІНФІНАНС", правонаступником усіх прав та обов`язків якого, на підставі договору відступлення прав вимоги за кредитними договорами 23082019 від 23.08.2019 є Товариство з обмеженого відповідальністю «Вердикт Капітал», заборгованості за кредитним договором 0983457652 від 25.12.2018. Відповідно до змісту вказаного виконавчого напису. Строк платежу за кредитним договором №0983457652 від 25.12.2018 настав. Боржником допущено прострочення Сума заборгованості складає 22 781,07, в тому числі: 4399,99 - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13937,00 - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 4444,08 грн. - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом. За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом на підставі статті 31 Закону України «Про нотаріат» стягнуто плати із стягувача, TOB «Вердикт Капітал», в розмірі 1000,00 грн., які підлягають стягненню з боржника на користь стягувача. Оцінка суду. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. З урахуванням вищезазначеного, на підтвердження факту безспірності заборгованості відповідач мав би надати нотаріусу первинні бухгалтерські документи, чеки, квитанції, та інше, які підтверджують факти оплати або неналежної оплати, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та ст.ст. 1, 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». На підтвердження безспірності заборгованості нотаріусу мають бути подані документи, що свідчать про визнання боржником вимог кредитора. Тобто, нотаріус повинен упевнитися в розумінні боржником пред`явлених до нього вимог і визнанні їх. Зокрема, документом, що може (з врахуванням заяв чи листів боржника) підтверджувати такий факт, є отримання боржником вимоги стягувача з підписом боржника про його отримання. Як вбачається із доданих до пояснення нотаріуса копій документів на момент винесення виконавчого напису у розпорядженні нотаріуса була відсутня вимога до боржника, крім цього, в заяві про вчинення виконавчого напису також не зазначено вимоги в переліку додатків до заяви, та не надано доказів її направлення, що викликає обґрунтований сумнів у тому, що на момент винесення спірного виконавчого напису, приватний нотаріус міг об`єктивно пересвідчитись у наявності безспірності вказаної заборгованості, зіставивши суму, яка вказана у письмовій вимозі та у заяві про видачу виконавчого листа. З наявних в матеріалах копій вбачається, що заявник надав нотаріусу документ, який підтверджує факт попереднього відправлення позивачу вимоги про сплату боргу (копія реєстру поштового відправлення від 25.09.2020). Претензія відповідачем була складено 23.09.2020. За відсутності в матерілах справи опису вкладення, суд вважає, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні докази про те, що боржнику відправлено саме вимогу. Також в матеріалах справи відсутня інформація про дату вручення документа, направленого 25.09.2020. Також суд звертає увагу на те, що відповідач із заявою про вчинення спірного виконавчого напису звернувся вже 28.09.2020, та виконавчий напис було вчинено вже 01.10.2020. На думку суду недотримання розумного строку між направленням вимоги та зверненням із заявою про вчинення виконавчого напису також порушує права позивача, оскільки у такий спосіб позбавлено позивача можливості виразити свої заперечення з приводу визначеної заборгованості. Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У цивільній справі, що розглядається в процесі судового розгляду витребуваних судом доказів не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів. Крім цього, у спірному виконавчому написі зазначено, що стягнення заборгованості проводиться за період з 23.08.2019 по 11.03.2020. Сума заборгованості складає 22 781,07, в тому числі: 4399,99 - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 13937,00 - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом; 4444,08 грн. - строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом На підтвердження вказаної у спірному виконавчому написі суми, відповідачем додано письмовий документ під назвою «виписка з особового рахунка № [NUMBER] ». При цьому, суд критично оцінює вказаний документ, оскільки в ньому відсутній сам розрахунок заборгованості, із його змісту неможливо встановити, що вказана у виконавчому написі заборгованість за кредитним договором, нарахована саме за період з 23.08.2019 по 11.03.2020 відповідно до умов кредитного договору. Крім цього, суд звертає увагу на самі умови кредитного договору, відповідно до змісту якого встановлено загальну вартість кредиту, максимально можливу вартість при максимальній сумі кредиту, реальну річну процентну ставку, максимальну річну процентну ставку, річну відсоткову ставку тощо. Тобто самі по собі положення кредитного договору є досить загальними та містять в собі лише певні величини, які можуть бути застосовані за певних умов. Однак, з наявних матеріалів справи, які були у розпорядженні нотаріуса на момент вчинення спірного виконавчого напису, суд не має можливості пересвідчитися, які саме положення кредитного договору були застосовані та чи настали умови, для їх застосування. Також суд звертає увагу на те, що кредитний договір, на підставі якого було вчинено спірний виконавчий напис, позивачем підписано не було, оскільки на місці підпису позичальника підпис відсутній взагалі. Однак, приватний нотаріус, вчиняючи спірний виконавчий напис, на ці обставини уваги не звернув. З урахуванням вищенаведеного, суд дійшов висновку, що у розпорядженні нотаріуса були відсутні документи, необхідні для стягнення заборгованості у безспірному порядку. Отже, у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню. Нормами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 840,80 грн. судового збору, витрати по сплаті якого потрібно покласти на відповідача.

Outcome: approved