Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-01 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 грн 00 к. щомісячно, починаючи стягнення від дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває повністю на її утриманні. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинено з 2014 року, вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Після того, як відповідач покинув сім'ю, вихованням і утриманням дитини займається лише вона, при тому, що сама знаходиться у скрутному матеріальному становищі. Вона працює, але отримує мінімальну заробітну плату, дохід її сім'ї складається тільки з її заробітної плати. Тому вона не має можливості самостійно у повній мірі забезпечити сину належний його віку достатній рівень харчування, придбати необхідний одяг, проходити показані йому обстеження в зв'язку із виявленою патологією зору. Відповідач за чотири роки їхнього окремого проживання жодного разу не надав матеріальну допомогу на утримання їхньої малолітньої дитини. Хоча має таку можливість, працює неофіційно, за освітою має спеціальність водія, має можливість працевлаштуватися. Тому вона і звернулась до суду з цим позовом. Ухвалою судді Зміївського районного суду Харківської області від 29 березня 2018 року відкрито провадження у справі та призначено судовий розгляд у порядку спрощеного позовного провадження. 22.05.2018 позивач [PERSON] подала заяву про судовий розгляд справи за її відсутністю, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення по справі заочного рішення. 22.05.2018 року позивачка та відповідач на судове засідання не прибули. Ухвалою від 31.05.2018 призначено нове судове засідання на 02.07.2018. 02.07.2018 належним чином повідомлені сторони повторно в судове засідання не з'явилися. Відповідач [PERSON], який повторно не з'явився в судове засідання, причини повторного нез'явлення не повідомив, будь-яких заяв по суті справи чи з процесуальних питань не подавав. Суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, і від якого не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутністю, що дало підстави вирішити справу на підставі наявних у ній даних (постановити заочне рішення) у відповідністю з ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач. Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши доводи позовної заяви, письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного: Відповідно до ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підтвердження доводів позовної заяви позивачем надано копію свідоцтва про укладення шлюбу Серія [NUMBER] та про народження серія [NUMBER], з яких вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі, мають сина [PERSON], [INFO] (а. с. 8, 9). Згідно довідки про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №937 від 14.03.2018, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. Має склад сім'ї: чоловіка - [PERSON], дочку - [PERSON], сина [PERSON] (а. с. 10). У відповідності зі ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно зі ст. 184 Сімейного кодексу України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, части 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умова для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Позивачем надано докази того, що відповідач є батьком їх спільного неповнолітнього сина, тому зобов'язаний його утримувати до досягнення повноліття, однак між ними не досягнуто згоди щодо порядку участі батька в утриманні дитини. Враховуючи, що відповідач будь-яких заперечень проти позовної заяви не надав, не спростував повідомлені позивачем обставини наявності у нього можливості сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн., позовна заява [PERSON] про стягування з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини щомісячно до досягнення нею повноліття у твердій грошовій сумі по 1500 грн 00 к., яка перевищує 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є обґрунтованою і підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави.

Outcome: approved