Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду із указаним позовом, який мотивувала тим, що 17 липня 2018 року [PERSON] взяв у неї у борг 1000 гривень, який зобов'язувся повернути до 23 липня 2018 року, про що надав розписку. Гроші відповідач брав у борг на ремонт автомобіля. На наступний\~день,\~18\~липня 2018\~року,\~приблизно о\~12-13\~годині дня\~[PERSON]\~приїхав машиною\~до позивача\~і став\~просити дати\~йому ще\~грошей,\~для ремонту\~автомобіля.\~В цю\~годину [PERSON]\~принесла гроші\~у розмірі\~1000\~гривень,\~які вона\~їй позичала.\~Коли [PERSON]\~віддала їй\~гроші у\~руки,\~то відповідач\~одразу їх\~забрав та\~поїхав.\~Оформити розписку\~вони не\~встигли.\~До цього\~часу вказані\~гроші відповідач\~не повернув\~і не\~збирається повертати.\~На прохання\~позивача про\~добровільне повернення\~боргу не\~відповідає та\~не реагує.\~Гроші повернути\~відмовляється.\~З цього\~приводу позивач\~зверталася до\~поліції,\~але це\~не дало\~ніяких результатів. Зменшивши розмір позову позивач просить стягнути із [PERSON] на її користь суму боргу у розмірі 2000 грн. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн. У судовому засіданні позивач зменшені позовні вимоги підтримала за указаних у позові обставин. Відповідач у судове засідання повторно не зявився, про дату час і місце розгляду справи неодноразово повідомлявся (а.с.37,38,42,43), причину своєї неявки суду не повідомляв. \~\~ Ураховуючи згоду позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням Розділу ІІ Глави 11 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, матеріали перевірки за повідомленням [PERSON], оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що\~ позов підлягає задоволенню, виходячи із таких мотивів.\~ Згідно\~ст.1047 ЦК України\~договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За змістом ч.ч.1,2 ст.207\~та ч.2 ст.1047 ЦК України\~дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання. Відповідно до правового висновку Верховного Суду України 18.09.2013 року у справі № 6-63 цс13, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Відповідно до\~ст.1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Так, судом установлено, що 17 липня 2018 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики у письмовій формі, відповідно до якого позивач надала у борг відповідачу грошові кошти у сумі 1000 грн. Відповідно до даного договору [PERSON] зобовязався повернути грошові кошти до 23 липня 2018 року. Також позивач указувала, що 18 липня 2018 року вона позичила [PERSON] ще 1000 грн., однак документального підтвердження цього факту не має, оскільки відповідач не надав розписку про отримання цих коштів. Вимоги щодо повернення грошових коштів у строки, зазначені у вищевказаному договорі від 17 липня 2018 року відповідачем не були виконані. Відповідно до\~ст.526 ЦК України\~зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За змістом\~статті 526 ЦК України\~належне виконання зобов'язання - це передусім виконання його відповідно до умов договору і вимог\~ЦК України\~та інших актів цивільного законодавства. Статтею 610 ЦК України\~передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1\~ст. 612 ЦК України\~боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша\~стаття 1049 ЦК України). Згідно з ч.1\~ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Всупереч укладеному договору позики та вказаним нормам відповідач у встановлений строк не виконав покладені на нього зобовязання та не повернув борг позивачу у розмірі 1000 грн. Із оглянутих у судовому засіданні матеріалів перевірки Тростянецького ВП Охтирського ВП ГУ НП в Сумській області, проведеної за повідомлення гр.[PERSON] з приводу взятої у неї позики гр.[PERSON] у суму 2000 грн. судом установлено, що під час перевірки гр.[PERSON] повідомив і надав письмове пояснення про те, що на даний час він офіційно не працевлаштований та не взмозі повернути борг [PERSON] у сумі 2000 грн. Із [PERSON] була проведена профілактична бесіда про повернення боргу [PERSON] у найкоротший термін (матеріали перевірки ЖЕО №3174 від 18.09.2018). Отже, згідно указаних матеріалів перевірки гр.[PERSON] не заперечує того факту, що він позичав у позивача грошові кошти у сумі 2000 грн. Оскільки відповідно до ч.2 ст.1051 ЦК України, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків щодо договору позики, тому пояснення свідків, які були допитані у судовому засіданні за клопотанням позивача, суд не може покласти у основу рішення. На підставі вищевикладеного, ураховуючи досліджені судом докази, суд приходить до висновку, що відповідач позичив у позивача грошову суму у розмірі 2000 грн., відсутність у нього коштів для повернення суми позики не звільняє його від виконання зобов'язання щодо повернення цих коштів, тому суд приходить до висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує із урахуванням ст.141 ЦПК України та ураховуючи, що позивач від сплати судового збору звільнена на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", вважає за необхідне стягнути із відповідача у дохід держави судовий збір у сумі, яка підлягала до сплати на час звернення до суду із позовом у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved