Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

В квітні 2015 року позивач звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що вона є власником [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності. Відповідач є її донькою та зареєстрована у спірній квартирі , але з 01.12.2012 року в квартирі не проживає, комунальні послуги не сплачує, речі відповідача у квартирі відсутні, фактично проживає за іншою адресою [ADDRESS] де фактично перебуває у шлюбних відносинах. У добровільному порядку відповідач не припинила свою реєстрацію у квартирі, чим порушує права позивача, як власника квартири, позивач не може оформити субсидію по сплаті комунальних платежів, їй матеріально важко оплачувати квартиру у тому рахунку і за відповідача, тому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням у спірному будинку. Позивач в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та надала пояснення, аналогічні, викладеним у позовній заяві, наполягала на задоволенні позову, зазначила, що вона власник квартири, відповідач понад рік в квартирі не проживає та не є її власником. Відповідач в судове засідання не з'явилася з невідомих суду підстав, про день та час слухання справи була повідомлена належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується поштовим повідомленням та розпискою. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює у ЖЕКу двірником та сама проживає у [ADDRESS], знає усіх жильців будинку, у тому числі позивача та відповідачку. Вже рік відповідачка у спірній квартирі не проживає, позивачка проживає разом із старшою донькою, де проживає відповідач свідку не відомо, комунальні платежі сплачує позивач, свідку це відомо, як працівнику ЖЕКу. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки, вони проживають у квартирах поруч, свідок у кв. [ADDRESS] , а позивач у [ADDRESS], відповідач донька позивача, вже тривалий час відповідач у квартирі позивача не проживає, де вона проживає свідку не відомо. З огляду на те, що в матеріалах справи досить даних про права та обов'язки сторін, справа розглянута у відсутності відповідача при заочному розгляді, що не суперечить вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що позивач є власником [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності від 16.11.2005 року, про що проведено реєстрацію права власності у БТІ м.Маріуполя на зазначену квартиру на ім'я позивача [PERSON] та видано витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно 14.03.2006 року. Відповідно до технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власником квартири зазначено позивача [PERSON] , загальна площа квартири складає 58 кв.м., житлова 37,8 кв.м. , квартира складається з трьох жилих кімнат. Відповідно до акту, складеного ТОВ «Житло -25» у [ADDRESS] зареєстрована відповідач [PERSON] та з 01.12.2012 року у квартирі не проживає. Відповідно до вимог ч.2 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Та відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд тв. Відповідно до вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Однією з підстав для зняття з реєстрації є позбавлення права користування жилим приміщенням відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування, вільний вибір місця проживання в Україні" Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, покази свідків, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад рік у спірній квартирі не проживає, права власності на квартиру не має, втратила право користування спірною квартирою, тому позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved