Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

В серпні 2020 року [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнення грошової компенсації, в якому просила з урахуванням уточнених позовних вимог визнати за [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на транспортний засіб марки Nissan Micra, 2008 року, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] , який був зареєстрований МРЕВ 20.09.2008 року та припинити спільну сумісну власність на зазначений транспортний засіб, стягнути з [PERSON] , реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] , в порядку поділу спільного сумісного майна грошову компенсацію в розмірі 20 229, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 30.09.2005 року по 12.06.2020 року. Від шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з матір`ю, позивачем. Під час перебування в шлюбі сторонами було придбано транспортний засіб марки Nissan Micra,2008 року, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] , який був зареєстрований МРЕВ 20.09.2008 року та транспортний засіб марки Mitsubishi Outlander, 2007 року, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] , який був зареєстрований МРЕВ 08.05.2007 року. При цьому титульним власником зазначеного спільного майна є відповідач, [PERSON] , а у позивача відсутній доступ до майна та документів на нього. Усе спірне майно було придбано сторонами під час шлюбу за спільні кошти, шлюбного договору між сторонами укладено не було. Виходячи з цього позивач вважає, що зазначене майно належить сторонам на праві спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу. Враховуючи відчуження відповідачем одного із об`єктів спільного майна автомобіля марки Mitsubishi Outlander, 2007 року, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] , який був зареєстрований МРЕВ 08.05.2007 року, позивач просить стягнути на його користь компенсацію у розмірі 20 229, 00 грн. Ухвалою від 25 серпня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач до судового засідання не з`явилась, через представника подала заяву з проханням розглядати справу за її відсутності. Просила позовні вимоги задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, про дату, час та місце проведення судового засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не подавав. Відповідно до ч. 1 ст. 280 Цивільного процесуального кодексу України, враховуючи те, що відповідач не подав відзив на позовну заяву, а позивач не заперечував проти такого вирішення справи, судом ухвалено дане заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій. В силу ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони перебували у шлюбі з 30.09.2005 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 30 вересня 2005 року, актовий запис № про шлюб № 2182. Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12.06.2020 року у справі № 642/1984/20, шлюб між сторонами було розірвано. Під час шлюбу сторонами було придбано майно, а саме: транспортний засіб марки Nissan Micra,2008 року, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] , який був зареєстрований МРЕВ 20.09.2008 року та транспортний засіб марки Mitsubishi Outlander, 2007 року, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] , який був зареєстрований МРЕВ 08.05.2007 року. Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, право спільної сумісної власності подружжя, на майно, набуте у шлюбі, презюмується законом. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст.70 СК України, відповідно до якої у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 23 Постанови вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до вимог ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з інформацією Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області Головного сервісного центру МВС (довідки від 09.02.2021 № 31/20-402 та від 29.10.2021 № 31/20-5605) відповідач, [PERSON] , здійснив відчуження спільного майна подружжя транспортного засобу марки Mitsubishi Outlander, 2007 року, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] , вартість якого згідно звіту про оцінку майна від 24.06.2020 складала 200 232, 00 грн. Вартість транспортного засобу марки Nissan Micra, 2008 року, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] згідно звіту про оцінку майна від 24.06.2020 складала 159 774, 00 грн. Згідно із ч. ч. 2, 3 ст. 370 цього ж Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому ст. 364 цього ж Кодексу. Загальна вартість спільного майна згідно звітів про його оцінку складає 360\~006, 00 грн. Враховуючи рівність часток подружжя у праві спільної сумісної власності, вартість частки кожного із подружжя складає 180\~003, 00 грн. Згідно з положеннями п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Відповідно до п. 30 зазначеної постанови Пленуму ВСУ №11 рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Аналогічні правові висновки містить постанова Верховного Суду від 05 жовтня 2020 року у справі №537/78/19. Транспортний засіб є неподільною річчю відповідно до змісту ст. 183 ЦК України. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Дана позиція узгоджується з висновком Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03.10.20128 року у справі № 127/7029/15-ц, де колегія суддів відступила від правової позиції, висловленої у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року у справі № 201/14044/16-ц, провадження № 61-189ск17, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Вартість майна, що підлягає поділу, у разі недосягнення згоди між подружжям, визначається на час розгляду справи, а не на час продажу майна одним із подружжя проти волі іншого. Відповідна правова позиція знайшла своє відображення у рішенні в рамках розгляду цивільної справи №755/2700/19. Виходячи з викладеного, суд вважає за можливе здійснити поділ майна шляхом визнання за позивачем права власності на транспортний засіб марки Nissan Micra, 2008 року, червоного кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , №двигуна [NUMBER] , №кузову [NUMBER] та припинення спільної власності на даний транспортний засіб, а також стягнути з відповідача на користь позивача грошову суму у розмірі 20 229, 00 грн. як компенсацію вартості частки позивача у відчуженому відповідачем майні транспортному засобі марки Mitsubishi Outlander, 2007 року, сірого кольору, реєстраційний номер [NUMBER] , № двигуна [NUMBER] , № кузову [NUMBER] , вартість якого згідно звіту про оцінку майна від 24.06.2020 складала 200 232, 00 грн. \~ \~ \~ \~ Таким чином, на підставі наведеного, виходячи із принципів об`єктивності, реальності і справедливості суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних доказів на спростування викладених обставин та відповідачем не заявлено суду про неналежність або ж недопустимість наданих позивачем доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Частина 1 статті 133 ЦПК України передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З огляду на те, що позовні вимоги [PERSON] задоволено повністю, враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 2438,54грн., а саме судовий збір за подання позову до суду та за подання заяви про забезпечення позову. На підставі викладеного та

Outcome: approved