Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА про скасування наказу начальника управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА №483-к від 31.05.2017 року про звільнення [PERSON], визнання звільнення з роботи [PERSON] на підставі ст.38 КЗпП України незаконним, поновлення її на роботі на посаді завідувача та вчителя початкових класів Жуківської ЗОШ І ст. та стягнення з управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА на користь [PERSON] середній заробіток за час вимушеного прогулу. Позов мотивує тим, що вона була звільнена з роботи 31.05.2017 року за власним бажання на підставі її заяви. Однак заяву про звільнення від 31.05.2017 року вона написати не могла, тому, що перебувала на лікуванні і з самим наказом про звільнення не була ознайомлена. Перебувала на лікарняному в період з 30 травня 2017 року по 08.06.2017 року. На даний час також перебуває на лікуванні у обласному кардіологічному центрі. Крім того, по сьогоднішній день наказ про звільнення особисто не підписано позивачем та не отримано на руки трудової книжки, не проведено повного розрахунку. Окрім цього їй не надано імовірного двотижневого строку на відпрацювання, при цьому, відповідно до поданої заяви про звільнення, не йшлося про звільнення за власним бажанням. Представник відповідача [PERSON] подав до суду заперечення, в якому в задоволенні позову просить відмовити з наступних підстав. Ч.1 ст.223 КЗпП України передбачено місячний строк позовної давності у справах про звільнення з дня вручення копії наказу, або з дня видачі трудової книжки. Наказом управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА №483-к від 31.05.2017р. [PERSON] була звільнена з посади завідувача та вчителя початкових класів Жуківської ЗОШ І ступеня за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпПУ з 31.05.2017р., а з позовом до суду звернулася лише 24 липня 2017 року, в зв'язку з чим відповідач вважає, що було порушено строк для звернення до суду з відповідним позовом. Крім того, законодавством не передбачено обов'язкового двотижневого відпрацювання перед звільненням за власним бажанням, також відсутня заборона щодо звільнення особи за власним бажанням в період перебування її на лікарняному. Розрахунок з [PERSON] було проведено в червні місяці 2017 року, оскільки відразу його провести не було змоги, так як на момент звільнення остання не працювала і з вимогою про розрахунок не зверталася. Представник позивача [PERSON] позов підтримав, зазначив, що в заяві про звільнення [PERSON] не просила її звільнити за власним бажанням, в зв'язку з чим звільнення її на підставі ст.38 КЗпП України є незаконним. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити в його задоволенні із зазначених в заперечені обставин. Вислухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вбачається з матеріалів справи наказ про звільнення та трудову книжку позивач не отримував, даний факт також підтвердив представник відповідача [PERSON], в зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що позивачем не порушено строки звернення до суду передбачені ч.1 ст.233 КЗпП України. В судовому засіданні встановлено, що позивач працювала на посаді завідувача та вчителя початкових класів Жуківської ЗОШ І ступеня. Наказом начальника управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА №483-к від 31.05.2017року звільнення з посади завідувача та вчителя початкових класів Жуківської ЗОШ І ступеня з 31.05.2017 року за власним бажанням, згідно ст.38 КЗпП України. Згідно заяви [PERSON] від 31.05.2017 року вона просить звільнити її з посади завідуючої ЗОШ І ступеня з 31 травня 2017 року та вчителя початкових класів з 31.05.2017 року. Згідно довідки про доходи №820 від 14.08.2017р. управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА №820 від 14.08.2017 року [PERSON] нарахована заробітна плата: за квітень 2017 року - 9176,64 грн.; за травень 2017 року - 8765,80 грн. Відповідно до ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Відповідно до ч.2 ст. 38 КЗпП України, якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Таким чином, суд приходить до переконання, що відповідач не мав правових підстав звільняти позивача за ч.1. ст.38 КЗпП України (за власним бажанням), оскільки позивачем в заяві про звільнення не було зазначено такої підстави. Крім того, дана заява унеможливлювала настання наслідків передбачених ч.2 ст.38 КЗпП України, тобто продовження роботи після спливу строку попередження про звільнення. Згідно із ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв'язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 з наступними змінами і доповненнями «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року № 348). Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року № 6-195цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Згідно із довідкою про доходи №820 від 14.08.2017р. управління освіти, молоді та спорту Мукачівської РДА №820 від 14.08.2017р. [PERSON] нарахована заробітна плата: за квітень 2017 року - 9176,64 грн.; за травень 2017 року - 8765,80 грн. Кількість робочих днів у квітні та травні 2017 року становить 39 днів. Таким чином, середньоденний заробіток позивача складає 460,06грн. Кількість робочих днів за час вимушеного прогулу позивача складає 72 дні. Таким чином розмір середнього заробітку позивача за час вимушеного прогулу, що підлягає стягненню з відповідач, складає 33124,32 гривні. Згідно ч.7 ст.235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню. Виходячи з вищезазначеного,

Outcome: approved