Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-18 00:00:00

До Пологівського районного суду Запорізької області надійшла зазначена цивільна справа. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона є рідною бабою малолітньої [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає у її сім`ї. Матір дитини, яка є донькою позивачки, [PERSON] , померла [INFO] . Мати дитини перебувала у шлюбі з відповідачем у справі, проте рішенням Пологівського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року їх шлюб було розірвано. З січня 2018 року [PERSON] не проживала разом з відповідачем, а проживала разом з дитиною у позивачки вдома, при цьому відповідач проживав окремо від них. З січня 2018 року відповідач взагалі не цікавиться життям своєї дочки. Навіть після смерті матері дитини відповідач не змінив свого ставлення до доньки, він, як і раніше, не виконує свої батьківські обов`язки та взагалі не цікавиться життям дитини. Після смерті матері дитина як і раніше продовжує проживати з позивачкою у справі. Враховуючи те, що у дитини є батько, позивачка не може оформити опіку над неповнолітньою [PERSON] і не може оформити державну допомогу на дитину по втраті годувальника. Відповідач знає про місце проживання доньки, проте він взагалі не цікавиться її життям, матеріальної підтримки на утримання дитини не надає. Останній раз відповідач бачив дитину у 2020 році. З січня 2018 року відповідач не приймає участі у вихованні та утриманні доньки, він байдуже ставиться до благополуччя та розвитку дитини, ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, не піклується про її розвиток. Позивачка неодноразово у телефонному режимі зверталася до відповідача з проханням приймати участь у вихованні та утриманні дитини, проте він відмовляється це робити. Підтвердити документально таке ставлення батька до своєї дитини позивачка не може, тому що вона не має статусу опікуна малолітньої дитини і навіть не може отримати довідку з навчального закладу про те, що батько дитини не приймає участі в її житті. Позивачка як баба піклується про благополуччя та розвиток малолітньої [PERSON] . У зв`язку з зазначеним позивачка просить постановити судове рішення, яким позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав щодо його дочки [PERSON] , [INFO] ; стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Учасники справи, будучи належним чином обізнаними про місце, дату і час судового засідання, звернулися до суду з письмовими заявами про проведення судового засідання в їх відсутність за наявними у справі доказами. При цьому позивачка [PERSON] підтримала позов у повному обсязі, просить задовольнити його з зазначених у позові підстав. Просить справу розглянути без її участі без застосування засобів технічної фіксації. Просить сплачений нею при подачі позову судовий збір з відповідача на її користь не стягувати. Відповідач [PERSON] позов [PERSON] до нього визнав у повному обсязі, не заперечує проти його задоволення. Просить справу розглянути без його участі без застосування засобів технічної фіксації. Провідний спеціаліст Служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області за довіреністю Іванов С.Ф. у заяві до суду проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує. Просить справу розглянути без застосування засобів технічної фіксації. На виконання ухвали суду надав висновок «Про доцільність позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] ». За відсутності учасників справи розгляд цивільної справи здійснено в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, беручи до уваги підтримання позовних вимог позивачкою, з`ясувавши міркування відповідача і представника третьої особи щодо заявленого позову, дослідивши письмові докази по справі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню, виходячи з наступного. З копії свідоцтва про народження судом встановлено, що батьками малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] є [PERSON] і [PERSON] . З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Пологівському та Чернігівському районах Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) 29 березня 2021 року, встановлено, що [PERSON] померла [INFO] у м.Пологи Пологівського району Запорізької області у віці 36 років. З копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя №00029854031 від 10 березня 2021 року встановлено, що [PERSON] після реєстрації шлюбу має прізвище [PERSON] . З копії рішення Пологівського районного суду Запорізької області від 22 серпня 2018 року встановлено, що шлюб між [PERSON] і [PERSON] розірвано. Рішення суду набрало законної сили 22 вересня 2018 року. З довідки про склад сім`ї №1340 від 24 травня 2021 року, виданої виконавчим комітетом Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області, встановлено, що [PERSON] , [INFO] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та має склад сім`ї [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] - без реєстрації, [PERSON] , [INFO] - без реєстрації, [PERSON] , [INFO] - без реєстрації. Згідно висновку органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Пологівської міської ради Пологівського району Запорізької області від 18 серпня 2021 року №01-21/0371, в інтересах дитини вважається доцільним позбавлення батьківських прав громадянина [PERSON] стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . З аналізу добутих доказів судом встановлено, що відповідач самоусунувся від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання та утримання своєї малолітньої дочки, матеріально її не утримує, не піклується про її духовний та фізичний розвиток, відмовився від своїх батьківських прав на дитину. Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно із ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються с дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. На підставі наведеного вище суд дійшов до висновку, що відповідач відмовився від участі у вихованні та утримання своєї малолітньої дитини, ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню, що є підставою для позбавлення його батьківських прав. При цьому, застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно своєї дитини відповідно до положень ст. 169 СК України. Окрім того, судом враховано, що відповідно до ч. 3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Згідно зі ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Судом також враховано положення абз.4 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15 травня 2006 року №3, у якому наголошується, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач до ухвалення рішення у даній справі не був зобов`язаний судовим рішенням сплачувати аліменти на утримання дитини, стосовно якої він позбавляється батьківських прав, тому відповідно до вимог ч.3 ст.166 СК України вбачаються підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу, заробітку відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання до суду позовної заяви, тобто з 27 травня 2021 року, і до повноліття дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved