Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду із позовом до [PERSON], третя особа - служба в справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації як представник органу опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі з 26.09.2004 року і який між ними було розірвано 12.05.2014 року згідно рішення Надвірнянського районного суду. В даному шлюбі в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею. Батько дитини практично залишив сім'ю, тривалий час взагалі не цікавився ні нею, ні дітьми, не приймав жодної участі у вихованні дитини, ні в їх матеріальному утриманні. Рішенням Надвірнянського районного суду її позов про стягнення аліментів було задоволено та присуджено на її користь аліменти на утримання двох дітей. Згідно розрахунку заборгованості по виплаті аліментів Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби станом на 01.02.2017 року за відповідачем рахується заборгованість 61439,99 грн. З 2013 року відповідач з сім'єю не проживає. За весь час їх окремого проживання він, як батько дітей, жодним чином не цікавився ними, не провідував, уникав спілкування, не надає кошти на їх утримання, переклавши всі обов'язки як по вихованню так і по утриманню дітей на неї. В зв'язку з цим просить суд постановити рішення, яким позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей - сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтримала в повному об'ємі з підстав, наведених в позовній заяві, суду пояснила, що вона здійснює догляд за дітьми, займається їх вихованням і утриманням, а батько дитини [PERSON] за всі роки їх окремого життя жодного разу не поцікавився своїми дітьми, їх розвитком, взагалі не брав участі в їх вихованні чи утриманні, навіть знаючи про хворобу сина. Оскільки позбавлення його батьківських прав в першу чергу є способом захисту прав та інтересів дочки і сина, тому просить позов задоволити, а також стягнути понесені нею судові витрати. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час слухання справи повідомлений завчасно і належним чином, про що свідчить поштова розписка та оголошення в засобах масової інформації ([INFO]), про причини неявки чи слухання справи в його відсутність заяви суду не подавав. За згоди позивача суд прийшов до висновку про ухвалення рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Представник служби у справах дітей Надвірнянської районної державної адміністрації, як представник органу опіки та піклування, в судовому засіданні підтримала рішення органу опіки та піклування, вважає, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав щодо неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що в даному випадку повністю відповідає інтересам дітей. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, висновок представника органу опіки та піклування, дослідивши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.60 ЦПК України і які сторони вважають достатніми для обґрунтування і заперечення своїх позовних вимог та з'ясувавши фактичні обставини справи приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України. Пленум Верховного Суду України в п. п. 15, 16 Постанови від 30 березня 2007 року N 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавленні батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Судом встановлено, що батьки неповнолітніх [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] перебували в зареєстрованому шлюбі, який між ними розірвано 12.05.2014 року згідно рішення Надвірнянського районного суду, і неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір'ю (а.с.11). Стаття 141 Сімейного кодексу України зазначає, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст.18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. А ст. 150 Сімейного Кодексу України прямо передбачено, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. В суді також встановлено, що практично з часу припинення сімейних стосунків між сторонами по даній справі з 2012 року, відповідач будь-якої участі у вихованні дітей не приймає, не цікавиться ні станом здоров'я дочки та сина, ні загальним їх розвитком, фактично переклавши батьківські обов'язки на позивача по справі. Даний факт не заперечується самими сторонами по справі та підтверджується свідченнями допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] Факт ухилення від належного виконання батьківських обов'язків відповідача підтверджується також висновком органу опіки та піклування Надвірнянської РДА від 16.02.2017 року, з якого вбачається за доцільне позбавити батьківських прав відповідача щодо його неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Згідно ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Таким правом відповідач [PERSON] не користується, самоусунувшись від нього. Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідач має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій, оскільки батько дітей практично з ними не спілкується, не проявляє щонайменшої батьківської турботи. Таким чином з огляну на наведене суд прийшов до висновку про підставність позовних вимог про позбавлення батьківських прав відповідача, а тому позов слід задоволити. Згідно з вимогами ст.88 ЦПКУкраїни з відповідача на користь позивача слід стягнути понесені нею витрати зі сплати судового збору та оплати послуг адвоката. На підставі наведеного, ст. ст. 141, 155, 164 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved