Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

До суду надійшов позов селянського (фермерського) господарства «Бджола» до [PERSON] , Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - Василівська РДА Запорізької області, Скельківська сільська рада Василівського району Запорізької області, про визнання незаконним і скасування державної реєстрації права власності. Позов мотивовано наступним. Відповідно до рішення 8 сесії XXI скликання Василівської районної ради народних депутатів Василівського району Запорізької області від 20 лютого 1992 року №4 і додатку №1 до вказаного рішення, [PERSON] виділено земельну ділянку в особисте володіння з правом успадкування для ведення селянського (фермерського) господарства площею 30 га рілля із земель Держземзапасу на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області. 21 квітня 1992 року встановлено межі земельної ділянки в натурі, виділеної [PERSON] на підставі рішення Василівської районної ради народних депутатів від 20 лютого 1992 року №4 і додатку №1 до вказаного рішення, про що складений відповідний Акт про встановлення меж ділянки в натурі від 21 квітня 1992 року, відповідно до якого, межові знаки в кількості 19 шт пред`явлені представникам в натурі. 13 травня 1992 року [PERSON] видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею №000200 на підставі рішення 8 сесії XXI скликання Василівської районної ради народних депутатів Василівського району Запорізької області від 20 лютого 1992 року №4 про надання у довічне успадковувань володіння 30,6 гектарів землі в межах згідно з планом землеволодіння. Акт зареєстровано в Книзі записів на право довічного успадковуваного володіння землею за №215. На замовлення Управління земельних ресурсів Запорізької облдержадміністрації на підставі договору №177 від 14.08.1992 складений технічний звіт про детальне грунтово-хімічне обстеження селянського (фермерського) господарства [PERSON] Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області. Відповідно до ст.9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року №2009-ХП (в редакції закону чинній на день вчинення зазначених дій) після отримання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею [PERSON] , разом з іншими членами своєї сім`ї, заснував С(Ф)Г «Бджола». Рішенням загальних зборів членів селянського (фермерського) господарства від 22 листопада 1994 року (протокол №1) затверджено статут С(Ф)Г «Бджола», який зареєстровано Рішенням Василівської районної ради народних депутатів Запорізької області №33 від 31 січня 1995 року, отримано свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності [NUMBER] від 17 лютого 1995 року. До реєстраційних відомостей про С(Ф)Г «Бджола » у відповідності до вимог законодавства неодноразово вносились зміни. Позивач вказує, що зазначені вище обставини свідчать про те, що С(Ф)Г «Бджола » отримано земельну ділянку відповідно до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею на законних підставах і з дотриманням порядку чинного на момент прийняття рішення про передачу земельної ділянки, після отримання Державного акту було засновано селянське господарство і земельна ділянка використовувалась за призначенням С(Ф)Г «Бджола» для здійснення статутної діяльності. В подальшому, за рахунок земельної ділянки переданої С(Ф)Г «Бджола» на праві довічного успадковуваного володіння землею, членам С(Ф)Г «Бджола» передано у власність земельні ділянки згідно з: - Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №058002 від 10 жовтня 2001 року, виданим [PERSON] на земельну ділянку площею 3,80 га; - Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП №145470 від 14 листопада 2005 року, виданим [PERSON] на земельну ділянку площею 4.39 га; - Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП №145471 від 14 листопада 2005 року, виданим [PERSON] на земельну ділянку площею 4,39 га. Таким чином, три земельні ділянки загальною площею 12,58 га за рахунок земельної ділянки площею 30,0 га переданої у довічне користування С(Ф)Г «Бджола», було передано у власність, решта земельної ділянки площею 17,60 га (17.00 га рілля, 0.60 інші) залишилась в довічному успадковуваному володінні землею С(Ф)Г «Бджола». 13 березня 2019 року представник позивача виявив, що невідома особа переорала два гектари земельної ділянки, що перебуває у користуванні СФГ «Бджола», самостійно виявити вказану особу, якою вчинено ці дії [PERSON] виявити не зміг і звернувся до поліції із заявою. Відповіддю з поліції надано роз`яснено, що земельну ділянку площею 2 га, що перебуває у користуванні СФГ «Бджола» отримав у власність [PERSON] , який продав земельну ділянку [PERSON] . Позивач наголошує, що на день видачі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №058002 від 10 жовтня 2001 року, виданим [PERSON] на земельну ділянку площею 3.80 га за рахунок земель переданих у довічне володіння С(Ф)Г «Бджола», за правилами Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-Х1І (який втратив чинність 01.01.2002) підстав припинення права користування землею С(Ф)Г «Бджола» ні повністю ні частиною земельної ділянки не існувало і не існує. Жодних законних підстав припинення права користування СФГ «БДЖОЛА» спірною земельною ділянкою не існує. На думку позивача, користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею №000200, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов`язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею №000200 на даний час не скасований і є чинним, відносно частини земельної ділянки площею 12,58 га яка виділена у формі трьох земельних ділянок членам С(Ф)Г «Бджола» у власність, право користування трансформувалось у право власності без зміни користувача земельної ділянки і це відбулося без вилучення з володіння земельних ділянок, що вказує на те, що вся площа земельної ділянки яка виділялась С(Ф)Г «Бджола» для ведення фермерського господарства із володіння і користування С(Ф)Г «Бджола» не вибувала, рішення про примусове вилучення для суспільних потреб не приймалось. Ознайомившись з матеріалами перевірки за заявою до поліції, позивач дізнався про існування: Наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.03.2017 №8-1220/15-17-СГ, яким надано дозвіл відповідачу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населених пунктів за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності розміром 2,0000 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (01.03); Наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 2018 року (номер невідомий), яким затверджено розроблений ФОП [PERSON] проект щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населеного пункту; передано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер 2320986600:02:003:0007) для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населеного пункту; державну реєстрацію права власності на підставі заяви [PERSON] , номер запису про право власності: 26125416. Відповідно до ч.5 ст. 116 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-Ш, земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Позивач вважав, що земельна ділянка з кадастровим номером 2320986600:02:003:0007, яка перебуває у законному і правомірному володінні і користуванні СФГ "БДЖОЛА" на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею №000200 на підставі рішення 8 сесії XXI скликання Василівської районної ради народних депутатів Василівського району Запорізької області від 20 лютого 1992 року №4, передана у власність [PERSON] незаконно, з порушенням прав законного землекористувача - СФГ «БДЖОЛА». Незаконне вилучення земельної ділянки у СФГ «БДЖОЛА» ставить під загрозу рентабельність СФГ «БДЖОЛА». На підставі викладеного, позивач просив суд визнати незаконними та скасувати: наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.03.2017 №8-1220/15-17-СГ, яким надано дозвіл [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населених пунктів за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності розміром 2,0000 га, цільове призначення земельної ділянки - для ведення особистого селянського господарства (01.03); Наказ Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, яким затверджено розроблений ФОП [PERSON] щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для ведення особистого селянського господарства на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2,0000 га (кадастровий номер 2320986600:02:003:0007) для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населеного пункту; державну реєстрацію права власності на підставі заяви [PERSON] , номер запису про право власності: 26125416 та вирішити питання про стягнення судових витрат (т.с. № 1, а.с. 2-6). Згідно відзиву на позовну заяву, поданого відповідачем, Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області, останній просив відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю, виходячи з наступного. Листом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 27.12.2018 № 27-8-0.302-7718/2-Г8, зазначалося, що за інформацією відділу у Василівському районі від 20.12.2018 за № 0-8-0.223- 1407/102-1, на [PERSON] видано державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею № 000200 від 13.05.1992 року площею 30.6 га для ведення селянського (фермерського) господарства. [PERSON] було створено фермерське господарство «Бджола». У 2001 році [PERSON] , як членом ФГ «Бджола», із земель фермерського господарство отримано земельну ділянку площею 3.80 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що посвідчує державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЗП № 058002, на підставі розпорядження Василівської РДА № 60 від 17.07.2001. Громадяни [PERSON] та [PERSON] з цих же земель отримали земельні ділянки для ведення фермерського господарства площею по 4, 39 га кожна, на підставі розпорядження Василівської РДА № 634 від 27.10.2004. Загальна площа земель переданих у приватну власність (розпайованих, згідно розпоряджень) складає 12,58 га. При цьому жодних змін, виправлень у зв`язку із передачею у власність земельних ділянок до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею № 000200 від 13.05.1192 року не вносилося. Решта земельної ділянки не була переоформлена в користування на умовах оренди. Також повідомлено, що вказана вище земельна ділянка була проінвентаризована, як землі державної власності без зазначення прав користування, площа згідно інвентаризації складає 17,9620 га, кадастровий номер 2320986600:02:003:0004. Станом на час надання відповіді та враховуючи п. 5 ст. 116 Земельного кодексу України, розпорядження Василівської РДА № 60 від 17.07.2001, № 634 від 27.10.2004, земельна ділянка орієнтовною площею 17,9620 га належала до земель державної власності (землі сільськогосподарського призначення), правовстановлюючих документів чи зареєстрованих речових прав на неї не було. У зв`язку із зазначеним, земельна ділянка Головним управлінням Держгеокадастру у Запорізькій області разом з територіальним органом Держгеокадастру у Запорізькій області зарезервовано земельний масив сільськогосподарського призначення державної власності, який можливий для передачі під зазначені цілі для громадян учасників АТО. Згідно наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31.05.2016 № 68 «Про внесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 10.02.2016 № 9 «Про затвердження переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасника антитерористичної операції» викладено додаток 1 у новій редакції. З додатку 1 вбачається, що земельний масив, площею 17,9000 га, який розташований на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області зарезервовано для передачі у власність учасникам АТО. Під час прийняття спірних наказів Головним управлінням Дергеокадастру у Запорізькій області бралася до уваги інформація щодо земельної ділянки, яка розташована в межах земельної ділянки з кадастровим номером 2320986600:02:003, що надається Державним кадастровим реєстратором і територіальним органом нижчого рівня територіальному органу. Згідно наданої державним кадастровим реєстратором Відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області інформації вбачається, що цільове призначення земельної ділянки - 16.00 землі запасу, тобто земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам. Названа інформаційна таблиця створюється за допомогою програмного забезпечення ДЗК. В силу пункту 12 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2012 р. № 1051 відомості Державного земельного кадастру є офіційними і вважаються об`єктивними та достовірними, якщо інше не доведено судом. Беручи до уваги зазначені відомості, Головне управління виносило накази, що є предметом спору у справі. Матеріали інвентаризації, що стали основою для внесення даних до Державного земельного кадастру є чинними. Відповідач, з посиланням на положення статті 118 Земельного кодексу України, вказує, що у нього не було законних підстав для відмови у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою та, як наслідок, прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14.03.2017 № 8-1220/15-17-СГ. На виконання приписів названої статті та у повній відповідності до норм чинного законодавства Головним управлінням було видано наказ про затвердження проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки. Крім того, відповідач вказує, що після зміни площі земельної ділянки, яка надавалася [PERSON] на праві довічного успадковуваного володіння, в бік її зменшення, у позивача право на земельну ділянку орієнтовною площею 17,9620 га не виникало. Після отримання у приватну власність земельних ділянок загальною площею 12,58 га із масиву 30,6 га, який надавався згідно державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею № 000200 від 13.05.1992, не можна говорити про те, що почав існувати державний акт на земельну ділянку з площею, яка залишилася після виділення, так і не можна говорити про те, що первісний державний акт є достовірним.і Оскільки жодних прав на земельну ділянку орієнтовною площею 17,9620 га у позивача не виникало, відсутні були про це дані у Державному земельному кадастрі, була проведена інвентаризація земельних ділянок із зазначенням земельної ділянки площею 17,9600 як такої що є землями запасу, Головним управлінням було вирішено питання щодо можливості відведення оспорюваної земельної ділянки у приватну власність учасникам антитерористичної операції для ведення особистого селянського господарства, відповідно до вимог діючого законодавства. Додатково відповідач вказав, що Головне управління Держгеокадастру у Запорізькій області не здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та відповідно не може бути відповідальним за скасування такої державної реєстрації (т.с. № 1, а.с. 92-99). Позивачем суду надано відповідь на відзив, зміст якого зводиться до наступного. Позивач не погодився з тим, що відповідач видає проведення інвентаризації землі без його відома за рішення про позбавлення його права користуватися земельною ділянкою, оскільки такого рішення не прийнято. Посилання відповідача на ті обставини, що Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею №000200 було змінено на підставі виділення голові та членам СФХ «Бджола» земельних ділянок спростовуються твердженнями у відзиві про те, що зміни відбуваються після державної реєстрації прав, а видані [PERSON] та [PERSON] і [PERSON] . Державні акти не пройшли державної реєстрації, що можна відслідкувати на публічній карті, у земельному кадастрі, реєстрі прав на нерухоме майно та підтверджується повідомленням Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру №Є-7/0-0.21-296/6-19 від 25.01.2019. Ці обставини вказують на те, що до державної реєстрації змін до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею №000200, право користування на земельну ділянку у повному розмірі, визначеному у вказаному акті, є незмінним. Додатково зазначив що з боку Дергеокадастру жодного разу питання про невідкладене оформлення договору оренди земельної ділянки не ставилось (т.с. № 1, а.с. 114-115). Інших заяв по суті до суду не надходило. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. В судовому засіданні представник відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, просив відмовити в задоволенні позову, з підстав, викладених у відзиві. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] , адвокат Кара Р.Т., просила відмовити в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю за підставами, які є аналогічні запереченням, викладеним у відзиві на позовну заяву відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області. В судове засідання відповідач, [PERSON] , не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. В судове засідання представник третьої особи, Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судове засідання представник третьої особи, Василівської районної державної адміністрації Запорізької області, не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Рух справи та прийняті процесуальні рішення. 14 листопада 2019 року позовна заява надійшла до суду (т.с. № 1, а.с. 2-6). 18 листопада 2019 року судом винесено ухвалу про залишення позовної заяви без руху (т.с. № 1, а.с. 55). 26 листопада 2019 року недоліки усунено (т.с. № 1, а.с. 57,58). 27 листопада 2019 року відкрито провадження у справі (т.с. № 1, а.с. 61). 28 листопада 2019 року судом винесено ухвалу про витребування доказів (т.с. № 1, а.с. 62). 27 грудня 2019 року отримано відзив (т.с. № 1, а.с. 92-99). 13 січня 2020 року отримано відповідь на відзив (т.с. № 1, а.с. 114-115). 19 червня 2020 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (т.с. № 1, а.с. 220). Вислухавши пояснення представника позивача, представників відповідачів, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.1 ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно вимог ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст.80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 1); докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі (частина 5). Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що відповідно до рішення 8 сесії XXI скликання Василівської районної ради народних депутатів Василівського району Запорізької області від 20 лютого 1992 року №4 і додатку №1 до вказаного рішення, [PERSON] виділено земельну ділянку в особисте володіння з правом успадкування для ведення селянського (фермерського) господарства площею 30 га рілля із земель Держземзапасу на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області (т.с. № 1, а.с. 12,13). 21 квітня 1992 року встановлено межі земельної ділянки в натурі, виділеної [PERSON] на підставі рішення Василівської районної ради народних депутатів від 20 лютого 1992 року №4 і додатку №1 до вказаного рішення, про що складений відповідний Акт про встановлення меж ділянки в натурі від 21 квітня 1992 року, відповідно до якого, межові знаки в кількості 19 шт пред`явлені представникам в натурі (т.с. № 1, а.с. 14). 13 травня 1992 року [PERSON] видано Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею №000200 на підставі рішення 8 сесії XXI скликання Василівської районної ради народних депутатів Василівського району Запорізької області від 20 лютого 1992 року №4 про надання у довічне успадковувань володіння 30,6 гектарів землі в межах згідно з планом землеволодіння. Акт зареєстровано в Книзі записів на право довічного успадковуваного володіння землею за №215 (т.с. № 1, а.с. 15-18). Відповідно до ст.6 Земельного кодексу Української PCP від 18 грудня 1990 року №561-XII (в редакції від 18 грудня 1990 року, чинній на момент прийняття рішення Василівською районною радою народних депутатів від 20 лютого 1992 року №4), у довічне успадковуване володіння земля надається громадянам Української PCP для ведення селянського (фермерського господарства). Відповідно до ст.50 Земельного кодексу Української PCP від 18 грудня 1990 року №561-XII (в редакції чинній на момент прийняття рішення від 20 лютого 1992 року №4), громадянам Української PCP, які виявили бажання вести селянське (фермерське) господарство, що ґрунтується переважно на особистій праці та праці членів їх сімей, надаються за їх бажанням у довічне успадковуване володіння або в оренду земельні ділянки, включаючи присадибний наділ. Наступною редакцією Земельного кодексу від 13.03.1992, тобто вже після прийняття рішення про виділення [PERSON] земельної ділянки в особисте володіння з правом успадкування для ведення селянського (фермерського) господарства), зі ст.ст.6,50 виключені положення про передачу земель у довічне успадковуване володіння. Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст.2 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року №2009-ХІІ (в редакції від 20.12.1991 чинній на момент прийняття рішення Василівською районною радою народних депутатів від 20 лютого 1992 року №4, на даний час закон втратив чинність), селянське (фермерське) господарство с формою підприємництва громадян України, які виявили бажання переважно особистою працею членів цього господарства виробляти товарну сільськогосподарську продукцію, займатися її переробкою і реалізацією (частина 1); членами селянського (фермерського) господарства можуть бути подружжя, їх батьки, діти, які досягли 16-річного віку, та інші родичі, які об`єдналися для роботи в цьому господарстві. Членами селянського (фермерського) господарства не є особи, в тому числі й родичі, які працюють у ньому за трудовим договором (контрактом, угодою). Селянське (фермерське) господарство може бути створено однією особою. Головою селянського (фермерського) господарства є його засновник або особа, яка є його правонаступником (частина 2); інтереси селянського (фермерського) господарства перед державними, кооперативними, громадськими, зарубіжними, іншими підприємствами і організаціями, окремими громадянами представляє голова господарства (частина 3); на ім`я голови селянського (фермерського) господарства видається Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею або приватної власності. З ним укладається договір на користування землею на умовах оренди, складаються також й інші документи відповідно до законодавства України (частина 4). Відповідно до ч.ч.1,2 ст.5 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року №2009-ХІІ (в редакції від 20.12.1991 року чинній на момент прийняття рішення Василівською районною радою народних депутатів від 20 лютого 1992 року №4, і на момент видачі Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею, зміни в цю статтю і порядок надання земельних ділянок внесені редакцією від 23.07.1993, на даний час закон втратив чинність в цілому), земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства надаються громадянам за їх бажанням у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду. Право приватної власності на земельну ділянку селянським (фермерським) господарством може надаватись після шести років володіння нею. Надання земельної ділянки у довічне успадковуване володіння, приватну власність або в оренду здійснюється із земель запасу, а також земель, вилучених у порядку, визначеному у пункті 1 статті 7 цього Закону. У тимчасове користування земельні ділянки надаються із земель запасу, а також можуть надаватися із земель лісового і водного фондів (частина 1); земельні ділянки виділяються, як правило, єдиним масивом з розташованими на ньому водними джерелами і лісовими угіддями (частина 2). Відповідно до ст.6 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року №2009-ХП (в редакції від 20.12.1991), для ведення селянського (фермерського) господарства надаються у довічне успадковуване володіння і приватну власність земельні ділянки, розмір яких не повинен перевищувати 50 гектарів сільськогосподарських угідь і 100 гектарів усіх земель. На замовлення Управління земельних ресурсів Запорізької облдержадміністрації на підставі договору №177 від 14.08.1992 складений технічний звіт про детальне грунтово-хімічне обстеження селянського (фермерського) господарства [PERSON] Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області (т.с. № 1, а.с. 121-140). Відповідно до ст.9 Закону України «Про селянське (фермерське) господарство» від 20 грудня 1991 року №2009-ХП (в редакції закону чинній на день вчинення зазначених дій) після отримання Державного акта на право довічного успадковуваного володіння землею [PERSON] , разом з іншими членами своєї сім`ї, заснував С(Ф)Г «Бджола». Рішенням загальних зборів членів селянського (фермерського) господарства від 22 листопада 1994 року (протокол №1) затверджено статут С(Ф)Г «Бджола», який зареєстровано Рішенням Василівської районної ради народних депутатів Запорізької області №33 від 31 січня 1995 року, отримано свідоцтво про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності [NUMBER] від 17 лютого 1995 року. В подальшому неодноразово вносились зміни до реєстраційних відомостей про С(Ф)Г «Бджола » у відповідності до вимог законодавства. Ці обставини підтверджуються Статутом С(Ф)Г «Бджола», свідоцтвом про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності [NUMBER] від 17 і лютого 1995 року, Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 04 грудня 2018 року (т.с. № 1, а.с. 8, 9-10, 19-30, 31, 32-34). З огляду на викладене, суд зазначає, що вказані вище обставини свідчать про те, що С(Ф)Г «Бджола» земельну ділянку отримано відповідно до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею на законних підставах і з дотриманням порядку чинного на момент прийняття рішення про передачу земельної ділянки, після отримання Державного акту було засновано селянське господарство і земельна ділянка використовувалась за призначенням С(Ф)Г «Бджола» для здійснення статутної діяльності. В подальшому, за рахунок земельної ділянки, переданої С(Ф)Г «Бджола» на праві довічного успадковуваного володіння землею, членам С(Ф)Г «Бджола» передано у власність земельні ділянки згідно з: -Державним актом на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №058002 від 10 жовтня 2001 року, виданим [PERSON] на земельну ділянку площею 3,80 га (т.с. № 1, а.с. 35); -Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП №145470 від 14 листопада 2005 року, виданим [PERSON] на земельну ділянку площею 4.39 га (т.с. № 1, а.с. 37, 174); -Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЗП №145471 від 14 листопада 2005 року, виданим [PERSON] на земельну ділянку площею 4,39 га (т.с. № 1, а.с. 36, 174). Таким чином, три земельні ділянки загальною площею 12,58 га за рахунок земельної ділянки площею 30,0 га переданої у довічне користування С(Ф)Г «Бджола», було передано у власність, решта земельної ділянки площею 17,60 га (17.00 га рілля, 0.60 інші) залишилась в довічному успадковуваному володінні землею С(Ф)Г «Бджола». Ці обставини підтверджуються відповіддю Управління Держгеокадастру у Василівському районі Запорізької області №19- 28-23-2526-490/2-16 від 08.02.16, довідкою Скельківської сільської ради Василівського району про стан і наявність земель, які знаходяться в обробітку ФГ «Бджола» станом на 01.01.2018 №203 від 18.01.2018, довідкою Скельківської сільської ради Василівського району про стан і наявність земель, які знаходяться в обробітку ФГ «Бджола» станом на 01.01.2019 №18 від 03.01.2019 (т.с. № 1, а.с. 38,39,40). На звернення представника позивача до поліції із заявою про те, що невідома особа переорала два гектари земельної ділянки, що перебуває у користуванні СФГ «Бджола», Дніпрорудненським ВП Василівського ВП ГУНП в Запорізькій області надано роз`яснено, що земельну ділянку площею 2 га, що перебувала у користуванні СФГ «Бджола», отримав у власність [PERSON] , який продав земельну ділянку [PERSON] (т.с. № 1, а.с. 41,42,43). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 31 травня 2016 року № 68 «Про внесення змін до наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 10.02.2016 № 9 «Про затвердження переліку підібраних (зарезервованих) земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності, які можуть бути передані у власність учасника антитерористичної операції» викладено додаток 1 у новій редакції, згідно якого земельний масив, площею 17,9000 га, який розташований на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області зарезервовано для передачі у власність учасникам АТО (т.с. № 1, а.с. 103, 104-107,108). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14 березня 2017 року № 8-1220/15-17-СГ, [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовним розміром земельної ділянки 2, 0000 га., цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (т.с. № 1, а.с. 71). Наказом Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 05 квітня 2018 року № 8-492/15-18-СГ, затверджено розроблений фізичною особою-підприємцем [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для особистого селянського господарства на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га (кадастровий номер 2320986600:02:003:0007) для особистого селянського господарства, розташовану на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, за межами населеного пункту (т.с. № 1, а.с. 70). Згідно інформації Відділу у Василівському районі Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області, відповідно до даних Національної кадастрової системи, земельна ділянка з кадастровим номером 2320986600:02:003:0007 площею 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства, зареєстрована за [PERSON] 15 березня 2018 року (т.с. № 2, а.с. 12). Згідно проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, фізичною особою-підприємцем [PERSON] розроблено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для особистого селянського господарства площею 2,0000 га на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населеного пункту, вид цільового призначення земельної ділянки: 16.00 землі запасу (т.с. № 1, а.с. 13-56). Відповідно до договору купівлі-продажу від 15 лютого 2019 року, [PERSON] продано а [PERSON] придбано у власність земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га (кадастровий номер 2320986600:02:003:0007) для ведення особистого селянського господарства, розташовану на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, за межами населеного пункту (номер запису про право власності [PERSON] в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: 26125416, дата реєстрації - 15 березня 2018 року) (т.с. № 1, а.с. 47-50). Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно …. земельна ділянка з кадастровим номером 2320986600:02:003:0007 належить на праві власності відповідачу [PERSON] (т.с. № 1, а.с. 46, т.с. № 2, а.с. 8). Предметом позову у справі є оцінка законності позбавлення права користування позивача земельною ділянкою. Статтею 27 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-XII (який втратив чинність), передбачалися вичерпні підстави припинення права користування землею, зокрема, право користування земельною ділянкою чи її частиною припиняється у разі: добровільної відмови від земельної ділянки; 2) закінчення строку, на який було надано земельну ділянку; 3) припинення діяльності підприємства, установи, організації,селянського (фермерського) господарства; 4) систематичного невнесення земельного податку в строки,встановлені законодавством України, а також орендної плати в строки, визначені договором оренди; 5) нераціонального використання земельної ділянки; 6) використання земельної ділянки способами, що призводять до зниження родючості ґрунтів, їх хімічного і радіоактивного забруднення, погіршення екологічної обстановки; 7) використання землі не за цільовим призначенням; 8) невикористання протягом одного року земельної ділянки, наданої для сільськогосподарського виробництва, і протягом двох років - для несільськогосподарських потреб; 9) вилучення земель у випадках, передбачених статтями 31 і 32 цього Кодексу. Пункт 5 частини першої цієї статті не поширюється на право користування землею громадян, які ведуть селянське (фермерське) господарство, протягом трьох років з часу надання земельної ділянки. Право користування землею може бути також припинено у випадках, зазначених у статті 114 цього Кодексу. Право користування орендованою землею припиняється також при розірванні договору оренди землі. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 1-8 частини першої та частиною третьою цієї статті, провадиться у межах населених пунктів відповідною Радою народних депутатів, за межами населених пунктів - сільською,селищною, районною, міською, в адміністративному підпорядкуванні якої є район, Радою народних депутатів, а у випадку, влада і передбаченому пунктом 9 частини першої цієї статті, - за рішенням Ради народних депутатів, що має право вилучати земельні ділянки. Припинення права користування землею у випадках, передбачених пунктами 5-9 частини першої цієї статті, в разі незгоди землекористувача провадиться у судовому порядку. Право тимчасового користування землею припиняється шляхом розірвання договору». Відповідно до ст. 114 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-ХІ1 (який втратив чинність), передбачались наступні підстави припинення права користування земельною ділянкою або її частиною: купівля-продаж, дарування, застава, самовільний обмін земельних і ділянок землекористувачами, в тому числі орендарями, а також угоди, укладені власниками землі з порушенням установленого для них порядку придбання або відчуження земельних ділянок, є недійсними. Земельна ділянка може бути вилучена у особи, якщо судом буде встановлено придбання її за рахунок доходів, одержаних від злочинної діяльності». Суд наголошує, що на день видачі Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ЗП №058002 від 10 жовтня 2001 року, виданим [PERSON] на земельну ділянку площею 3.80 га за рахунок земель переданих у довічне володіння С(Ф)Г «Бджола», за правилами Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року №561-Х1І (який втратив чинність 01.01.2002) підстав припинення права користування землею С(Ф)Г «Бджола» ні повністю ні частиною земельної ділянки не існувало. Відповідно до ст.32 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ, громадянам України - членам фермерських господарств передаються безоплатно у приватну власність, надані їм у користування земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) члена сільськогосподарського підприємства, розташованого на території відповідної ради (частина 1). Дія частини першої цієї статті не поширюється на громадян, які раніше набули права на земельну частку (пай) (частина 2). Відповідно до ст. 141 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ (у редакції чинній на 2005 рік, тобто на момент видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №145470 від 14 листопада 2005 року [PERSON] і Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЗП №145471 від 14 листопада 2005 року [PERSON] ), підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; д) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням.; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати». Відповідно до ст.141 Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ПІ (у поточній редакції), підставами припинення права користування земельною ділянкою є: а) добровільна відмова від права користування земельною ділянкою; б) вилучення земельної ділянки у випадках, передбачених цим Кодексом; в) припинення діяльності релігійних організацій, державних чи комунальних підприємств, установ та організацій; г) використання земельної ділянки способами, які суперечать екологічним вимогам; ї) використання земельної ділянки не за цільовим призначенням; д) систематична несплата земельного податку або орендної плати;е) набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці; є) використання земельної ділянки у спосіб, що суперечить вимогам охорони культурної спадщини». Отже, суд приходить до висновку, що жодних законних підстав припинення права користування СФГ «БДЖОЛА» спірною земельною ділянкою не існувало та не існує на теперішній час. Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 8 Постанови Верховного Ради України від 13 березня 1992 року № 2200 «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», громадяни, підприємства, установи, організації, яким було надано у встановленому порядку земельні ділянки у довічне успадковуване або постійне володіння, зберігають свої права на використання цих земельних ділянок до оформлення права власності або землекористування відповідно до Земельного кодексу України. Відповідно до п.6 Постанови Верховної Ради Української PCP від 18 грудня 1990 року № 563 «Про земельну реформу» визначено, що громадяни, підприємства, установи й організації, які мають в користуванні земельні ділянки, надані їм до введення у дію Земельного кодексу Української PCP, повинні до 15 березня 1994 року оформити право власності або право користування землею. Після закінчення вказаного строку раніше надане їм право користування земельною ділянкою втрачається. Згідно з Постановою Верховної Ради України від 17 лютого 2004 року № 1492 дію вказаного пункту продовжено до 01 січня 2008 року. Відповідно до п.6 Розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України від 25 жовтня 2001 року № 2768-ІІІ визначено, що громадяни та юридичні особи, які мають у постійному /користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, повинні до 1 /січня 2008 року переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них. Проте рішенням Конституційного Суду України від 22 вересня 2005 року № 5-рп положення І пункту 6 розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу У країн и та пункту 6 Постанови І Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року № 563-ХІІ визнано неконституційними та такими, що втрачають чинність із дня ухвалення зазначеного рішення. Суд наголошує, що користувачі земельних ділянок, право яких посвідчене Державним актом на право довічного успадковуваного володіння землею №000200, не можуть бути позбавлені права користування і не зобов`язані переоформити його на право власності чи укласти договір оренди земельної ділянки. Державний акт на право довічного успадковуваного володіння землею №000200 на даний час не скасований і є чинним, відносно частини земельної ділянки площею 12,58 га яка виділена у формі трьох земельних ділянок членам С(Ф)Г «Бджола» у власність, право користування трансформувалось у право власності без зміни користувача земельної ділянки і це відбулося без вилучення з володіння земельних ділянок, що вказує на те, що вся площа земельної ділянки яка виділялась С(Ф)Г «Бджола» для ведення фермерського господарства із володіння і користування С(Ф)Г «Бджола» не вибувала, рішення про примусове вилучення для суспільних потреб не приймалось. Суд зазначає, що посилання відповідача щодо невжиття позивачем дій, пов`язаних з внесенням змін до Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею № 000200 від 13.05.1992 після отримання [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у власність земельних ділянок із земельної ділянки фермерського господарства, є формальними, не свідчать про припинення С(Ф)Г «Бджола» користування наданою земельною ділянкою у встановленому законом порядку а дії відповідача, Головного управління Держгеокадастру, пов`язані з передачею земельної ділянки з кадастровим номером 2320986600:02:003:0007, яка перебувала у законному і правомірному володінні і користуванні СФГ «БДЖОЛА», у власність [PERSON] , є незаконними та вчиненими з порушенням прав законного землекористувача - СФГ «БДЖОЛА». Відповідно до ст.32 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року №973-ІУ, держава гарантує дотримання і захист майнових та інших прав і законних інтересів фермерського господарства. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування здійснюють контроль за діяльністю фермерського господарства у випадках, передбачених законом. Незаконне втручання в господарську діяльність фермерського господарства органів державної влади або органів місцевого самоврядування. їх посадових осіб забороняється. Збитки, заподіяні фермерському господарству неправомірним втручанням в його діяльність, підлягають відшкодуванню відповідно до закону. Спори про відшкодування збитків вирішуються судом. Відповідно до ст.19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України». Відповідно до ст. 22 Конституції України, при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Відповідно до ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Згідност.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «East/West Alliance Limited» проти України», яке набрало статусу остаточного 02.06.2014 р., в п. 167 рішення Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. У п. 168 Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. Відповідно до сталої практики Європейського суду з прав людини напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу, а саме: чи є втручання законним; чи переслідує воно «суспільний» «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Якщо хоча б одного із цих критеріїв не додержано, Європейський суд з прав людини констатує у такому випадку порушення статті 1 Першого протоколу. Законність означає, що втручання держави у право власності особи повинно здійснюватися на підставі закону - нормативно-правового акту, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким та передбачуваним у питаннях застосування та наслідків дії його норм. Сам лише факт, що правова норма передбачає більш як одне тлумачення, не означає, що закон не передбачуваний. Сумніви щодо тлумачення закону, що залишаються, враховуючи зміни в повсякденній практиці, усувають суди в процесі здійснення правосуддя. Втручання держави в право власності особи є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу, при визначенні якого Європейський суд з прав людини надає державам право користуватися «значною свободою (полем) розсуду». Втручання держави в право на мирне володіння майном може бути виправданим за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Принцип «пропорційності» передбачає, що втручання в право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачає для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають судовому захисту шляхом визнання незаконними та скасування: наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 14 березня 2017 року № 8-1220/15-17-СГ, яким [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, розташованої на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області (за межами населених пунктів), за рахунок земель сільськогосподарського призначення державної власності, орієнтовним розміром земельної ділянки 2, 0000 га, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства; наказу Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області від 05 квітня 2018 року № 8-492/15-18-СГ, яким затверджено розроблений фізичною особою-підприємцем [PERSON] проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON] для особистого селянського господарства на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області за межами населеного пункту та передано у власність [PERSON] земельну ділянку загальною площею 2, 0000 га (кадастровий номер 2320986600:02:003:0007) для особистого селянського господарства, розташовану на території Скельківської сільської ради Василівського району Запорізької області, за межами населеного пункту а також скасування за [PERSON] державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку. Щодо судових витрат. Відповідно до ст.. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 1); інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина 2). Враховуючи, що до відповідачів [PERSON] та [PERSON] позивачем фактично не заявлено вимог, суд вважає необхідним понесені позивачем витрати на оплату судового збору стягнути з відповідача, Головного управління Держгеокадастру у Запорізькій області.

Outcome: approved