Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулася з позовом, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, мотивуючи свої вимоги тим, що вона з 04.08.2004 року по 31.05.2018 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Запоріжжяобленерго». На протязі останнього часу відповідач заробітну плату не виплачував. Позивач розірвала трудовий договір з власної ініціативи відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, але в день звільнення заборгованість по заробітній платі сплачено не було. Сума заборгованості по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі з листопада 2017 року по травень 2018 року з урахуванням вихідної допомоги та грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки складає 53484,58 грн. Судовим наказом Орджонікдзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 53484,58 грн., ухвалою суду від 17.09.2018 року зазначений судовий наказ скасовано, у звязку з чим вона змушена звернутися до суду. Оскільки заборгованість по заробітній платі відповідачем не сплачена, позивач просить суд стягнути середню заробітну плату за затримку у розрахунку по заробітній платі при звільненні за період з 01.06.2018 року по 24.07.2018 року у розмірі 17\~070, 54 грн. Ухвалою судді від 03.09.2018 року відкрито провадження по вказаній справі, в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Ухвалою суду від 03.10.2018 року визначено провести друге судове засідання не пізніше 60-ти днів з дня відкриття провадження у справі без повідомленням (виклику) сторін, в приміщенні Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. 23.10.2018 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого відповідач просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на те, що вина відповідача відсутня в затримці розрахунку з позивачем, у звязку з тяжким фінансовим становищем. Також зазначив, що сума середнього заробітку позивачем розрахована без виключення (без віднімання) сум відрахувань, податків і зборів, також зазначив, що ПАТ «Запоріжжяобленерго» знаходиться в складному фінансовому становищі, заперечує проти позовних вимог, оскільки відсутня його вина в затримці розрахунку з позивачем. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Відповідно до ч. 8 ст. 279 ЦПК України\~при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судове дебати не проводяться. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, приходить до наступного висновку. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У відповідності зі ст.ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до\~ст. 43 Конституції України\~держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ч. 3 ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Ч. 1 ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в\~статті 116\~цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Статтею 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Судом встановлено, що позивач [PERSON], у період з 04.08.2004 року по 31.05.2018 року працювала у ПАТ «Запоріжжяобленерго», та була звільнена на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Судовим наказом Орджонікдзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.08.2018 року стягнуто з відповідача на користь позивача нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 53484,58 грн., ухвалою суду від 17.09.2018 року зазначений судовий наказ скасовано. Згідно довідки ПАТ «Запоріжжяобленерго» заборгованість по заробітній платі [PERSON] станом на 25.06.2018 року за період з листопада 2017 року по травень 2018 року складає 53484,58 грн., середньоденний дохід складає 462,93 грн. Зазначені обставини визнані відповідачем і, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин і добровільності їх визнання, ці обставини в силу положень ст. 82 ЦПК не підлягають доказуванню. Таким чином, відповідачем порушено трудові права позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення середнього заробітку. Статтею 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати. Обчислюючи розмір середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1\~ст.\~117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При цьому, суд не знаходить підстав для звільнення відповідача від сплати середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки відповідач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у невиплаті належних позивачу сум в день звільнення. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже,\~відсутність коштів\~у роботодавця\~жодним чином\~не може\~слугувати поважною\~причиною невиплати\~працівникові всіх\~належних йому\~сум,\~а невиплата заробітної плати розцінюється Європейським судом з прав людини як порушення права на мирне володіння своїм майном. З огляду на наведене, доводи відповідача про скрутне фінансове становище та залежність виплати заробітної плати від стану виконання зобовязань споживачами послуг товариства, як підстава для відмови у задоволенні позову, є неспроможними. Відповідно до п. 21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку з 01.06.2018 року по 24.07.2018 року становить 17\~070,54 грн., що підтверджується розрахунком позивача і на переконання суду є вірним. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток\~за час\~затримки розрахунку\~при звільненні у розмірі 17\~070,54 грн. При цьому, відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" від 24.12.1999 № 13, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. На підставі п. 1. ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~позивача звільнено від сплати судового збору за звернення до суду з позовним вимогами про стягнення заробітної плати, а тому суд вважає необхідним в порядку, передбаченому\~ст. 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved