Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON], інтереси якої представляє адвокат [PERSON], звернулася в суд із позовом до Стратинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, Рогатинської РДА Івано-Франківської області про визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020596 10-31-2-000096 виданого Стратинською сільською радою 25.09.2001 р. на імя [PERSON] та визнання права власності на земельну ділянку площею 1,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Стратинської сільської ради, після смерті [PERSON], яка померла 24 серпня 1995 року, в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування позову зазначено, що 24 серпня1995 року померла [PERSON], якій на праві приватної власності належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Стратинської сільської ради, загальною площею 1,67 га. У звязку із смертю [PERSON] відкрилась спадщина на все належне їй майно. За життя [PERSON] склала заповіт згідно якого все належне ій майно заповіла позивачу по справі [PERSON] Позивач прийняла спадщину, проте оформити у нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за заповітом, після смерті [PERSON] не може у звязку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю видані після смерті спадкодавця, а згідно п.4 ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. З цих підстав просила позов задовольнити. У підготовче засідання позивач не прибула, від представника позивача [PERSON] на адресу суду надійшло письмове клопотання про слухання справи без їхньої участі. Позовні вимоги підтримують повністю, просять позов задовольнити. Представники відповідачів Стратинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, Рогатинської районної державної адміністрації, у підготовче засідання не прибули, направили на адресу суду письмові клопотання про слухання справи без їх участі. Позовні вимоги визнали повністю та не заперечували щодо задоволення позову. Згідно ч. 3\~ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] померла 24 серпня 1995 року в с. Стратин Рогатинського району Івано-Франківської області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія І-НМ №286436, виданим 25 серпня 1995 року Стратинською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області. За життя [PERSON] набула права власності на земельну ділянку на території Стратинської сільської ради загальною площею 1,67 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІ-ІФ № 020596 10-31-2-000096, виданим Стратинською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області 25 вересня 2001 року. Відповідно до дублікату заповіту, виданого 25 вересня 2018 року секретарем виконавчого комітету Стратинської сільської ради Рогатинського району Івано-Фрнківської області, [PERSON] 15 липня 1992 року склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла [PERSON] Згідно довідки виконавчого комітету Стратинськоїї сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області №436 від 17 серпня 2018 року останнє постійне місце проживання [PERSON] було с.Стратин вул. Лопушанського,25 Рогатинського району Івано-Франківської області. Заповіт посвідчений від імені [PERSON] 15 липня 1992 року у виконавчому комітеті Стратинської сільської ради не змінений та не скасований. На день смерті [PERSON] проживала одна у житловому будинку. Державним нотаріусом Рогатинської районної державної нотаріальної контори [PERSON] 22 вересня 2018 року [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Стратинської сільської ради після смерті [PERSON] у звязку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю було видано після смерті спадкодавця. У постанові зазначено, що згідно з матеріалами спадкової справи № 914/2000р . єдиним спадкоємцем померлої [PERSON] є [PERSON] Надаючи правову оцінку викладеним обставинам, суд зазначає наступне. За змістом ст. 25 ЦК України, здатність фізичної особи мати цивільні права та\~ нести цивільні обовязки є правоздатністю. Зміст правоздатності складає сукупність тих цивільних прав та обовязків, які можуть мати фізичні особи. Цивільна правоздатність є невіддільною від самого існування людини, виникає в момент народження і припиняється зі смертю. Право власності на землю гарантується відповідно до положень ст. 14 Конституції України. Відповідно до ст.152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права, відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчинення дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Необхідність визнання прав на землю виникає тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо наявності у особи певного субєктивного земельного права, субєктивне право заперечується чи створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності на земельну ділянку, чи права користування нею через наявність таких сумнівів чи відсутність або втрату належних правовстановлюючих документів на таку земельну ділянку. Згідно з ч. 1\~ст. 215 ЦК України\~підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - четвертою та шостою\~статті 203 цього Кодексу. Частинами 1, 2, 4\~ст. 203 ЦК України\~визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч. 2), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4). Згідно ч. 5 п. 5 Постанови ПВС України від 06.11.2009 року за № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" зазначено, що відповідно до статей\~215\~та\~216 ЦК\~вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Відповідно до\~ст. 393 ЦК України\~правовий акт органу державної влади, органу місцевого самоврядування який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до ч.4\~ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Судом встановлено, що рішення сесії Стратинської сільської ради від 13 травня 2001 року, Державний акт на право приватної власності на землю видано Стратинською сільською радою Рогатинського району Івано-Франківської області 25 вересня 2001 року, тобто після смерті [PERSON], що суперечить вимогам\~ст. 25 ЦК України. Разом із тим факт належності померлій [PERSON] зазначеної земельної ділянки визнається належним та не оспорюється сторонами. Відповідно до п. г ч.1 ст.81 Земельного кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину, або не прийняти її. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2\~ст. 126 ЗК України). Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Відповідно дост.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України спеціальне визнання судом права власності на майно необхідне тоді, коли щодо його належності у позивача відсутні відповідні правовстановлюючі документи. Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно роз'яснень, викладених у п. 1\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 «Про судову практику в справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами\~Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила\~Цивільного кодексу Української РСР\~(далі -\~ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо. Оскільки спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, тому до відносин спадкування суд застосовує норми\~ЦК УРСР 1963 року. Статтею 524 ЦК УРСР\~було передбачено, що спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Відповідно до вимог\~ст. 548 ЦК УРСР\~для набуття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. За\~ст. 549 ЦК УРСР\~визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину (ст. 1296 ЦК України). Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. (ст. 1297 ЦК України). У судовому засіданні встановлено, що позивач прийняла спадщину, подавши нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява обґрунтована,\~ не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб,\~ а тому\~ позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved