Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

в позові вказано, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.08.2010 року. Від шлюбу [INFO] народився син [PERSON] . Ще до розлучення відповідач покинув сім`ю та не виконував батьківські обов`язки. Обов`язки щодо виховання та забезпечення дитини виконувала самостійно. Син неодноразово стаціонарно лікувався у медичному закладі. Відповідач має можливість утримувати сина матеріально, на утриманні інших неповнолітніх дітей немає. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позову і до досягнення дитиною повноліття. Сторони в судове засідання не з`явились, про дату час та місце судового розгляду повідомлені належним чином. Позивачка та відповідач повідомлені судом про відкриття спрощеного провадження, про порядок і умови реалізації сторонами їх процесуальних прав і обов`язків. Позивачка подала суду заяву, за змістом якої просила здійснювати розгляд справи без її участі, протии винесення заочного рішення не заперечила. Так, в рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов протии України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatismutandis, рішення у справі (AleksandrShevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух протии України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява № 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Оскільки відповідача повідомлено про судовий розгляд у спосіб, що визначений законом, тому правові наслідки за його відсутність в судовому засіданні процесуальним законом повністю покладено на відповідача. Відповідно до п.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Судом встановлено наступні обставини. Шлюб сторін розірвано 25.08.2010 року, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу. Відповідно до копії свідоцтва про народження від 04.01.2007 року батьками [PERSON] , [INFO] , зареєстровано сторін спору. Згідно копій виписок Міської дитячої клінічної лікарні із медичної карти син сторін неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у медичному закладі. В ст.2 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що законодавство про охорону дитинства ґрунтується на КонституціїУкраїни, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері. В ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» вказано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до п. 1 ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ст. 182 СК України вказано, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десяти кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня - 1921 гривня, з 1 липня - 2013 гривень, з 1 грудня - 2100 гривень; для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2021 року - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Відповідно до п. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. В п. 3 ст. 12 ЦПК України вказано, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так само в п.1 ст.13 ЦПК України вказано, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 191 ч. 1 СК України, передбачено, що аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В свою чергу, відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже відповідач несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Доказів на спростування вимог позивача відповідач суду не надав. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторонни стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути судовий збір в сумі 908 гривень на користь держави. Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не наддало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення. Відповідно до зазначеного суд,-

Outcome: approved