Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

В листопаді 2019 року на розгляд суду пред`явлено вказану позовну заяву, в якій заявлено вимогу визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] разом з позивачем [PERSON] , як батьком дитини за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано наступним. 11 листопада 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , подружжя має неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . З серпні 2014 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинено, за спільною домовленістю, досягнутою з огляду малолітнього віку дитини, - син [PERSON] , 2013 року залишився проживати з матір`ю [PERSON] . В свою чергу [PERSON] свідомо виконував свої батьківські обов`язки матеріально утримував сина (щомісячно добровільно сплачував аліменти), приймав активну участь у вихованні сина (спілкувався, забирав до себе додому, мали спільні поїздки на море). Приблизно наприкінці 2018 року [PERSON] почала нехтувати своїми обов`язками щодо піклування про дитину, її спосіб життя жодним чином не може вказувати про прикладання зусиль про забезпечення повноцінного духовного і фізичного розвитку сина. Позивач відмічає, що досить часто відповідач знаходиться напідпитку та навіть дозволяє собі бути відсутньою за місцем проживання, залишаючи дитину своїй матері [PERSON] . За таких обставин [PERSON] , обговоривши з [PERSON] питання подальшого місця проживання [PERSON] , 2013 року народження, - в [INFO] 2019 року забрав сина, та з вказаного часу дитина проживає з позивачем. Позивач організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку сина мали місце всі необхідні чинники. В свою чергу відповідач [PERSON] фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, з дитиною спілкується дуже рідко, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про здоров`я та виховання сина. За таких обставин, [PERSON] , в порядку ст. 160 СК України, позивається до суду з позовом про визначення місця проживання неповнолітньої дитини разом з ним, як батьком. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явився, в порядку п. 3 ч. 1 ст. 43, ч. 3 ст. 211 ЦПК України, подано заяву про розгляд справи в його відсутність, позовні вимоги підтримав, просить ухвалити рішення на підставі наданих ним доказів. \~ Відповідач [PERSON] \~у судове\~засідання не\~з`явилася,\~правом подачі\~відзиву на\~позовну заяву\~не скористалася,\~надала, в порядку ч. 4 ст. 206 ЦПК України заяву про визнання позовної заяви, відсутності заперечень проти розірвання шлюбу та розгляд справи за її відсутності, що узгоджується з ч. 3 ст. 211 ЦПК України. Третьою особою Орган опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області на адресу суду надіслано заяву про розгляд справи в відсутність представника служби у справах дітей, при цьому надано висновок про визначення місця проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , 2013 року народження, складений в порядку ч. 5 ст. 19 СК України. Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, - приходить до наступних висновків. В судовому засіданні встановлено такі факти та відповідні правовідносини. Позивач [PERSON] , [INFO] , уродженець с. Шевченко м. Красноармійська Донецької області, громадянин України, адреса реєстрації місця проживання: [ADDRESS] (відомості підтверджено копією паспорта а.с. 6). \~ \~ \~ \~11 листопада 2013 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ), що підтверджується свідоцтвом про шлюб а.с. 7). \~ \~ \~ \~Сторони по справі є батьками малолітньої дитини сина [PERSON] , [INFO] (копія свідоцтва про народження а.с. 8). \~ \~ \~ \~Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 12.03.2020 року по справі № 235/500/20 (НП 2/235/611/20) шлюб між сторонами розірвано (а.с. 36-37). \~ \~ \~ \~Зі змісту позовної заяви вбачається, що шлюбні відносини сторін фактично припинено в серпні 2014 року; малолітній син [PERSON] , 2013 року народження залишився проживати з матір`ю [PERSON] , та починаючи з серпня 2019 року дитина проживає з батьком [PERSON] . Сумніву щодо достовірності цих обставин суд не має відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, положенням якої передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню (заперечень по суті змісту позовної заяви відповідачем не надано). З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому порядку [PERSON] порушено питання визначення місця проживання сина [PERSON] , 2013 разом з ним як батьком. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Судом надано оцінку поданих [PERSON] доказів і прийнято висновок про слушність аргументів, наведених в позовній заяві та про задоволення заявлених вимог з огляду на наступні норми права. За ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Відповідно ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Так, судом встановлено, що батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] мешкають окремо, дитина проживає з батьком [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно довідки Шевченківської селищної ради м. Покровська Донецької області № 1257 від 01.11.2019 року [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , разом з ним на протязі останнього року проживає син [PERSON] , 2013 року народження, дитина відвідує загальноосвітню школу № 33 (1 клас); матір в житті та виховання дитини участі не приймає (а.с. 14). Згідно довідки № 84 від 29.10.2019 року [PERSON] , [INFO] навчається в 1 класі Шевченківської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів № 33 Покровської міської ради Донецької області (а.с. 16). Згідно довідки Шевченківської загальноосвітньої школи І ІІІ ступенів № 33 Покровської міської ради № 85 від 29.10.2019 року матір [PERSON] , [INFO] , який навчається в 1 класі, не відвідує батьківські збори, не спілкується з класним керівником з питань навчання та виховання дитини (а.с. 17). Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини (ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року) держави-учасниці докладають усіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки, або, у відповідних випадках, законні опікуни, - несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують право дитини не розлучатися з обома батьками усупереч їх бажанню, за винятком випадків, якщо в разі компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно ухвалити рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що вирішують питання соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Європейський суд з прав людини визначив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини (рішення у справі "М.С. проти України" 01.07.2017 р.). При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з`ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Суд, враховуючи вищевказане, в судовому засіданні достовірно встановив, що комфортне проживання та належне виховання малолітнього [PERSON] , 2013 року народження буде забезпечено у разі проживання дитини разом із батьком [PERSON] . Так, позивач [PERSON] працевлаштований, перебуває в трудових відносинах з товариством з обмеженою відповідальністю «Шахтобудівельна компанія», працює прохідником (а.с. 9), має стабільний дохід в середньомісячному розмірі 19245,20 гривень (а.с. 10), за місцем роботи, та за місцем проживання характеризується позитивно (а.с. 11-15), на обліку в психоневрологічному та наркологічному диспансерах не перебуває (а.с. 12, 13). Суд враховує сталі соціальні зв`язки, які склались у батька [PERSON] з дитиною за місцем їх спільного проживання, недоцільність порушення стабільності повсякденного життя дитини. Згідно Акту, складеного 03.12.2019 року спеціалістами служби по справам дітей Покровської міської ради Донецької області за результатами проведеного обстеження умов проживання за адресою: [ADDRESS] встановлено, що житло придатне для проживання, виховання та розвитку малолітньої дитини. Вказані обставини справи свідчать про можливість позивача забезпечувати нормальний всебічний розвиток дитини. Крім того, згідно ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку про визначення місця проживання дитини № 08/26-2002 від 19.12.2019 року Орган опіки та піклування Покровської міської ради Донецької області вважає доцільним визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] разом з батьком [PERSON] (а.с. 33-34). Мотивуванням такого висновку є, зокрема: - відповідно до Акту обстеження умов проживання від 03.12.2019 року за адресою: [ADDRESS] [PERSON] створені умови для проживання, виконання та розвитку дитини; - батько малолітнього [PERSON] , 2013 року народження працевлаштований, матеріально забезпечений, має стабільний щомісячний дохід (заробіток); - матір дитини [PERSON] не працює, самостійного доходу не має; - відповідно до акту обстеження матеріальних умов проживання служби у справах дітей Покровської районної державної адміністрації Донецької області за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON] зі своєю матір`ю, діти відповідача [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] зареєстровані за вказаною адресою, однак фактично не проживають; [PERSON] має окреме житло за адресою: [ADDRESS] , яке не придатне до проживання, відключено від електроенергії за несплату, відсутнє вугілля та дрова; - [PERSON] надала заяву про відсутність заперечень щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , 2013 року народження разом з батьком [PERSON] . Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення розглядуваного позову, оскільки це відповідає інтересам дитини. Приймаючи такий висновок, суд акцентує увагу, що фактично спір про місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] між батьками [PERSON] та [PERSON] відсутній. Разом з тим, таке судове рішення буде гарантувати реалізації самостійного вирішення позивачем важливих питань щодо виховання дитини. Суд, розглянувши справу, вирішивши питання, які відповідно до статті 264 ЦПК України підлягають врахуванню під час ухвалення рішення, - приходить до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовної заяви [PERSON] . Згідно п. 2 ч. 5 ст. 265 ЦПК України резолютивна частина рішення суду повинна містити зазначення розподілу судових витрат. Разом з тим, питання про відшкодування понесених судових витрат в порядку ст. 141 ЦПК України позивачем не порушувалося. На підставі вищевикладеного, ст. ст. 155, 157, 160, 161 СК України, ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року,

Outcome: approved