Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини, в якій зазначає, що [INFO] померла її мама [PERSON] . Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/3 частини квартири [ADDRESS] , яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право власності на житло. Заявник є спадкодавицею першої черги за законом після смерті [PERSON] , як єдина дочка спадкодавиці. До нотаріальної контори в передбачений законом строк, вона не зверталася, оскільки вважала що так, як постійно проживала і проживає в даній квартирі, є власником іншої 1/3 частини даної квартири, несе витрати по утриманню даної квартири то вона фактично прийняла спадщину. При зверненні до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом їй було відмовлено в зв"язку з відсутністю підтверджуючих документів про прийняття нею спадкового майна та рекомендовано звернутися до суду. Встановлення факту прийняття спадщини заявником, після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , необхідне для реалізації права заявниці на спадкування та відповідно отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину вказаної спадкової квартири. Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 08.05.2019 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду в порядку окремого провадження. В судовому засіданні заявник заявлені вимоги підтримала та просила їх задовільнити. Представник Фастівської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, заперечень до заяви не має. Заслухавши в судовому засіданні заявника, свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. При розгляді судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] виданим 10 лютого 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Фастівського міськвиконкому Київської області. Після смерті [PERSON] , відкрилася спадщина на 1/3 частину квартири [ADDRESS] , яка належала спадкодавиці на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року виданого Фастівською міською радою народних депутатів. Спадкодавиця заповіту не залишила. Спадкоємцем першої черги за законом є заявник [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження та про шлюб, які містяться в матеріалах справи. Заявник у встановлений законом строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не звернулася, а звернулася до приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу лише 03.05.2019 року. Листом Чернишова О.А. , приватний нотаріус №517/02-17 повідомила заявника про те, що за відсутності у спадкоємиці необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз"яснює процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно з пп. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, положення зазначеного Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли до набрання чинності Кодексом або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої цього Кодексу «Спадкове право» застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, зазначену в постанові від 18 грудня 2013 року, справа № 6-138цс13. Для оформлення права на спадщину необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, тобто протягом шести місяців з дня відкриття спадщини після смерті спадкодавця, який помер до [INFO] , фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). Якщо спадкодавець помер до [INFO] , то спори щодо прийняття спадщини можуть полягати у встановленні факту прийняття спадщини або продовженні строку прийняття спадщини, якщо він пропущений з поважних причин. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року „Просудову практику у справах про спадкування, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.05.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заява про встановлення факту прийняття спадщини та місця її відкриття може бути розглянута судом у порядку окремого провадження, якщо орган, який вчиняє нотаріальні дії, не вправі видати заявникові свідоцтво про право на спадщину через відсутність або недостатність документів, що необхідні для підтвердження в нотаріальному порядку факту вступу в управління або володіння спадковим майном. У тому ж разі, коли всі необхідні документи були, але у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено, заінтересована особа може звернутись до суду не з заявою про встановлення факту прийняття спадщини, а зі скаргою на відмову вчинити нотаріальну дію (ст.285 ЦПК). Перевіряючи доводи заявника судом було встановлено, що заявник пстійно проживала з спадкодавицею в квартирі [ADDRESS] , якій належала 1/3 частина даної квартири та 1/3 частина квартири належала і належить заявнику на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 12.10.1993 року. Після смерті спадкодавиці заявник продовжує проживати у вказаній квартирі здійснює поточний ремонт квартири, сплачує всі необхідні платежі по утриманню квартири, що підтверджено письмовими матеріалами справи та допитом свідків в судовому засіданні. Таким чином, з огляду на зазначене, в силу ст.549 ЦК УРСР [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, яка залишилася після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, зокрема доведення в судовому засіданні факту прийняття заявницею спадщини, яка відкрилась після смерті її матери, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення заяви про встановлення факту прийняття спадщини.

Outcome: approved