Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-21 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом до ДП «Златодар» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, розрахунку при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свій позов тим, що з 01.08.2012 року по 02.09.2013 рік вона працювала в ДП «Златодар» на посаді вагаря. У вересні 2013року позивачка звільнилася з підприємства на підставі п. 1 ст. 6 КЗпП України. Причини щодо виникнення заборгованості по заробітній платі позивачці, як працівнику підприємства, ніхто не пояснив, також не пояснили і про порядок та механізм погашення виниклої заборгованості. На даний час загальна сума заборгованості по заробітній платі ДП «Златодар» перед [PERSON] становить 2 695,49 грн. З дня звільнення 02.09.2013 року по день звернення позивачкою до суду 26 березня 2014 року минуло 144 робочих дні, тому компенсація за затримку розрахунку складає 8 714,88 грн. Оскільки відповідач і по даний час не провів розрахунку з позивачкою, тому вона до суду звернулася до суду з даним позовом для захисту своїх законних прав та інтересів. [PERSON] в судовому засіданні на позовних вимогах наполягала, просила суд їх задоволити в повному обсязі. Представник відповідача в судове засідання не з»явився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив розгляд справи провести у його відсутність. Суд, вивчивши матеріали справи, пояснення позивача, заяву відповідача приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними. Згідно ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Відповідно до ст. 15 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Згідно довідки Державного підприємства «Златодар» № 64 від 10.02.2014 року вбачається, що ДП «Златодар» має заборгованість по заробітній платі перед [PERSON] в сумі 2 695,49 грн. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом законів про працю України, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами. Закон України «Про оплату праці» визначає економічні, правові та організаційні засади оплати праці працівників, які перебувають у трудових відносинах, на підставі трудового договору з підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності та господарювання (далі - підприємства), а також з окремими громадянами та сфери державного і договірного регулювання оплати праці і спрямований на забезпечення відтворювальної і стимулюючої функцій заробітної плати. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується. Згідно ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені у колективному договорі, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України - заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 47 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗПП України - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до ст. 117 КЗпП України - в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод - кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з 01.08.2012 року по 02.09.2014 рік працювала в ДП «Златодар». 02.09.2014 року [PERSON] звільнилася з підприємства за угодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпП України в зв»язку з систематичним невиконанням ДП «Златодар» законодавства про працю. Як вбачається з довідки про середню заробітну плату Державного підприємства «Златодар» № 65 від 10.02.2014 року у липні 2013 року кількість робочих днів [PERSON] становила 23 дні, сума заробітної плати складала - 1 356,41 грн., у серпні 2013 року кількість робочих днів становила 21 днів, сума заробітної плати складала - 1 306,67 грн., усього 2 663,08 грн., отже середня заробітна плата [PERSON] складає - 60 грн. 52 коп. Так, у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що при визначенні розміру відшкодування за час затримки розрахунку судам необхідно врахувати розмір спірної суми, істотність цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника, вини роботодавця у порушенні строків її виплати та інших конкретних обставин справи. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе в цьому відсутності своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. заборгованості по заробітній платі. Відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці, що передують події, якою повязана відповідна виплата. Згідно п. 5 Порядку нарахування виплат у випадку збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Судом встановлено, що з дня звільнення [PERSON] по день звернення до суду минуло 144 календарні дні, а сума її середньоденної заробітної плати складає 60,52 грн., тому компенсація за затримку розрахунку ДП «Златодар» з позивачкою становить - 8 714,88 грн. За положеннями ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, які встановлюють принципи змагальності та диспозитивності цивільного процесу, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обгрунтування своїх вимог або заперечень шляхом надання належних і допустимих доказів; доказування не може грунтуватися на припущеннях. Отже, враховуючи вищевикладене та факт визнання представником відповідача позову, суд вважає, що дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь [PERSON] Позивач у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України був звільнений при подачі позову від сплати судового збору в зв'язку з чим суд задовольняючи позовні вимоги стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 243,60.

Outcome: approved