Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із названим позовом, яким просила сут стягнути із відповдіача, [PERSON], аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON], [INFO], в твердій грошовій формі у розмірі 2000 гривень щомісяця, але не менше встановленого законом розміру аліментів, починаючи із 24.09.2018 - дня звернення позивача до суду, і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених вимог позивачем зазначено, що з 10.09.2010 сторони перебували у шлюбі, 24.09.2018 позивачем подано заяву про розірвання шлюбу. 24.12.2010 у сторін народилась дитина, [PERSON], який проживає із матір'ю та знаходиться на її утриманні. За інформацією позивача, відповдіач працевлаштований - перебуває у трудових відносинах з ФОП [PERSON] та отримує заробітну платню у розмірі 4500 гривень на місяць офіційно та 7-10 тисяч фактично. За таких обставин, призначення аліментів у розмірі 2000 гривень на місяць доцільним. Ухвалою від 07.12.2018 відкрито спрощене позовне провадження у справі, постановлено розглядати справу без виклику сторін та роз'яснено право подачі відзиву на позовні вимоги, а також подачі клопотання про призначення судового засідання із викликом сторін. Копію ухвали про відкриття провадження отримано сторонами 31.01.2019 р. До цього часу зазначені документи не подано, у зв'язку із чим справа розглядається на підставі наявних документів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до до ч.4 ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до п.1 ч.4 ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута справа про стягнення аліментів. Зважаючи на те, що справа розглядалась за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, відповідно до ч. 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Судом встановлено, що позивач є матір'ю, а відповідач є батьком [PERSON]. З матеріалів справи вбачається, що між позивачем та відповідачем не досягнуто згоди щодо участі відповідача в утриманні дітей. Отже, за змістом статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються участці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.(ч. 3ст. 181 СК України). Згідно ч.1 ст.182СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, згідно якої держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідач є батьком дитини, а отже, відповідає за її належний рівень життя. Відповідно до ст.180, ч.3 ст.181 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст.182 СК України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, передбачений статтею 184 цього Кодексу. Рекомендований розмір аліментів на одну дитину складає 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до положень Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними та чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховуються судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. З урахуванням фактичних обставин справи та вимог чинного законодавства щодо обов'язку обох батьків брати участь в утриманні своїх дітей до їх повноліття, якому кореспондує право дитини на належний рівень життя, достатній для її соціального розвитку, суд дійшов висновку, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає задоволенню. Крім того,

Outcome: approved