Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-28 00:00:00

В березня 2021 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якій прохала суд постановити рішення яким здійснити поділ спільного майна подружжя - автомобілю Daewoo Lanos 2007 року випуску, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача Ѕ частини вартості вказаного автомобілю; в порядку розподілу судових витрат прохала стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на оплату судового збору при подачі позову до суду. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що 12.09.1992 між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб у Кременчуцькому Палаці Шлюбів Полтавської області, якій 03.01.2013 рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області було розірвано. Під час шлюбу сторони за спільні кошти подружжя придбали автомобіль Daewoo Lanos 2007 року випуску, якій після розірвання шлюбу залишився в особистому користуванні відповідача. У 2019 році позивач дізналася про те, що відповідач продав спірний автомобіль без її згоди, що і стало підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою. 12.04.2021 року суддя Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області Зоріна Д.О. винесла ухвалу про відкриття провадження у справі із одночасним задоволенням клопотанням сторони позивача про витребування доказів по справі. 08.09.2021 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач [PERSON] та її представник адвокат Стрижак С.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на зазначені вище обставини, одночасно, заперечуючи проти визначених відповідачем у відзиві обставин щодо придбання спірного майна за особисті кошти останнього, які він запозичив у своїх родичів. Відповідач [PERSON] та його представник адвокат Мілованов Р.В. з посиланням на визначені у відзиві обставини, прохали суд застосувати строки позовної давності і в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Суд, вислухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, приходить до наступних висновків. 12.09.1992 року між сторонами по справі було укладено шлюб, якій рішенням Крюківського районного суду міста Кременчука Полтавської області від 03.01.2013 року було розірвано. Як встановлено судом і не оспорюється сторонами по справі, 01.12.2007 року за відповідачем було зареєстровано право власності на автомобіль Daewoo Lanos 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER] . Окрім того зазначений вище факт, підтверджується наданою на виконання ухвали суду про витребування доказів інформацією Територіального сервісного центру № 31/16-15-724 від 07.05.2021 за змістом якої вбачається що 01.12.2007 за [PERSON] зареєстровано автомобіль Daewoo Lanos 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER] , якій 29.03.2017 знято з обліку для реалізації, а 07.04.2017 на підставі договору купівлі продажу перереєстровано на нового власника. Відповідно до висновку експерта № 165 від 04.09.2021 за результатами проведення авто товарного дослідження вартість автомобіль Daewoo Lanos 2007 року випуску, становить 99187,00 грн. Статтею 82 ЦПК України визначено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Сторонами по справі не заперечується той факт, що на час розгляду справи в суді зазначений вище транспортний засіб було відчужено і на даний час він не перебуває у власності та користуванні сторін. Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У частині першій статті 61СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України). Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частина перша, друга статті 71 СК України). Тобто, аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що придбаний у 2007 році автомобіль Daewoo Lanos 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, набутим під час шлюбу і як наслідок із належними позивачу та відповідачу рівними частками, по Ѕ кожному. Відповідно до положень частини першої та шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Твердження сторони відповідача що спірний автомобіль було придбано за позичені у родичів [PERSON] кошти, не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки стороною відповідача жодного доказу на підтвердження цієї обставини суду надано не було. У пунктах 22-24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" судам роз`яснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (частина четверта статті 65 СК України). Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року N 6-486цс16 та постанові Верховного Суду від 30.01.2019 року справа № 444/848/16-ц (провадження № 61-33882св18). Таким чином, приймаючи до уваги встановлений судом факт, що спірний автомобіль автомобіль Daewoo Lanos 2007 року випуску державний номерний знак [NUMBER] є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] набутим останніми за час шлюбу та оскільки відповідно до наведених вище вимог Закону та досліджених в судовому засіданні наданих сторонами доказів, частки майна дружини та чоловіка є рівними, то суд приходить до висновку, що позивачка має право на половину вартості автомобіля, якій відповідач відчужив без її згоди. Відповідно до частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом Згідно із положеннями статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до статті 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Статтею 79 ЦПК України визначено що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як на доказ що підтверджує вартість спірного майна подружжя, сторона позивача посилається на висновок експерта № 165 від 04.09.2021 допустимість якого стороною відповідача під сумнів поставлена не була і із врахуванням того факту, що останній складений відповідно до вимог чинного законодавства, порушення процедури одержання останнього не виявлено, суд приходить до висновку що зазначений вище висновок експерта в сукупності з іншими наданими позивачем доказами доводить обставини на які позивач посилається як на підставу своїх вимог і саме останній суд враховує при визначені вартості частки спірного майна подружжя. Вирішуючи питання щодо застосування до даних правовідносин строків позовної давності, як на цьому наполягає сторона відповідача, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Однак також, відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Крім цього, за ст.ст. 260, 261 ЦК України, позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила Сторона відповідача звертаючись до суду із клопотанням про застосування строків даності наполягала на тому, що оскільки шлюб між сторонами було розірвано у 2013 році, то саме з цього часу і починається початок перебігу строку позовної давності, а тому позивачка звертаючись до суду з позовною заявою про розподіл майна подружжя у березня 2021 року порушила визначений цивільним законодавством строк позовної давності. Суд вважає дане твердження сторони відповідача хибним та таким, що суперечить матеріалам цивільної справи та вимогам цивільного законодавства, оскільки вирішуючи питання перебігу позовної давності, суд виходить не з часу, коли сторони розірвали шлюб, а з часу, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки сам по собі факт припинення шлюбу не свідчить про порушення права власності одного із подружжя. Неподання позову про поділ майна, у тому числі до спливу трьох років з дня розірвання шлюбу, за відсутності доказів, які б підтверджували заперечення права одного з подружжя на набуте у період шлюбу майно, зареєстроване за іншим подружжям, не може свідчити про порушення права і вказувати на початок перебігу позовної давності. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність визначених Законом підстав для застосування строків позовної давності та із врахуванням викладених вище обставин, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу як окремо, так і в їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення компенсації законними і обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення. Оскільки суд прийшов до висновку щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення компенсації на користь позивача, то відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, судові витрати, у вигляді сплаченого позивачем за вимогу майнового характеру судового збору в розмірі 908 грн., підлягають стягненню на користь [PERSON] з відповідача.

Outcome: approved