Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

До Ананьївського районного суду Одеської області звернулася із позовною заявою [PERSON] до Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області та Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, третя особа Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області. Позовні вимоги позивача мотивовані тим, що її батько [PERSON] був зареєстрований в с.Ананьєві, Другий, Ананьївського району Одеської області, по день своєї смерті, тобто по [INFO] . На його ім`я Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 22 квітня 1997 року був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] 0268265, площею 2,50 умовних кадастрових гектарів, розташовану на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. Як зазначає позивач, що після смерті батька відкрилась спадщина, 27 липня 2018 року вона звернулася до Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області з приводу переоформлення спадкового майна, котре залишилось після смерті її батька, а точніше права на земельну частку, але їй було відмовлено. Відмова мотивована тим, що вказаний сертифікат на земельний пай серії ОД №0268265, виданий Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області 22.04.1997 року, як правовстановлюючий документ, відсутній. У позивачки не залишилось навіть копії даного документу. Ситуація, що склалася унеможливлює переоформлення спадку на її ім`я через органи нотаріату, так як вона не в змозі надати безпосередньо сам сертифікат на право на земельну частку (пай) в оригіналі. 30 липня 2018 року позивачка звернулася до органу, котрий видав спадкодавцю вищезазначений правовстановлюючий документ, а точніше до Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області з питання отримання дублікату даного сертифікату на право на земельну частку (пай), але їй відповідним листом доданим до матеріалів справи рекомендовано звернутися до суду. Як зазначається в позовній заяві, що у відділі в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області є інформація стосовно видачі її батькові відповідного сертифікату на право на земельну частку (пай). Листом від 30 липня 2018 року за 440/0/191-18 повідомлено, що згідно Книг реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) за №297 на ім`я [PERSON] 22 квітня 1997 року Ананьївською районною державною адміністрацією Одеської області був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06 серпня 1996 року, яка перебувала у колективній власності КСП «Гандрабури» та розташована на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району Одеської області. З урахуванням цієї інформації [PERSON] дійсно належало право на вищезазначений земельний пай. На думку позивача, за нею може бути визнано право на земельну частку (пай) в порядку спадкування, оскільки незважаючи на ту обставину, що вказаний правовстановлюючий документ відсутній, але безперечно те, що останній при житі володів даним правом, а до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. 10 вересня 2018 року було відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та встановлено відповідачеві строк для подачі відзиву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. В установлений строк відповідачами Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області та Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області відзив на позовну заяву до суду не було подано. Постановленою головуючим суддею ухвалою від 27 січня 2020 року до участі у справі за клопотанням представника позивача адвоката Бойко О.О. було залучено в якості співвідповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с.182-183). В ухвалі\~суду від\~27\~січня 2020\~року співвідповідачам [PERSON] та [PERSON] було встановлено строк для подачі відзиву на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам статті 178 ЦПК України. Крім того, в ухвалі суду роз`яснено їх право для подання зустрічного позову, передбаченого статтею 193 ЦПК України. В установлені судом строки відповідач [PERSON] та [PERSON] не скористалися своїми процесуальним правами та не подали до суду відзив на позовну заяву позивача. Крім цього, зустрічний позов відповідачами не був пред`явлений. Тому, у відповідності із вимогами частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. У судове засідання, що призначене на 25 лютого 2020 року позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи поштовим повідомленням (а.с.191). При цьому, в матеріалах справи міститься заява позивачки від 07 вересня 2018 року, відповідно до якої вона просить розглядати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує (а.с.23). Представник позивача Бойко О.О., повноваження якого підтверджені ордером серії ОД №363631 від 01 листопада 2018 року у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення якого був повідомлений належним чином, про що свідчить в матеріалах справи поштове повідомлення (а.с.192). Однак, 25 лютого 2020 року представником позивача було надано через канцелярію суду письмове клопотання про розгляд справи у відсутність позивачки та її представника, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечують (а.с.197). У судове засідання на розгляд не з`явився відповідач Ананьївська Друга сільська рада Ананьївського району Одеської області, про дату, час та місце проведення відповідач сповіщений належним чином (а.с.193). Однак, в матеріалах справи міститься заява голови сільської ради Переман А.Г., в якій він просить справу розглянути без його участі, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечує (а.с.115). Відповідач Гандрабурівська сільська рада Ананьївського району Одеської області у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була сповіщена належним чином (а.с.194). Проте, в матеріалах справи міститься заява сільського голови про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, заперечень проти заяви не має (а.с.87). Відповідач [PERSON] у судове засідання, що призначене на 25 лютого 2020 року на розгляд справи не з`явилася, про дату, час та місце проведення була сповіщена належним чином, а саме з поштового повідомлення вбачається, що 31 січня 2020 року відповідач отримав рекомендоване відправлення за вихідним номером 491/929/18/763/2020 в якому містилася копія ухвали суду від 27 січня 2020 року та копія позовної заяви з додатками (а.с.196). Причини своєї неявки відповідач суду не повідомила, будь-яких заяв та клопотань на адресу суду від неї не надходило. Відповідач [PERSON] у судове засідання, що призначене на 25 лютого 2020 року не з`явився, про дату, час та місце проведення якого сповіщався належним чином, а саме з поштового повідомлення вбачається, що 31 січня 2020 року відповідач отримав рекомендоване відправлення за вихідним номером 491/929/18/764/2020, в якому містилася копія ухвали суду від 27 січня 2020 року та копія позовної заяви з додатками (а.с.195). Відповідачем до суду не було надано будь-яких заяв та клопотань, причини своєї неявки він суду не повідомив. У судове засідання, що призначене на 25 лютого 2020 року третя особа Ананьївська районна державна адміністрація Одеської області не з`явилася, про дату, час та місце проведення якого була повідомлена належним чином. При цьому, в матеріалах справи міститься клопотання, яке надійшло через канцелярію суду 25 листопада 2019 року від представника третьої особи, відповідно до якого представник третьої особи просить розглядати справу за її відсутності, прийняття рішення по справі залишає на розсуд суду (а.с.151). Частиною 1 статті 223 України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч.3 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. При цьому, враховуючи наявність відомостей про належне сповіщення всіх учасників справи, клопотання представника позивача, заяви відповідачів, відсутність передбачених ч.2 ст.223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи, з урахуванням положень ч.ч.1, 3 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача, представника позивача та відповідачів. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Дослідивши і оцінивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого 5 серпня 2009 року, позивач [PERSON] , [INFO] , уродженка с.Гандрабури, Ананьївського району Одеської області, зареєстрована за адресою в [ADDRESS] (а.с.6). З наявної матеріалах справи довідки №437 виданої 18 квітня 2018 року Ананьївською Першою сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачається, що позивач [PERSON] проживає без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.14). З копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 листопада 1991 року Гандрабурівською сільською радою Ананьївського району Одеської області вбачається, що в відомостях про батька позивачки [PERSON] , зазначений спадкодавець [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 04 серпня 2009 року повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області позивачка після укладення шлюбу змінила своє дівоче прізвище « [PERSON] » на прізвище « [PERSON] » (а.с.9). З копії листа №516/65-15 виданого 02 квітня 2019 року Ананьївським районним відділом ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області вбачається, що в архіві відділу міститься інформація щодо актових записів: - про шлюб №21 від 15.11.1986 року, який складений Виконавчим комітетом Ананьївської Другої сільської ради Ананьївського району Одеської області відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; - про народження №88 від 13 серпня 1987 року, котрий складений Відділом реєстрації цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області відносно [PERSON] , [INFO] , де батьком вказаний [PERSON] , [INFO] ; - про народження №29 від 02 листопада 1991 року, який складений Відділом реєстрації актів цивільного стану Ананьївського районного управління юстиції Одеської області відносно [PERSON] , [INFO] , де батьком вказаний [PERSON] , [INFO] (а.с.117). Тобто з копії листа Ананьївського районного відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області вбачається, що крім позивачки [PERSON] спадкодавець [PERSON] має інших спадкоємців, а саме дружину [PERSON] та сина [PERSON] . Згідно довідки Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 27 листопада 2019 року за №5123-472/5123.1-19 відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженка та зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.169). Згідно довідки Ананьївського РС ГУ ДМС України в Одеській області від 27 листопада 2019 року за №5123-469/5123.1-19 відповідач [PERSON] , [INFO] , уродженець та зареєстрований в [ADDRESS] (а.с.169). Судом встановлено, що [INFO] спадкодавець [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого 20 липня 2018 року Ананьївським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с.7). Відповідно до копії довідки №257 виданої 27 серпня 2018 року Ананьївською Другою сільською радою Ананьївського району Одеської області спадкодавець [PERSON] , 1965 року народження, дійсно був зареєстрований по день своєї смерті за адресою: Одеська область, Ананьївський район, с.Ананьїв, Друга дільниця (а.с.13). З листа №440/0/191-18 виданого Відділом в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, вбачається, що на ім`я [PERSON] , 22 квітня 1997 року був виданий Ананьївською районною державною адміністрацією сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] №0268265 площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06 серпня 1996 року, який перебував в колективній власності КСП «Гандрабури», що розташована на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району (а.с.12). Як вбачається з витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №52971406, виданого 15 серпня 2018 року Ананьївською районною державною нотаріальною конторою, що за життя спадкодавець [PERSON] заповітів не складав (а.с.21). Відповідно до копії рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 01 листопада 2018 року позивачці [PERSON] було визначено причину пропуску строку вагомою і визначено додатковий трьохмісячний строк для подання нею заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті її батька [PERSON] , який помер [INFO] (а.с.66-67). Встановлено, що в Ананьївській районній державній нотаріальній конторі Одеської області заведена спадкова справа №53/2019 на майно [PERSON] , померлого [INFO] . Спадкоємцем яка прийняла спадщину є дочка спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Однак листом 214/02-14 від 16 лютого 2019 року державний нотаріус Ананьївської районної державної нотаріальної контори Одеської області Мороз Н.О. відмовила позивачці [PERSON] у видачі свідоцтва на право на спадщину на спадкове майно [PERSON] , який помер [INFO] в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу та було рекомендовано звернутися до суду (а.с.91). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно з частиною 1 статті 5 ЦПК України - здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України - кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з частиною 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно із статтею 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом, свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом, захисту цивільних прав та інтересів зокрема є визнання права. Стаття 321 ЦК України визначає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Зі змісту статті 1216 ЦК України вбачається, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ЦК України). Відповідно до частини 1 статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частиною 1 та 2 статті 1223 ЦК України визначено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Статтею 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення; до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з частиною 1 та частиною 5 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Указом Президента України від 08.08.1995 року №720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» визначено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Відповідно до частини 3 Указу Президента України № 666/94 від 10.11.1994 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва», право на земельну частку (пай) є об`єктом купівлі-продажу, дарування, міни, успадкування, застави. Кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видається сертифікат на право приватної власності на земельну частку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному вираженні. Частиною 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства (далі - КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Згідно абзацу 2 п.1 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку. Відповідно до пунктів 16, 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Згідно статті 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі - продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). З позовної заяви вбачається, що у позивачки [PERSON] відсутній оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай). В зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу у позивача [PERSON] нею у засобах масової інформації було розміщено об`яву, що підтверджується копією газети «Вісті Ананьївщини» (а.с.19). Відповідно до листа №440/0/191-18 виданого Відділом в Ананьївському районі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, вбачається, що на ім`я [PERSON] , 22 квітня 1997 року був виданий Ананьївською районною державною адміністрацією сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] №0268265 площею 2,50 в умовних кадастрових гектарах на підставі рішення Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області №245 від 06 серпня 1996 року, який перебував в колективній власності КСП «Гандрабури», що розташована на території Гандрабурівської сільської ради Ананьївського району (а.с.12). Як вбачається з листа №75 виданого 03 серпня 2018 року Ананьївської районної державної адміністрації Одеської області позивачці [PERSON] було відмовлено у видачі дублікату сертифікату на право на земельну частку (пай) на ім`я [PERSON] та рекомендовано звернутися до судових органів. Згідно п. 3.5 Інформаційного листа Вищого ССУ з розгляду кримінальних та цивільних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім`я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. Згідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Зі змісту статті 81 ЦПК України вбачається, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. У відповідності з частиною 1 статті 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи те, що визнання права власності на земельну частку (пай) в порядку спадкування для позивача породжує певні юридичні наслідки, а саме унеможливлює оформлення свідоцтва про право на спадщину, тому на підставі зібраних у справі та досліджених доказів, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та підлягає задоволенню. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved