Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з вказаним вище позовом, в якому просила припинити зобов'язання між нею та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» щодо користування кредитною карткою № [NUMBER], посилаючись на те, що 21.11.2008 року нею було отримано у Відповідача по справі, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Відповідач, Банк), у користування кредитну карту з лімітом кредитування грошових коштів, що не перевищує 6.470,00 грн. З моменту отримання карти позивачка користувалася грошовими коштами в межах ліміту кредитної карти та сплачувала 3% комісії за зняття готівки в банкоматах АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 04.11.2013 року, як зазначає позивачка, вона одним платежем, а саме: сумою у розмірі 6.462,50 грн., поповнила кредитну карту до початкового ліміту, доказом чого є квитанція. Однак, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимагає від неї погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії за користування кредитом та неустойки у вигляді штрафу. 04.11.13 року [PERSON] звернулась до установи Банку з проханням роз'яснити підстави такої вимоги та отримала письмову відповідь, що другий екземпляр договору вона отримала, вся необхідна інформація була доведена до неї у вигляді другого екземпляру договору за № SAMDN34000024366950, який позивачка не отримувала та не підписувала. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд його задовольнити, з викладених в ньому підстав, представник відповідача проти задоволення позову заперечувала, надала заперечення, в яких зазначила, що в даному випадку мають місце кредитні правовідносини, позивачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві, а також те, що при укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. З'ясувавши обставини, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення, та правовідносини сторін, що випливають з таких обставин, вислухавши учасників цивільного процесу, перевіривши їх доводи наявними в справі доказами, дослідивши матеріали справи, надавши їм правову оцінку, судом встановлено наступне. Відповідно до ч.7 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням. Так, в м. Одесі за адресою: вул. Успенської 22а (Приморський район м. Одеси) знаходиться філія «Южне Головне Регіональне Управління» АТ КБ «ПРИВАТБАНК». 21.11.2008 року [PERSON] було отримано у Відповідача по справі, Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» у користування кредитну карту № [NUMBER] з лімітом кредитування грошових коштів, що не перевищує 6.470,00 грн., що Відповідачем не оспорюється. 04.11.2013 року позивачка одним платежем, а саме: сумою у розмірі 6.462,50 грн., поповнила кредитну карту № [NUMBER] до початкового ліміту, доказом чого є квитанція № 110410005 від 04.11.2013 року. Однак, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» вимагає від неї погашення заборгованості по процентам за користування кредитом, комісії за користування кредитом та неустойки у вигляді штрафу, посилаючись на те, що між [PERSON] та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладеного кредитний договір № SAMDN34000024366950. Доказів укладення такого договору Банком суду надано не було. Натомість, представник відповідача в підтвердження кредитних правовідносин між сторонами посилається на те, що позивачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та Банком Договір, що підтверджується її підписом у заяві, а також те, що при укладанні Договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦК України. Однак, посилання представника відповідача спростовуються наступним. Згідно ч. 1 ст. 634 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. Доказів укладення між позивачем та Банком договору приєднання, представником відповідача суду не надано. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до п. 4 роз'яснення Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», кредитний договір є неукладеним, якщо сторони в належній формі не досягли згоди хоча б з однієї його істотної умови. Відповідно до положень ч. 1 ст. 638 ЦК України, істотними умовами договору є умови про предмет договору; умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду; усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Істотними умовами кредитного договору, є предмет, сума кредиту, строк дії договору (або строк повернення кредиту) і розмір відсотків. У заяві - анкеті, яка підписана позивачкою 06.11.2008 року, і яку відповідач вважає кредитним договором, відсутня інформація про строк дії договору (строк повернення кредиту), яка є істотною умовою будь-якого кредитного договору. Відомості вказані у заяві щодо кредитного ліміту, а саме: «Срок действия кредитного лимита совпадает со сроком действия платёжной карты», не можна розглядати, як строк дії договору, оскільки згідно Умов та правил надання банківських послуг «Кредитний ліміт - це розмір коштів, що надаються Банком Клієнту на строк, обумовлений у Договорі, на умовах платності та зворотності». Поле в заяві Позивачки, в якому мають бути відомості щодо строку дії картки порожнє, отже сторонами з цього приводу досягнуто згоди не було. Хоча, якщо навіть строк дії картки і був би зазначений, ні строк дії кредитного ліміту, ні строк дії платіжної кратки не є строком дії договору. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» встановлено: кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними". Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний) або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638,1056-1 ЦК). За таких обставин, твердження предстаника відповідача стосовно наявності укладеного між позивачем та АТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредитного договору є такими, що не відповідають дійсності та суперечать чинному законодавству України. Пункт 7 ч.2 ст. 16 ЦК України вказує на те, що одним із способів захисту цивільних прав є припинення судом цивільного правовідношення. Таким чином, суд дійшов висновку, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» кредитний договір № SAMDN34000024366950 не укладався ні в усній, ні в письмовій формі, а зобов'язання за кредитною карткою позивачкою виконуються належним чином, а тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Outcome: approved