Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

До суду звернулися позивачі з позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору дійсним та визнання права власності, В обґрунтування позову зазначили, що придбали житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS], що належав [PERSON] та [PERSON] 24 квітня 2000 року договір купівлі - продажу був зареєстрований на Українській універсальній біржі, оскільки вони вважали, що цей договір буде законним, від нотаріального посвідчення відмовилися. На даний час позивачі вирішили зареєструвати нерухоме майно в Державному реєстрі речових прав, але у зв'язку тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально не посвідчений, в них не має можливості цього зробити. Також просили визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями по ? частині за кожним. Після уточнення позовних вимог позивач [PERSON] просив визнати дійсним договір купівлі - продажу житлового будинку зареєстрований 24 квітня 2000 р. на Українській універсальній біржі, що знаходиться за вище вказаною адресою, та визнати за [PERSON] право власності на вище вказаний житловий будинок з господарськими будівлями. Позивач в судове засідання не з'явився, до суду надав заяву в якій просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримує. Відповідачки [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, до суду надали заяви в яких просять справу розглянути без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Відповідно до ч.1 п.3 ст.169 ЦПК України, суд може розглянути справу без позивача за наявності від нього заяви про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 24 квітня 2000 року [PERSON] купив житловий будинок в [ADDRESS], що підтверджується договором купівлі-продажу № НГ-142 від 24 квітня 2000 року, посвідченим Українською універсальною біржею. Земельна ділянка площею 0,0967 га не приватизована і відноситься до земельного фонду міської ради ( а.с. 12-17). Рішенням Гадяцької міської ради від 19 липня 2000 року позивачу надано дозвіл на будівництво гаража та бані за вищевказаною адресою ( а.с. 18). Як вбачається із пояснення позивача, він звернувся для реєстрації нерухомого майна до Державного реєстру речових прав, але у зв'язку тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку нотаріально не посвідчений, в нього не має можливості цього зробити, так як договір вважається не дійсним. Згідно ст.47 ЦК України РСР ( 1963 р.) нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Згідно ст.224 ЦК України РСР ( 1963 р.) за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст.227 ЦК України РСР ( 1963 р.)договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Оскільки при укладенні договору всі вимоги, передбачені ст. 15 ЗУ "Про товарні біржі", між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості в подальшому проводити відчуження нерухомого майна, а тому суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір дійсним та визнати за позивачем право власності на придбане нерухоме майно. За викладених обставин та здобутих доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, оскільки судом достовірно та об'єктивно встановлено, що договір купівлі-продажу від 24 квітня 2000 року був здійснений на добровільних засадах та згідно чинного законодавства, не порушує права інших осіб. На підставі викладеного,

Outcome: approved