Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна набутого за час шлюбу, мотивуючи тим, що 06.08.2003 року між нею та відповідачем укладено шлюб. За час шлюбу подружжя набуло двохкімнатну квартиру загальною площею 59,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Василя Стуса (вул.Ільїна)[ADDRESS], та комору №CXLVIII загальною площею 3,6 кв.м., що знаходиться за адресою: м.Івано-Франківськ, вул.Василя Стуса (вул.Ільїна), буд.32, корп.3. А тому просить визнати за нею право власності на: 1/2 частку двохкімнатної квартири №74 в будинку №32 корпус №4 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 59,6 кв.м.; 1/2 частку\~ комори №CXLVIII в будинку №32 корпус №3 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 3,6 кв.м.; визнати за відповідачем право власності на: 1/2 частку двохкімнатної квартири №74 в будинку №32 корпус №4 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 59,6 кв.м.; 1/2 частку комори №CXLVIII в будинку №32 корпус №3 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 3,6 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя. 13.06.2018 року позивачка [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої просила визнати за нею право власності на: 2/3 частки двохкімнатної квартири №74 в будинку №32 корпус №4 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 59,6 кв.м.; 2/3 частки\~ комори №CXLVIII в будинку №32 корпус №3 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 3,6 кв.м.; визнати за відповідачем право власності на: 1/3 частку двохкімнатної квартири №74 в будинку №32 корпус №4 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 59,6 кв.м.; 1/3 частку комори №CXLVIII в будинку №32 корпус №3 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 3,6 кв.м., в порядку поділу спільного майна подружжя (а.с. 64).\~\~\~ Представник позивачки [PERSON] - [PERSON]\~ позовні вимоги підтримав з підстав, викладених\~ в позовній заяві, просив позов задоволити в повному обсязі відповідно до заяви про збільшення позовних вимог (а.с. 82). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, попередньо подав до суду заяву, відповідно до якої заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, не заперечив проти їх задоволення, просив проводити розгляд справи без його участі (а.с. 80). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Як вбачається зі змісту ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести\~ обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно свідоцтва про одруження Серії І-НМ №102119 від 06.08.2003 року сторони зареєстрували шлюб 06.08.2003 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Надвірнянського районного управління юстиції, про що зроблено запис за №108 (а.с. 7). Судом встановлено, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі сторонами придбано наступне майно: двохкімнатна квартира №74 в будинку №32 корпус №4 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 59,6 кв.м, та комора №CXLVIII в будинку №32 корпус №3 по вул. Василя Стуса (вул.Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 3,6 кв.м., власником яких є [PERSON] відповідно до Договору купівлі-продажу нерухомого майна (квартири), яке буде створено в майбутньому №КЛ2-7-10-254 від 06.12.2016 року, Акту прийому-передачі квартири №74 від 17.05.2017 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90619034 від 27.06.2017 року, Договору купівлі-продажу нерухомого майна (комора), яке буде створено в майбутньому №КЛ2-К- CXLVIII від 07.12.2016 року, Акту прийому-передачі комори №CXLVIII від 17.05.2017 року, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №90620150 від 27.06.2017 року (а.с. 10-12, 13, 8-9, 19-21, 22, 17-18). Відповідно до ст. 41 Конституції України\~право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Питання поділу спільного майна подружжя регулюється наступними нормами чинного законодавства. На підставі ч.1 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Відповідно до ч. 3 та 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.\~ Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. За змістом ч. 1 та 2 ст. 60 Сімейного кодексу України (надалі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).\~ Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За змістом ст.ст. 69, 70 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до п. 30\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя"\~роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3\~ст. 70 СК України\~в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Отже, враховуючи те, що відповідач заявлені позовні вимоги визнав в повному обсязі, суд приходить до висновку, що спільне майно подружжя набуте позивачкою та відповідачем під час перебування у зареєстрованому шлюбі слід розділити, визнавши за: [PERSON] в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на: 2/3 частки двохкімнатної квартири №74 в будинку №32 корпус №4 по вул. Василя Стуса (вулиця Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 59,6 кв.м.; 2/3 частки\~ комори №CXLVIII в будинку №32 корпус №3 по вул. Василя Стуса (вулиця Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 3,6 кв.м.; визнати за [PERSON] в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, право власності на: 1/3 частки двохкімнатної квартири №74 в будинку №32 корпус №4 по вул. Василя Стуса (вулиця Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 59,6 кв.м.; 1/3 частки комори №CXLVIII в будинку №32 корпус №3 по вул. Василя Стуса (вулиця Ільїна) в м.Івано-Франківську, загальною площею 3,6 кв.м. Виходячи з заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених\~позовних\~вимог. Оскільки, ухвалою Івано-Франківського міського суду від 16.08.2017 року відстрочено сплату судового збору до ухвалення рішення по справі, то з відповідача слід стягнути\~ в дохід держави 640,00 гривень судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст. 57 СК України,

Outcome: approved