Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

До Крюківського районного суду м.Кременчука звернулася [PERSON] з позовом та прохала ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування своїх вимог повідомила, що зазначена особа хоча й зареєстрована за вказаною адресою,але фактично не проживає більше 10 років. Всі особисті речі вона вивезла,кошти на сплату житлово-комунальних послуг не надає. У зв*язку з вказаними обставинами позивач не має можливості зареєструвати в належний їй будинок інших осіб,хоча вона є власником житлового будинку,крім того,для оформлення субсидії зі сплати за комунальні послуги враховується дохід всіх зареєстрованих осіб. А тому у позивача виникли труднощі з оформленням субсидії,оскільки відповідач зареєстрована по [ADDRESS] і при вирішенні питання нарахування чи не нарахування субсидії враховується дохід відповідача. На даний час відповідач, житловим приміщенням не користується понад 10 років без поважних причин, відповідач добровільно припинив проживання у вказаному будинку та на даний час проживає за іншою адресою. В судовому засіданні позивач на позовних вимогах наполягає , позов підтримує в повному обсязі, проти прийняття заочного рішення не заперечує ,прохає суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився пот невідомій суду причині, про час слухання справи була належним чином повідомлена. Суд вважає можливим слухати справу за відсутності вказаного відповідача згідно ст. 223 ЦПК України. Визнавши подані позивачем докази достатніми для встановлення фактів, що мають суттєве значення для вирішення спору, за наявності відповідної згоди, суд вважає за можливим проведення заочного розгляду справи. Суд,вислухавши позивача, вивчивши та проаналізувавши надані суду докази встановив наступне. Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. Судом встановлено, що позивач [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS] . Але проживає за іншою адресою по [ADDRESS] . Окрім позивача в зазначеному будинку зареєстрована: [PERSON] [INFO] . Понад 10 років назад відповідач виїхала з будинку реєстрації свого проживання та в ньому не проживає. Комунальні платежі не сплачує, участі в утриманні житла не приймає, кореспонденцію за даною адресою не отримує, і взагалі житловим приміщенням не користується . Конституція України у статті 3 декларує положення про те, що "Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави". Дане положення - одна з фундаментальних основ конституційного ладу України. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до ч. І ст. 12 ЦК України, особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Відповідно до ч,2 ст.29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Згідно до ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин; а також \\ старості та в інших випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 177 ЖК України передбачено, громадяни зобов`язані забезпечувати схоронність жилих приміщень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, до об`єктів благоустрою, додержувати правил утримання жилого будинку і придомової території, правил пожежної безпеки, додержувати чистоти і порядку а під`їздах, кабінах ліфтів, на сходових клітках і в інших місцях загального користування. Відповідно до п. 26 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення, або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідач не вчиняє дій, щодо самостійного зняття з реєстрації проживання , а тому позивач вимушена звернутися до суду. Пункт 7 ст. 92 Конституції України встановлює, що правовий режим власності визначається виключно законами України. Стаття 321 ЦК України встановлює непорушність права власності. Зокрема, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В контексті ст.15 ЦК України право на захист порушеного права виникає у особи в разі його порушення, а способи захисту порушеного права прямо передбачені ст.16 ЦК України. Доводячи суду обґрунтованість заявлених вимог, позивач просить винести рішення про захист порушеного права шляхом прийняття рішення про зняття відповідача з реєстрації місця проживання. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених у справі доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку про те, що в суді знайшов підтвердження факт, що відповідач не проживає в приміщенні більше десяти років, а тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі, а спосіб захисту порушеного права цілком відповідає вимозі ст. 16 ЦК України. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . На підставі викладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - підлягають задоволенню.

Outcome: approved