Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача, в якому прохає позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із його ухиленням від виконання батьківських обов`язків з виховання та утримання дитини. Заявлені вимоги мотивує тим, що з відповідачем мають спільного сина [PERSON] , [INFO], який після припинення спільного проживання залишився проживати з позивачем. Відповідач повністю самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, з сином, не спілкується, не цікавиться станом здоров`я та розвитком дитини. Ухвалою суду від 01.11.2018 (а.с.22) за згаданою позовною заявою відкрито провадження у справі з призначенням справи до підготовчого судового засідання за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 14.03.2019 (а.с.64) підготовче провадження у справі було закрито, а справу призначено до судового розгляду по суті. Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, сторони в судове засідання не з`явилися. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи з її відсутності, заявлені вимоги нею підтримані. Відповідач правом надання відзиву на позовну заяву та доказів, що підтверджують заперечення проти позову, не скористався. Представник органу опіки та піклування Котик І.Л. надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Встановивши обставини справи, дослідивши надані письмові докази у їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с.4). Згідно з висновком органу опіки та піклування від 26.11.2018, позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON] , [INFO] , визнано доцільним (а.с.31-32). Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази, суд доходить висновку про задоволення позову, з огляду на наступне. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства, з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, сім`ї. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, у відповідності до ст.ст.150,151 Сімейного кодексу України (далі - СК України) первинний і головний обов`язок по вихованню дитини покладається на її батьків. Передача дитини на виховання іншим фізичним чи юридичним особам не звільняє батьків від обов`язку піклуватися про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини та проживання малолітньої дитини з ними, вправі вимагати повернення дитини до себе. Згідно з вимогами ч.1 та 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав, виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Згідно із частиною першою статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини тощо. Відповідно до роз`яснень, що містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними висновками. Проте, як встановлено судом, відповідач [PERSON] свідомо самоусунувся від виконання свого обов`язку по вихованню та забезпеченню належного розвитку відносно свого сина. Згідно з довідкою наданою адміністрацією ЗОШ І-ІІІ ступенів № 4, [PERSON] навчається в школі з 01.09.2012. Школу відвідує систематично, приходить вчасно та має все необхідне для занять. Мати учня [PERSON] добросовісно ставиться до виконання батьківських обовязків, постійно підтримує зв`язок зі школою, дбає про здоров`я та виховання дитини (а.с.6). Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 16.02.2012 задоволено вимоги [PERSON] та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 21.09.2011 і до досягнення дитиною повноліття (а.с.8). Згідно довідки за Вих. № 321000840/1 від 14.08.2018 виданої Горішньоплавнівським міським ВДВС ГТУЮ у Полтавській області, [PERSON] не отримувала аліменти з [PERSON] у період з 01.01.2018 по 30.06.2018 (а.с.12). Дії відповідача свідчать про те, що він самоусунувся від виховання дитини, зв`язку з дитиною не підтримує, участі в житті дитини не приймає, її життям не цікавиться , не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування , медичного догляду, лікування, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Суд вважає, що позивач довів та надав суду докази, які полягають у захисті інтересів дитини шляхом позбавлення батьківських прав щодо неї та надано докази, які безспірно свідчять про умисне ухилення відповідачем від виконання батьківських обов`язків відносно дитини. Суд, вважає, що в першу чергу рішення про позбавлення батьківських прав буде відповідати інтересами дитини. В рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України" встановлено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (пункт 49 рішення ЄСПЛ). Відповідно до основних сформованих принципів суспільства, задекларованих у національному та міжнародному законодавстві, діти мають право на особливе піклування і допомогу, внаслідок своєї фізичної і розумової незрілості, потребують спеціальної охорони і піклування, включаючи належний правовий захист як до, так і після народження. Аналізуючи викладене, суд зауважує, що, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується при наявності негативного впливу батьків (одного з батьків) на розвиток дитини. Також, при вирішенні справи суд приходить до висновку, що таким негативним впливом з боку відповідача на розвиток дитини є зразок байдужого, зневажливого ставлення до поняття сім`ї та людей, з якими він перебуває у родинному зв`язку. Виходячи із наведених доказів та встановлених судом обставин справи,

Outcome: approved