Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] з наступними вимогами: визнати [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстровану за адресою: [ADDRESS] , такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, що розташований за адресою: [ADDRESS] . На обґрунтування позовної заяви [PERSON] зазначила, що на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом № 40 від 22.01.2020 посвідченого державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області Чернолясовою Т. В. на праві приватної власності належить трикімнатна квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї виданої виконавчим комітетом Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 3211 від 14.08.2020 у житловій квартирі [ADDRESS] зареєстровані громадяни: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Однак, [PERSON] та [PERSON] фактично не проживають в квартирі, більше п`яти років без поважних причин. Відповідачі по справі, [PERSON] та [PERSON] , фактично не проживають в даній квартирі, не сплачують комунальні платежі в утриманні житла участі не беруть і взагалі квартирою вони не цікавляться. В квартирі відсутні будь-які їхні особисті речі та меблі. До цього часу [PERSON] та [PERSON] будь-якого наміру повернутись в квартиру не висловлювали. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачам вона не чинила. На даний час місце перебування відповідачів їй невідомо, оскільки фактично не підтримують родинних стосунків більше п`яти років. Через реєстрацію відповідачів [PERSON] та [PERSON] вона позбавлена можливості на власний розсуд розпоряджатися належним їй на праві приватної власності майном, змушена сплачувати за них певні комунальні послуги та позбавлена можливості оформити житлову субсидію. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] , будучи зареєстрованими в належній їй квартирі та фактично не проживаючи в ній без поважних причин більше одного року, порушують її права щодо вільного володіння, користування належним їй на праві приватної власності житлової квартири. Зазначені обставини стали підставою для звернення до суду з цим позовом. Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 21.08.2020 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в залі суду на 21.09.2020. 21.09.2020 судовий розгляд відкладено з причин нез`явлення відповідача та призначено нове судове засідання. 01.10.2020 позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , не повідомили про причини повторного нез`явлення в судове засідання, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавали. Суд не має відомостей про причину повторного нез`явлення відповідачів, які повідомлялися про дату, час і місце судового засідання у порядку, визначеному Цивільним процесуальним кодексом України, не надали будь-яких заяв, у тому числі відзиву, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) відповідно до частини 4 статті 223, частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України, проти чого не заперечувала позивач. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися, відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до частин 1, 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до статей 76-81 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Спірним є право користування житловим приміщенням у вигляді квартири [ADDRESS] . Власником спірного житла є позивач [PERSON] , що підтверджується даними Свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого 22.01.2012 державним нотаріусом Зміївської державної нотаріальної контори Харківської області, Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 197227346, технічним паспортом на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) № 3 у будинку квартирного типу (гуртожитку) (а. с. 8-13). З посвідки на постійне проживання серія [NUMBER] , паспорта серія [NUMBER] , Домової книги для прописки громадян, довідок Комсомольської селищної ради Зміївського району Харківської області № 3211 від 14.08.2020 та № 3106/02-22 від 01.09.2020 вбачається, що в кв. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (а. с. 6, 7, 14-18, 25). З акта обстеження, складеного 12.08.2020 головою правління ОСББ "Донець" Демків І. С., в присутності свідків [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але фактично не проживають понад 5 років (а. с. 19). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами статті 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до частини 1 статті 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 Цивільного кодексу України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом вказаних норм, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши водночас вимогу про позбавлення права користування житловим приміщенням. Відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Позивачем надані докази того, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] зареєстровані в квартирі, власником якої є позивач, у спірному житловому приміщенні відповідачі не проживають без поважних причин, відсутні будь-які відомості щодо існування домовленості між власником житла та відповідачами щодо збереження за ними права користування цим житловим приміщенням. Відповідачами не надано будь-яких доказів на спростування доводів позовної заяви. За таких обставин, позовна заява [PERSON] про визнання [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Оскільки позивач не вимагала відшкодування судових витрат, питання щодо розподілу судових витрат між сторонами не вирішувалося.

Outcome: approved