Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

В жовтні 2013 р. до Шосткинського міськрайонного суду Сумської області звернулась [PERSON], неповнолітня [PERSON] та малолітній [PERSON] в особі свого законного представника з вимогою усунути перешкоди у користуванні квартирою, яка належить позивачам [PERSON], [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності, у спосіб вселення позивачів до даної квартири, зобов'язавши відповідача передати позивачам ключі від вхідних дверей до квартири. В обгрунтування своїх вимог вказують, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідача, в даній квартирі зареєстровано місце проживання сторін у справі. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] спільно проживали без реєстрації шлюбу, мають спільну дитину - сина [PERSON] Через погіршення взаємовідносин позивача [PERSON] та відповідача останній в червні 2013 р. змусив її залишити квартиру, а згодом змінив замки на вхідних дверях, що позбавило позивачів можливості користуватись належним їм майном відповідно до цільового призначення. Відповідач проти задоволення позову заперечив у спосіб подання зустрічної позовної заяви в якій, вказуючи на неможливість спільного, насамперед, з позивачем [PERSON], користування квартирою, з урахуванням уточнень /а.с. 74/ просить суд встановити порядок користування квартирою, виділивши у користування сторонам конкретні житлові кімнати та визначити приміщення спільного користування. В судовому засіданні позивачі [PERSON], [PERSON] та їх представник позовні вимоги підтримали. Представник позивача пояснила, що погіршення відносин між [PERSON] та [PERSON] полягало у застосуванні відповідачем фізичної сили до своєї "цивільної" дружини, появою іншої жінки. За відсутності [PERSON] та [PERSON] відповідач змінив один з двох замків на вхідних дверях. Восени 2013 р. після звернення [PERSON] до міліції відповідач дозволив позивачам забрати свої речі. Представник позивача також вказала, що відповідач порушив права інших співвласників, які мають рівні права щодо користування (проживання) у квартирі, а також не мав права одноосібно, без погодження з іншими співвласниками замінювати замок без надання ключів. У задоволенні зустрічного позову представник [PERSON] просила відмовити, оскільки на даний час квартира [ADDRESS], яка за правовстановлюючими документами складається з чотирьох кімнат, самовільно переобладнана у трьохкімнатну, кімната площею 20,0 кв.м., яку позивач за зустрічним позовом пропонує надати відповідачам, об'єднана з кухнею та коридором, а кімната, яка за документами має площу 11,4 кв.м., на даний час є об'єднаною з лоджією. Відповідач та його представник проти задоволення первісного позову заперечили, зустрічний позов підтримали. Відповідач пояснив, що змінив замок у зв'язку з його несправністю, діти ([PERSON] та [PERSON]) періодично потрапляли у квартиру, а [PERSON] до квартири не навідувалась, ключів у нього не просила. Вважає [PERSON] неадекватною людиною, яка самостійно, без будь-якого приводу залишила квартиру. Водночас, відповідач не проти надати позивачу [PERSON] ключі від квартири, однак, вказував, щоб ця дія відбулась в судовому засіданні. Наявність перепланування квартири відповідач підтвердив. Відповідаючи на запитання головуючого відповідач пояснив, що подальше спільне проживання з позивачами у квартирі він вбачає у розмежуванні приміщень та заборони доступу сторонніх осіб до своїх приміщень, які він обладнає замками. Представники третіх осіб в судове засідання не з'явились, подали заяви про розгляд справи у їхню відсутність, при вирішенні спору по суті поклались на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити враховуючи наступне. Стаття 41 Конституції України визначила право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та закріпила принцип непорушності права приватної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. З досліджених судом правовстановлюючих документів, зокрема, з договору купівлі-продажу квартири від 17.01.2008 р. /а.с. 8/, договору купівлі-продажу частки квартири від 25.03.2008 р. /а.с. 11/, інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно /а.с. 104 - 105/ встановлено, що квартира [ADDRESS] перебуває у спільній частковій власності, зокрема, [PERSON] (1/6), [PERSON] (1/3) та [PERSON] (1/2). З свідоцтва про народження /а.с. 6/ вбачається, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO] є [PERSON] (батько, відповідач) та [PERSON] (мати, позивач). Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] - мати [PERSON], пояснила, що після заміни відповідачем замків до квартири її дочка - позивач [PERSON] та онуки - [PERSON] та [PERSON] не мали змоги вільно потрапити до свого житла. Лише після звернення до міліції відповідач у вересні 2013 р. дозволив забрати позивачам їх особисті речі. Після початку навчального року у вересні 2013 р. її онук - [PERSON], який до того проживав у вищевказаній квартирі, був змушений проживати разом із нею. Свідок [PERSON] - сусідка по будинку, яка проживає поверхом нижче, вказала, що знає [PERSON] та [PERSON] з моменту придбання ними квартири, пояснила, що була свідком з'ясування стосунків даних осіб в червні 2013 р. безпосередньо після чого бачила [PERSON] зі слідами побоїв, а восени 2013 р. бачила [PERSON], яка намагалась потрапити до своєї квартири, однак, не змогла цього зробити через зміну замків. З урахуванням даних показань, матеріалів дослідчої перевірки /а.с. 44 - 48/, особистих пояснень позивачів [PERSON], [PERSON] та відповідача [PERSON], суд приходить до висновку, що позивачі змушено, через поведінку відповідача, залишили квартиру, в якій постійно проживали, після чого відповідач замінив замок та в добровільному порядку не передав ключі всім особам, які мали право проживати та користуватись даною квартирою. В подальшому відвідування квартири для позивачів мало обмежений характер (з метою забрати особисті речі) та відбувалось під контролем відповідача, що вбачається, зокрема, з пояснень позивача [PERSON] Вищевказаним спростовуються твердження відповідача про відсутність перешкод для позивачів у користуванні квартирою. Крім того, відповідач хоч і заявляв про намір передати позивачам ключі від квартири в судовому засіданні, однак, не виконав цього, що додатково підтверджує наявність перешкод у користуванні квартирою для позивачів. Ст. 391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Оскільки відповідачем [PERSON] чиняться перешкоди позивачам у користуванні квартирою, чим обмежується право позивачів на користування вказаною квартирою, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню. Щодо вимог зустрічного позову судом звертається увага на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, а відповідно до ч. 2 даної статті співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Однак, відомості про те, що позивач за зустрічним позовом звертався як співвласник до інших співвласників з пропозицією домовитись про порядок користування квартирою [ADDRESS], відсутні. Крім того, зі змісту технічного паспорту на квартиру /а.с. 75/, довідки БТІ /а.с. 91/, пояснень позивачів [PERSON], [PERSON] та самого відповідача вбачається, що у вищевказаній квартирі проведено перепланування приміщень, зокрема, між приміщеннями кухні (12) та приміщенням кімнати (11) відсутня стіна, кімната (10) з'єднана з лоджією. Відповідно до статті 152 Житлового кодексу Української РСР переобладнання і перепланування житлового будинку (квартири), що належить громадянинові на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради. Частина 2 статті 383 Цивільного кодексу України встановлює, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі за умови, що ці зміни не призведуть до порушення прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Умови та порядок переобладнання та перепланування житлових приміщень визначено пунктом 1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 р. № 76, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 25.08.2005 р. за № 927/11207 зокрема, підпунктом 1.4.3. даних правил передбачено, що до елементів перепланування жилих приміщень належать перенесення і розбирання перегородок. Доказів того, що перепланування квартири [ADDRESS] проведено відповідно до вищевказаних норм законодавства України, позивачем за зустрічним позовом не надано. Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] виділивши [PERSON] житлові кімнати площею 7,3 кв.м. та 9,7 кв.м., а позивачам за первісним позовом кімнати площею 11,4 кв. м. (10) та 20,0 кв. м. (11) неможливо внаслідок самовільного переобладнання квартири, зокрема, житлових кімнат під №№ 10 та 11, з яких остання не містить стіни (перегородки) з приміщенням кухні та яка за вимогою зустрічної позовної заяви має перебувати у спільному користуванні. Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 2 даної статті сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд вважає, що на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, позивачі за первісним позовом довели обґрунтованість своїх вимог, а вимоги позивача за зустрічним позовом належними та допустимими доказами не підтверджені. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved