Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-04 00:00:00

До суду з вказаним позовом звернулася фірма «Т.М.М. мотивуючи її тим, що 8.12.2013 року вона з відповідачем 1 та відповідачем 2 був укладений договір дарування нерухомого майна, будинку який знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 538,8 кв. м. Вимоги позивач мотивує тим, що вважає, що при укладенні договору дарування відповідач 1, в порушення норм цивільного законодавства, здійснив дарування (відчуження) нерухомого майна, яке йому не належить і перебуває під арештом (забороною на відчуження). В судовому засіданні представниця позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та просила їх задовольнити. Вказував на те, що відповідач 1 порушив умови діючого законодавства та не законно здійснив дарування нерухомого майна, яке не належить відповідачу 1 і перебуває під арештом, що підтверджується накладенням арешту на вказане майно Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 01.08.13р. Просив визнати договір дарування недійсним з підстав, визначених ст.ст. 203, 215, 216 ЦК України. Представник позивача заявлений позов підтримала і викладене підтвердила. Представник Відповідача -1 заявлений позов не визнав. Відповідачка - 2 в судове засідання не з'явилася хоча судом була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Вислухавши сторін по справі, оглянувши матеріали по справі суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. З матеріалів справи, встановлено, що 28.12.13 р. між Відповідачем 1 - [PERSON] та Відповідачем 2 [PERSON] укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого за №2397, а саме будинку, який знаходиться за адресою [ADDRESS], загальною площею 538,8 кв. м. Як вбачається з матеріалів справа, на вказане майно - будинок, накладено арешт (заборона відчуження) в якості забезпечення позову Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 14.12.12р. та Постановою відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 01.08.13р. ВП №39145366 на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 15.08.2013р. за позовом Фірми «Т.М.М.» - ТОВ до [PERSON], про стягнення 8 728 925,00 грн. в порядку реституції на користь позивача - Фірми «Т.М.М.» - ТОВ . Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Дарувальник має бути власником майна, яке відчужується, і на підтвердження цього подає нотаріусу документ, який встановлює право власності на майно (річ). Таким чином, подарувати будь-яке майно (рухоме, в тому числі гроші й цінні папери, та нерухоме), а також майнові права іншим особам є виключним правом власника цього майна. Слід зазначити, що дарувальник несе відповідальність за збитки, що завдані обдаровуваному, якщо він знав або повинен був знати про те, що річ йому не належить або був не вправі розпоряджатися майном, але не попередив про це обдаровуваного Відповідно до Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.08.09р. реєстраційний номер 28121527, вказаний будинок належить [PERSON] - чоловіку Відповідача 1. Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] був посвідчений договір дарування зареєстрований за №2397, тобто було здійснено незаконне відчуження - дарування нерухомого майна, яке не належить відповідачу 1 і перебуває під арештом (забороною відчуження) відповідно до Постанови відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у м. Києві від 01.08.13р. ВП №39145366. З аналізу норм діючого законодавства, - договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і посвідчується нотаріусом. Відповідно до ст. 55 Закону України "Про нотаріат", - Угоди про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. При посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Окрім правовстановлюючого документа на житловий будинок, садибу та інше нерухоме майно (за винятком земельної ділянки), якщо воно підлягає реєстрації, нотаріус вимагає витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно, а в населених пунктах, де інвентаризація не проведена, - довідку відповідного органу місцевого самоврядування, з викладенням характеристики відчужуваного нерухомого майна. Таким чином, договір дарування засвідчується нотаріусом лише за наявності правовстановлюючих документів на майно, яке передається в дар, також нотаріус повинен переконатись у відсутності заборони на відчуження об'єкта дарування. Між тим, в порушення наведених норми Відповідач1 не надав відповідний Витяг з державного реєстру щодо відсутності відомостей щодо заборони відчуження або арешту майна, та право власності відповідача 1 на дароване майно підтверджено не було. Згідно ч. 1ст. 203 ЦКУ зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно ст.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст. 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.215, 216 ЦКУ вимога про визнання оспорюванного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторони правочину, так і іншою заінтересованою особою право та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до ч.1 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. За загальним правилом ст. 216 ЦК України наслідком укладення правочину, що не відповідає вимогам закону і визнається недійсним, є двостороння реституція. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване в нього. Пунктом 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачено, що у разі придбання майна за відплатним договором в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Враховуючи приписи ст. 717 ЦК України щодо передачі за договором дарування безвідплатно майна у власність та фактичні обставини, що були встановлені в ході розгляду справи які вказують на наявність підстав для витребування спірного майна у відповідача 2 з підстав, передбачених ч. З ст. 388 ЦК України, суд вважає, що саме відповідач 2 отримала майно у власність безвідплатно - за договором дарування у особи, яка не мала права його відчужувати. Оцінюючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що при укладенні договору дарування права позивача були порушені, позовні вимоги позивача є законними і обґрунтованими, а порушені права позивача належить захистити шляхом визнання договору дарування недійсним та застосування передбачених законом наслідків недійсності укладеного правочину.

Outcome: approved