Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2500 гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що 08.10.2016 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] уклали шлюб. Під час шлюбу народилася дитина: [PERSON] , [INFO] . Позивач в позовній заяві зазначає, що з червня 2021 року не проживає з відповідачем. Відповідач участь у вихованні та утриманні сина не приймає тільки частково. Дитина проживає з позивачем у будинку, який належить її батькам за адресою: [ADDRESS] . Позивач просить стягувати з [PERSON] аліменти в розмірі 2500 щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивач та представник позивача в судове засідання не з"явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з"явилися, подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, заявлені позовні вимоги визнають. Судом встановлено такі факти і відповідні їм правовідносини. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях; зловживання процесуальними правами недопустиме (ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-82 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.77 ч. 2 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте лише за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог ( ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України). Судом встановлено, що сторони уклали шлюб з 08.10.2016 року (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.11-12). Належної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач [PERSON] не надає. Відповідач офіційно не працевлаштований, а його заробіток має нерегулярний та мінливий характер. Непрацездатних осіб на утриманні не має. Дитина сторін проживає разом з позивачем. Відповідач участі в\~ утриманні дитини не приймає. Дані, які б свідчили про його офіційне працевлаштування на час вирішення судом спору у справі відсутні. Згідно ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесіє Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989p., батько (- ки) або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення знайшло своє відображення в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч.2 ст.51 Конституції України) закріплюється в сімейному законодавстві (ст. 180 СК України). Відповідно із ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст.141 СК України передбачає, що\~ мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно до ч. 1 ст. 184 СК України і роз`яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № З «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі; вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Законом України від 17.05.2017 № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» частину другу ст.182 викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку». Проаналізувавши надані в судовому засіданні докази в їх сукупності, позицію позивача та відповідача, який не надавав відзиву на позов, враховуючи в першу чергу якнайкраще забезпечення інтересів дитини, та те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем і остання апріорі несе більші витрати на утримання дитини та необхідність за загальним правилом дотримання паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дітей, якщо не встановлено і не доведено підстав для відступу від такого паритету, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини в розмірі 2500 гривень. Згідно ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць, згідно із вимогами ст. 430 ЦПК України, підлягає негайному виконанню. Судові витрат від оплати яких позивач звільнений, на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141\~ ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved