Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-18 00:00:00

В січні 2014 р. позивача [PERSON] звернулася до Бориспільського міськрайонного суду Київської області, з проханням стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 13818 грн. 70 коп., а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, обґрунтовуючи тим, що з 27.06.2013 року її було звільнено за угодою сторін, згідно ст. 36 ч. 1 КЗпП України з посади охоронника охорони ПрАП «Племптахозавод «Кучаківський». Однак, при звільнені з роботи з нею не було проведено повного розрахунку. У судове засідання позивач не з'явилася. До початку розгляду справи від представника позивача надійшла заяву, відповідно до якої, просив справу слухати без їх участі, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Ніяких заперечень щодо позову не надавав. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню за наступних підстав. У судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] по 01.07.2013 року працювала в Приватному акціонерному товаристві «Племптахозавод «Кучаківський» та була звільнена на підставі наказу № 7-К від 27.06.2013 року за угодою сторін, відповідно до ч. 1 ст. 36 КЗпП України, що підтверджується довідкою про заробітну плату від 01.07.2013.(а.с. 6). Згідно довідки про заробітну плату від 01.07.2013.(а.с. 6), які видані ПАТ «Племптахозавод «Кучаківський» (а.с. 5) за період з грудня 2012 року по червень 2013 року заборгованість по заробітної плати становить - 13 818,70 грн. Відповідно до ст. 115 КЗпП України та ст. 24 Закону України „Про оплату праці", заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. Відповідно до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з наданих відповідачем довідки (а.с. 6) зазначених вимог чинного законодавства при звільненні позивача дотримано не було. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження тієї обставини, що невиплата належних позивачу сум була допущена не з вини відповідача, суду надано не було та не було зазначено джерел їх здобуття. Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення на його користь сум по заробітній платі у розмірі 13818,70 грн. Крім того, у зв'язку з порушенням встановлених строків виплати заробітної плати позивач має право на отримання компенсації відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати». Утрата частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їхньої виплати компенсується у разі затримання виплати доходів на один і більше календарних місяців відповідно до Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159 (з урахуванням внесених змін за постановами Кабінету Міністрів України від 09 серпня 2001 року № 958 і від 31 березня 2003 року № 430). Відповідач зобов'язаний зробити розрахунок суми такої компенсації. Відповідно до частини 5 пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 „Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" не проведення розрахунку з працівником у день звільнення є підставою для застосування відповідальності передбаченої ст.177 Кодексу законів про працю України Під час звільнення позивача, всі належні суми повинні були виплачені йому в день звільнення. Оскільки відповідач порушив цю норму, то відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України підлягає виплаті позивачу середній заробіток за весь час затримки по день винесення судового рішення, а саме з 01 липня 2013 року по день ухвалення судового рішення. Як вбачається з довідки про заробітну плату (а.с.6) середньомісячна заробітна плата позивача за останні два місяці роботи перед звільненням становить: квітень 2013 - 2 578,79 грн., травень 2013 року - 2 578,79 грн. У квітні - травні позивач мав отримати 5157,58 грн. Кількість робочих днів за вказані місяці складає - 40 днів. Отже, згідно п. 8 Постанови КМ України № 100 від 08.02.1995 року, середньоденний заробіток позивача за даний період складає 128,94 грн. (5 157,58:40 днів). З дня звільнення позивача з роботи по день винесення рішення суду минуло 166 робочих дні. Таким чином, у Приватного акціонерного товариства «Племптахозавод «Кучаківський» виник обов'язок додатково виплатити позивачу середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 21 404 гривень 04 копійок (166*128,94). Судові витрати в справі, а саме суму судового збору в розмірі 352 грн. 22 коп., відповідно до ст. 88 ЦПК України, - слід стягнути з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від їх оплати. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд зобов'язаний допустити негайне виконання рішення про присудження працівникові заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи вищевикладене, на підставі ст. 47, 115, 117 КЗпП України, ст. 24 Закону України «Про оплату праці»,

Outcome: approved