Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

В лютому 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання зареєстрованого з відповідачем 24 квітня 1999 року шлюбу, в якому вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO] Зазначила, що сімейні відносини між ними припинені з вересня 2013 року через несумісність характерів. По цій причині між ними виникли постійні сварки з будь-якого приводу, непорозуміння. Спільне господарство не ведеться, спір про розподіл майна відсутній. Від позивача [PERSON] заява про розгляд справи у її відсутність, підтримала позовні вимоги, просила розірвати шлюб, на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище [PERSON]. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином відповідно до вимог закону, причини неявки суду невідомі. В зв'язку з цим суд на підставі ст. ст. 169 ч.4, 224 ЦПК України постановляє заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі, якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступних підстав. Сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 24 квітня 1999 року р. Ясинуватським міським відділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 56 (арк. справи 11). Судом встановлено, що сімейні стосунки між подружжям припинені з вересня 2013 року. З вказаного часу подружжя живуть окремо, ведуть окреме господарство, не мають наміру на подальше збереження сім'ї. За таких обставин збереження сім'ї між подружжям неможливо. Майнового спору немає. Надання строку на примирення суд вважає недоцільним, оскільки сторони прийшли до сумісної згоди про розірвання шлюбу. Від подружніх відносин сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Спір про місце проживання неповнолітньої дитини на момент розгляду справи між сторонами відсутній. Спір про розподіл майна між сторонами на момент розгляду справи відсутній. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, згідно припису статті 112 СК України, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. При цьому суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Відповідно до положень статті 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають спільні права та обов'язки. Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 21.12.2007 року № 11, проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано у судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Суд, проаналізувавши встановлені конкретні обставини у справі, оцінивши надані в силу вимог статті 60 ЦПК України докази в їх сукупності, приймаючи до уваги існуючи взаємини між подружжям, ступінь конфліктних стосунків та причини розлучення, небажання сторін продовжувати шлюбні відносини, суд дійшов висновку, що подальше спільне життя сторін та збереження їх сім'ї неможливе і суперечить інтересам сторін, що має істотне значення, заява відповідає дійсній волі жінки, тому позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Після розірвання шлюбу, прізвища: позивачеві залишити - „[PERSON]", відповідачеві залишити - „[PERSON]". На підставі ст.ст.105 ч.3, 112 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved