Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом в суд до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги мотивує тим, що вона з відповідачем по справі [PERSON] проживала в зареєстрованому шлюбі, який 23 листопада 2016 року між ними розірвано в судовому порядку. За час спільного проживання у них народилося двоє дітей - дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею та фактично знаходяться на її утриманні. Рішенням Надвірнянського районного суду від 12 березня 2016 року частково задоволено її позов до [PERSON] про стягнення аліментів, та присуджено стягувати в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON] та дочки [PERSON] в розмірі по 600 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. Впродовж тривалого часу вона не працює, оскільки здійснює догляд за неповнолітніми дітьми, а аліменти, які сплачує відповідач на утримання дочок, є недостатніми для утримання дітей, які потребують значних матеріальних коштів для повноцінного фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку. Батько дітей в добровільному порядку не має бажання сплачувати аліменти в більшому розмірі, а також не приймає участі в інших додаткових витратах на дітей. Відповідач є фізично здоровою і працездатною людиною, має заробіток, оскільки здійснює пасажирські перевезення на власному автомобілі, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має, в зв'язку з чим вона просить суд постановити рішення, яким збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] по 600 грн. на утримання двох неповнолітніх дітей - дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] щомісячно на кожну дитину до 1600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, а також стягнути судові витрати по справі. Відповідач [PERSON] подав відзив на позовну заяву [PERSON], в якому позовні вимоги позивачки визнає частково і згідний платити аліменти на утримання дітей - дочок [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 800 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття, а також просить стягнути судові витрати по справі. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] не з'явилися, однак представник позивача подав до суду заяву, в якій просить справу слухати без їх участі, заявлені вимоги позивачки підтримав з підстав, наведених в позовній заяві, просить позов задоволити. Погоджується на зменшення розміру аліментів та призначення їх в твердій грошовій сумі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно, до досягнення ними повноліття. Відмовляється від стягнення витрат на правову допомогу. В судове засідання відповідач [PERSON] та його представник - адвокат [PERSON] не з'явилися, однак представник відповідача подала до суду заяву, в якій просить справу слухати без її участі, позов відповідач визнає частково та просить призначити аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. Про стягнення витрат на правову допомогу відмовляється. Відповідно до ч.2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку, що позов є підставний і підлягає до часткового задоволення з таких підстав. Згідно ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 8 Сімейного кодексу України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого урахування інтересів дитини. Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відтак, обов'язок утримувати дитину - це моральне і найважливіше правове зобов'язання батьків. Обов'язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 СК України способи виконання обов'язків батьків щодо утримання дитини за загальним правилом визначаються за домовленістю між ними. При відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на неповнолітню дитину та ненадання дитині утримання, той із батьків, з ким проживає дитина, має право на стягнення аліментів у судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В силу ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них, в тому числі з новим визначенням розміру аліментів в іншій частці від доходу або в твердій грошовій сумі (постанова Верховного Суду України від 05.02.2014 р. у справі № 6-143цс13). Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Судом встановлено, що сторони по справі з 03 серпня 2012 року проживали в зареєстрованому шлюбі, який 23 листопада 2016 року між ними розірвано в судовому порядку. Після розірвання шлюбу позивачка змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» ( а.с.12). В шлюбі у сторін по справі народилося двоє дітей - дочки [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками яких записані сторони по справі, що стверджується свідоцтвами про їх народження ( а.с.6-7). Згідно рішення Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 12 березня 2016 року вирішено стягувати з відповідача по справі [PERSON] аліменти в користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі по 600 грн. щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття ( а.с.4). Неповнолітні діти проживають зі своєю матір'ю, що підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання, складеного депутатом Пнівської сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області та довідкою №3617 від 09.10.208 року (а.с.10,11). В судовому засіданні також встановлено, що відповідач по справі [PERSON] постійної роботи не має, а працює по тимчасових заробітках, власного автомобіля не має, підприємницькою діяльністю не займається, підсобного господарства не веде, проживає в квартирі своє дружини. Крім того, на даний час він має намір усиновити дочку дружини від першого шлюбу, а також вони з дружиною очікують народження спільної дитини. А тому на даний час він знаходиться у скрутному матеріальному становищі. У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно положень ч. 1 ст. 184 СК України, а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться в п. 17 постанови від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Також в п. 23 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Частиною 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Згідно з вимогами діючої частини 2 ст. 182 СК України в редакції Закону № 2037-VІІІ від 17.05.2017 року, який набрав чинності 08.07.2017 року, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Судом встановлено, що на час винесення попереднього рішення від 12 березня 2016 року, частина друга ст. 182 СК України в редакції Закону № 2901-ІV від 22.09.2005 року, визначала мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не міг бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, з 08 липня 2017 року законодавець збільшив мінімальний розмір аліментів з 30% до 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Крім того, зазначений розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дітей відповідно до рішення суду від 12 березня 2016 року є недостатнім для задоволення потреб неповнолітніх дітей, оскільки з 2016 року значно зросли споживчі ціни на продовольчі товари, одяг та комунальні послуги. Отже, враховуючи зміни законодавства стосовно мінімального розміру аліментів та зміни в матеріальному стані позивача, суд приходить до висновку про те, що наявні підстави для зміни розміру аліментів, визначених за рішенням суду від 12 березня 2016 року. Беручи до уваги необхідність врегулювання аліментних правовідносин, що виникли між сторонами, на принципах справедливості, сумлінності і розумності, суд вважає, що заявлений [PERSON] позов про збільшення розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей з урахуванням матеріального положення обох сторін та неповнолітніх дітей, підлягає задоволенню. Тому, з врахуванням всіх обставин справи, наявних в матеріалах справи доказів, встановленого законом розміру прожиткового мінімуму для неповнолітньої дитини, а також матеріального становища дітей, їх стану здоров'я, що дохід матері, яка не працює, оскільки здійснює догляд за дітьми, є недостатнім для належного матеріального забезпечення необхідних першочергових потреб дітей (їх харчування, лікування, навчання, придбання одягу, тощо), а також матеріального стану платника аліментів, будь-яких доказів свого важкого матеріального становища або важкого стану здоров'я, який перешкоджає йому заробляти кошти для прожиття, суду не надав, та з врахуванням згоди сторін щодо визначення розміру аліментів, суд вважає, що він в змозі утримувати дітей в розмірі, достатньому для їх нормального фізичного та духовного розвитку, а тому прийшов до висновку про визначення розміру аліментів в розмірі по 1200 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. При такому вирішенні позову, з врахуванням того, що позивач звільнена від сплати судового збору, з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір у встановленому законодавством розмірі 768,40 грн. На підставі наведеного, ст.ст. 180-184, 192 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved