Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-14 00:00:00

[PERSON], звертаючись з позовом до суду, просив стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросер» на свою користь основну заборгованість у розмірі 103000,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 17098 грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 812 грн.71 коп., штраф у розмірі 10300,00 грн., пеню у загальній сумі 14160 грн. 38 коп. та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1453 грн. 72 коп., що є предметом позову. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання спавши повідомлена належним чином, представник подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Представник відповідача Биба М.М., директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросер», в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи відповідач повідомлений належними чином, представник відповідача подав до суду відзив на позов, виходячи зі змісту якого визнав позовні вимоги в повному обсязі, та клопотання про розгляд справи у відсутності представника відповідача. Відповідно до положень частини четвертої статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до ст.627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що 30 січня 2014 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гросер» та [PERSON] укладено Договір №02/10 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) (далі по тексту - Договір), за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику грошові кошти у вигляді поворотної фінансової допомоги у розмірі, передбаченому в п.п.2.1 п.2 цього Договору, а Позичальник зобов'язується повернути надану поворотну фінансову допомогу в порядку та на умовах, передбачених цим Договором. Як зазначено у п.п. 2.1, 2.2, 2.5 п.2 Договору, поворотна фінансова допомога надається Позикодавцем Позичальнику в національній валюті України у розмірі 103000,00 грн. без ПДВ. Надання поворотної фінансової допомоги здійснюється Позикодавцем шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок або в касу Позичальника не пізніше ніж через 5 (п'ять) робочих днів з дати підписання даного Договору. Поворотна фінансова допомога використовується для потреб Позичальника відповідно до статутних цілей його діяльності. Відповідно до частини першої та другої статті 193 Господарського кодексу України суб'єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов'язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов'язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов'язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов'язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором. Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. У пункті 14.1.257 Податкового кодексу України зазначено, що поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Відповідно до ч. 2 ст. 640 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. При цьому, за своєю природою договір поворотної фінансової допомоги є договором позики, а операції з надання в позику коштів оформляються відповідно до вимог глави 71 Цивільного кодексу України. Згідно ч.2 ст.1046 Цивільного кодексу України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 Цивільного кодексу України) Частиною 2 та 3 ст. 1087 ЦК України визначено, що розрахунки між юридичними особами, а також розрахунки за участю фізичних осіб, пов'язані із здійсненням ними підприємницької діяльності, провадяться в безготівковій формі. Розрахунки між цими особами можуть провадитися також готівкою, якщо інше не встановлено законом. Граничні суми розрахунків готівкою для фізичних та юридичних осіб, а також для фізичних осіб - підприємців відповідно до цієї статі встановлюються Національним банком України. Відповідно до статті 3 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» кошти існують у готівковій формі (формі грошових знаків) або у безготівковій формі (формі записів на рахунках у банках). Відповідно до статті 33 Закону України «Про Національний банк України» визначення порядку ведення касових операцій для банків, інших фінансових установ, підприємств, і організацій віднесено до повноважень Національного банку України. Порядок здійснення підприємствами та фізичними особами - підприємцями розрахунків у готівковій формі визначений у Положенні про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженому постановою Національного банку України № 637 від 15 грудня 2004 року. Згідно з вказаним Положенням, підприємства (підприємці), які відкрили поточні рахунки в банках і зберігають на цих рахунках свої кошти, здійснюють розрахунки за своїми грошовими зобов'язаннями, що виникають у господарських відносинах, пріоритетно в безготівковій формі, а також у готівковій формі (з дотриманням чинних обмежень) у порядку, установленому законодавством України. Підприємства (підприємці) здійснюють розрахунки готівкою між собою і з фізичними особами (громадянами України, іноземцями, особами без громадянства, які не здійснюють підприємницької діяльності) через касу як за рахунок готівкової виручки, так і за рахунок коштів, одержаних із банків. Зазначені розрахунки проводяться також шляхом переказу готівки для сплати відповідних платежів. Підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Уся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися. Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів. Виходячи з аналізу правових норм, які регулюють правовідносини, які виникли між сторонами спору, договір позики вважається укладеним з моменту передачі грошей, тобто є реальним, в межах даного спору представник відповідача визнав, що на виконання умов п.п.2.2 Договору, грошові кошти в сумі 103000,00 грн., позивачем внесено в касу ТОВ «Гросер», факт отримання грошових коштів оформлено прибутковим касовим ордером №20 від 30 січня 2014 року, внесена в касу готівка облікована юридичною особою в повній сумі її фактичного надходження в касовій книзі для обліку операцій з готівкою в національній валюті, яка ведеться у ТОВ «Гросер», за даними бухгалтерського обліку товариства операція з надходження готівки відображена у статті 311 «Поточні рахунки в національній валюті», про що надано оборотно-сальдову відомість по рахунку 311 за 01.01.2014-01.05.2014 року. Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Згідно положень частини першої статі 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В порядку ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором. Позичальник має право оспорювати договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. (ч.1 ст.1051 Цивільного кодексу України) Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, статтею 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Як передбачено у п.п.3.1, 3.2 п.3 Договору, поворотна фінансова допомога підлягає поверненню Позичальником Позикодавцю до 29 січня 2015 року. Днем повернення суми поворотної фінансової допомоги вважається день зарахування грошових коштів на поточний рахунок Позикодавця або шляхом сплати Позикодавцю готівки, через касу Позичальника. Поворотна фінансова допомога вважається повернутою Позичальником з моменту остаточного перерахування грошових коштів, що позичались, на поточний рахунок Позикодавця, що підтверджується випискою з банку або сплати Позикодавцю готівки, через касу Позичальника, що підтверджується видатковим касовим ордером. У разі несвоєчасного повернення поворотної фінансової допомоги Позичальник сплачує Позикодавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповернутої поворотної фінансової допомоги за кожен день прострочення, а також штраф у розмірі 10 (десяти) відсотків від неповернутої поворотної фінансової допомоги. (п.п.5.2 п.5 Договору) Відповідно до частини першої статті 1050 Цивільного кодексу України визначено наслідки порушення договору позичальником, серед іншого передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Так, статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Три проценти річних від суми простроченої позики нараховується від дня, коли сума позики мала бути повернута, до дня її фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, передбачених договором позики. Зважаючи на те, що статтю 625 ЦК України вміщено в розділі 1 книги 5 цього Кодексу - "Загальні положення про зобов'язання", ця стаття застосовується до всіх грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, які регулюють відносини, пов'язані з виникненням, зміною чи припиненням окремих видів зобов'язань. Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов'язання. Індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті - гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Таким чином, неналежне виконання відповідачем умов договору позики в частині несвоєчасного його виконання тягне за собою цивільно-правову відповідальність, що передбачена ст.ст.625, 1050 Цивільного кодексу України. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 6 червня 2012 у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 у справі № 6-38цс11, від 17 жовтня 2011 у справі 6-42цс11, тому в силу положень ч.1 ст.360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для застосування для всіх судів України. Аналізуючи зібрані у справ докази у їх сукупності, суд вважає доведеним той факт, що відповідачем порушено умови договору в частині своєчасного повернення грошових коштів в межах строків, які визначено у п.п.3.1 п.3 Договору, тому у позивача виникло право вимагати повернення грошових коштів в розмірі 103000,00 грн., при цьому суд враховує, що представник відповідача в судовому засіданні визнав факт невиконання договірних зобов'язань в частині своєчасного повернення грошових коштів та відсутності домовленості між сторонами договору щодо пролонгації договору, а відповідно до положень ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини визнані сторонами не потребують доказуванню. Доведення обставин несвоєчасного виконання відповідачем грошового зобов'язання дає підстави суду для застосування до відповідача заходів цивільно-правової відповідальності, тому задовольняє вимоги позивача до відповідача про стягнення основної суми боргу в розмірі 103000,00 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 812 грн.71 коп. та інфляційні втрати у розмірі 17098 грн. 00 коп., які розраховані позивачем з урахуванням положень ч.2 ст. 625 Цивільного кодексу України, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від неповернутої поворотної фінансової допомоги за кожен день прострочення в розмірі 14160 грн. 38 коп. та штраф у розмірі 10% від неповернутої поворотної фінансової допомоги в розмірі 10300,00 грн., що передбачено п.п.5.2 п.5 Договору, при цьому суд враховує позицію представника відповідача, який визнав позов в повному обсязі та не висунув заперечень щодо розміру нарахованих штрафних-фінансових санкцій, які розраховані позивачем за період з 30 січня 2015 року по 05 травня 2015 року. Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросер» про стягнення заборгованості за договором про надання поворотної фінансової допомоги підлягає задоволенню в повному обсязі, ухвалюючи рішення суд присуджує стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросер» на користь [PERSON] заборгованість за Договором №02/10 про надання поворотної фінансової допомоги (позики) від 30 січня 2014 року в розмірі 103000,00 грн., 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 812 грн.71 коп., інфляційні втрати у розмірі 17098 грн. 00 коп., пеню в розмірі 14160 грн. 38 коп., штраф у розмірі 10300,00 грн., а всього на загальну суму 145371 грн. 09 коп. Відповідно до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гросер» на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1453 грн. 72 коп., який сплачено позивачем при звернені з цим позовом до суду, що підтверджується оригіналом квитанції про сплату судового збору, яка приєднана до матеріалі справи (а.с.1) Враховуючи наведене та

Outcome: approved