Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-25 00:00:00

В лютому 2014 року до Рівненського міського суду надійшов на розгляд позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтовує тим, що відповідно до договору дарування нерухомого майна від 18.07.2006 року серії ВСХ № 917976 позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], в якому по сьогоднішній день проживає та зареєстрована. У вищевказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], батько позивача. Понад два роки, після розірванню шлюбу з матір'ю позивача, відповідач в будинку не проживає, 20.02.2012 року виїхав з нього та вивіз всі свої речі. За якою адресою відповідач проживає зараз позивачу не відомо, оскільки вони між собою не спілкуються. Будь - яких витрат щодо утримання будинку та сплати комунальних платежів, які нараховуються згідно кількості зареєстрованих осіб, відповідач не несе, житлом не користується. З огляду на вищевикладене позивач просить визнати [PERSON], [INFO], уродженця села Карпилівка Рівненського району Рівненської області, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в житловому будинку [ADDRESS], на усунути перешкоди у користуванні [PERSON] житловим будинком [ADDRESS] шляхом зняття [PERSON] з реєстраційного обліку в даному житловому будинку. Заперечення відповідача на позовну заяву не надано. В судовому засіданні позивачка позов підтримала в повному обсязі в межах доводів позовної заяви. Пояснила, що у зв'язку із реєстрацією [PERSON] в квартирі змушена тривалий час нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, що змусило позивача звернутись до суду. Вказала, що відповідач самостійно, добровільно, вибув на інше постійне місце проживання, будь - яких перешкод в користуванні вказаним житлом ніхто йому не чинив. Просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] був повідомлений про час і місце судового розгляду справи у встановленому порядку судовою повісткою, за адресою його місця реєстрації, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та шляхом поміщення оголошення в друкованому ЗМІ, відповідно до ст. 74 ЦПК України, що підтверджено доказами, наявними у справі, а тому суд вважає, що сторона належним чином повідомлена про день судового засідання. В судове засідання відповідач не з'явився, причину неявки суду не повідомив. Заперечень до позову не надавав. Суд прийшов до висновку про доцільність розгляду справи у відсутність відповідача, який вважається належно повідомленим, згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України за згодою позивача, з винесенням заочного рішення в порядку ст. 224 - 228 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, свідків [PERSON] та [PERSON], дослідивши письмові матеріали справи та оцінивши в сукупності встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені, підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування нерухомого майна від 18.07.2006 року серії ВСХ № 917976 позивач [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS], площею 72,0 кв.м. Згідно будинкової книжки на житловий будинок [ADDRESS] вбачається, що відповідач [PERSON], рідний батько позивача, зареєстрований у вищевказаному будинку з 23 січня 2002 року. Відповідно до положень ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень крім випадків, встановлених цим Кодексом. З дослідженого в судовому засіданні акту від 17.01.2014 року, складеного та підписаного членами комісії вбачається, що [PERSON] в житловому будинку [ADDRESS] не проживає з 20 лютого 2012 року. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка є сусідкою позивача, підтвердила, що із квітня 2012 року вона відповідача по місцю реєстрації не бачила, хоча заходила в будинок кілька разів на тиждень, відомо, що відповідач в будинку не живе понад два роки. Допитана в судовому засіданні в якості свідка матір позивача [PERSON], підтвердила, що із 02.11.2010 року вони з відповідачем розлучились, з лютого 2012 року він остаточно добровільно пішов і не повернувся з метою проживання в будинок, питання вселення чи усунення перешкод не порушував, його особистого майна в будинку немає. Згідно ст. 405 ЦК України встановлено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Відповідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Враховуючи, що відповідач [PERSON], член сім'ї власника, добровільно вибув зі спірного будинку на інше місце проживання, а факт його відсутності понад один рік в приміщенні будинку, який є власністю позивача, за відсутності будь-яких угод чи домовленості знайшов своє підтвердження, суд прийшов до висновку, що слід визнати його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS], площею 72,0 кв.м., належному на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування від 18.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON] за р. № 1862, зареєстрованим у встановленому порядку. Питання про стягнення з відповідача судових витрат по оплату судового збору позивачем не ставилось. На підставі викладеного. ст.405 ЦК України, ст. 72 ЖК України, Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" № 1382-ІУ від 11.12.2003 року,

Outcome: approved