Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-07 00:00:00

До суду звернувся [PERSON] із вказаним позовом до [PERSON] про втрату права на проживання, в якому зазначає, що йому на праві приватної власності належить житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований по [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], яка з липня місяця 2010 р. не проживає спільно із позивачем. Позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав, оскільки надалі це надасть йому змогу оформити субсидію. Позивач вважає, що відповідач [PERSON] вважається такою, що втратила право користування житлом позивача. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій справу просить розглянути у його відсутність. Позовні вимоги підтримує повністю і просить їх задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день час та місце розгляду справи була належним чином повідомлена. До суду поверталися конверти з відмітками "повернуто закінчився термін зберігання". Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. З урахуванням письмової позиції позивача, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне за згодою позивача на підставі ст. 280 ЦПК України постановити заочне рішення, яким позов задовольнити повністю з таких підстав. Так, відповідно до договору дарування від 13.05.2002 р. (а.с. 6) встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS]. Відповідно до довідки Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 158 від 15.02.2019 р. (а.с. 7) встановлено, що [PERSON], [INFO] зареєстрована в житловому будинку по [ADDRESS], але фактично зі слів голови домогосподарства та колишнього чоловіка [PERSON], за даною адресою не проживає з липня 2010 р. по даний час. Рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 27.10.2011 р. (а.с. 8) судом встановлено. що розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Рішення набрало законної сили 07.11.2011 р. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов (а.с. 9) встанволено, що [PERSON] прописана по [ADDRESS], але фактично з 2010 року не проживає. Участь у вихованні дітей не бере. Рішенням Соснівської сільської ради Літинського району Вінницької області за № 11 від 20.11.2015 р. (а.с. 10) встановлено, що [ADDRESS]. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів «2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16,386,391 ЦК України. Згідно ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутність наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки позивач є законним власником житлового будинку по [ADDRESS] і відповідач [PERSON] з 2010 р. не проживає за вищезазначеною адресою без поважних причин, а тому вважається такою, що втратила право на проживання в зазначеному будинку.

Outcome: approved