Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

Заявник [PERSON] звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України. Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 21.11.2018 відкрито провадження по справі за заявою [PERSON], заінтересована особа: Деснянський районний відділ Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві про встановлення факту постійного проживання на території України. 14.01.2019 від представника Деснянського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві про встановлення факту постійного проживання на території України надійшла заява про заміну заінтересованої особи Деснянського районного відділу Головного управління державної міграційної служби України у м. Києві його правонаступником Центральним міжрегіональним управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. 15.01.2019 в судовому засіданні задоволено клопотання представника заінтересованої особи та замінено на його правонаступника, а саме на Центральне міжрегіональне управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. Заявник мотивує свої вимоги тим, що народився [INFO] року в селі Радуль, Ріпкінського району, Чернігівської області, що підтверджується витягом з держреєстру актів запису про народження. Після закінчення Радульської середньої школи в 1971 році поступив на роботу мотористом-лебідником на водному транспорті (ВДБУП) в м. Гомель (БілоруськаPCP), де працював до 1975 року. З 1975 по 1981 відбував покарання в м. Орша Вітебської області (БРСР), після відбуття якого, з 1981 по 1986 рр. проживав разом з батьками в будинку [ADDRESS] В цьому ж 1986 році батьківський будинок за програмою генеральної забудови м. Києва було знесено і заявнику з дружиною була надана квартира [ADDRESS], яку невдовзі дружина обміняла на квартиру в м. Новополоцьк Білоруської РСР, в якій оселилась вже колишня дружина з дітьми. Згідно вироку народного суду Ватутінського району м. Києва від 12.05.1988 заявник відбував покарання в місті Біла Церква Київської області та згідно постанови Білоцерківського народного суду Київської області від 03.07.1990 заявник вибув в розпорядження Кежемської УІТ УМВС РРФСР Красноярського краю. Після відбуття покарання заявник повернувся в Україну. З 23 червня по 23 грудня 1991 року проживав у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. В 1992 році батьки свою трикімнатну квартиру № 11 обміняли на двокімнатну № 10 в якій заявник проживав з ними до 2011 року. В цьому ж 2011 році заявник оселився у квартирі [ADDRESS], в якій до цього часу проживаю в цивільному шлюбі з [PERSON]. Повернути вилучений органами слідства радянський паспорт [NUMBER] виданий ВВС Броварського райвиконкому Київської області 5 березня 1982 року або отримати замість нього паспорт громадянина України заявнику не вдалось за можливе. 28.12.2005 р. в ДПА м. Києва отримав ідентифікаційний номер платника податку. Факт мого постійного проживання на території України, зокрема в будинку [ADDRESS] з червня 1991 року підтверджується актами ЖЕД-310 комісійного обстеження квартири [ADDRESS] від 29 липня 2016 року та від 18 серпня 2017 року. Рішення суду про встановлення факту мого постійного проживання на території України заявнику потрібне для отримання паспорту громадянина України в Деснянському районному відділі ГУ ДМС України в місті Києві. У зв»язку з викладеним вище заявник просить суд встановити юридичний факт того, що [PERSON], [INFO] року уродженець села Радуль, Ріпкінського району, Чернігівської області постійно, безвиїзно, проживає на території України з 24 серпня 1991 року по теперішній час. В судових засіданнчх заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON]. підтримали свою заяву, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Центральне міжрегіональне управлінням Державної міграційної служби у м. Києві та Київській області. - в судове засідання не з'явився, про причини не явки суд не повідомив. Повідомлявся належним чином. Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити рішення. Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов'язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов'язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов'язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, вислухавши пояснення учасників справи, оцінивши всі необхідні, зібрані по справі докази для ухвалення обґрунтованого рішення, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, [PERSON] народився [INFO] року в селі Радуль, Ріпкінського району, Чернігівської області, що підтверджується витягом з держреєстру актів запису про народження. В 1971 році після закінчення Радульської середньої школи поступив на роботу мотористом-лебідником на водному транспорті (ВДБУП) в м. Гомель (БілоруськаPCP), де працював до 1975 року. В 1986 році батьківський будинок заявника за програмою генеральної забудови м.Києва було знесено і заявнику з дружиною була надана квартира [ADDRESS]. Відповідно до вироку народного суду Ватутінського району м. Києва від 12.05.1988 заявник відбував покарання в місті Біла Церква Київської області. 03.07.1990 було прийнято постанову Білоцерківського народного суду Київської області відповідно до якої заявник вибув в розпорядження Кежемської УІТ УМВС РРФСР Красноярського краю. 23.12.1991 після відбуття покарання заявник повернувся в Україну. З 23.06.1991 по 23.12. 1991 проживав у своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. В 1992 році батьки заявника свою трикімнатну квартиру [NUMBER] обміняли на двокімнатну, в якій заявник проживав з ними до 2011 року. В 2011 році заявник оселився у квартирі [ADDRESS], в якій до цього часу проживаю в цивільному шлюбі з [PERSON]. Також, судом установлено, що повернути вилучений органами слідства радянський паспорт [NUMBER] виданий ВВС Броварського райвиконкому Київської області 5 березня 1982 року або отримати замість нього паспорт громадянина України заявнику не вдалось за можливе. Відповідно до акту від 29.07.2016, який складений комісією у складі майстра технічної дільниці № 3 ЖЕД-310 [PERSON] та майстра технічної дільниці № 2 ЖЕД-310 [PERSON], мешканців будинку [ADDRESS] зазначено, що [PERSON] проживає без місця реєстрації за адресою [ADDRESS]. Відповідно до акту від 11.08.2017, який складений комісією у складі майстра технічної дільниці № 3 ЖЕД-310 [PERSON] та майстра технічної дільниці № 2 ЖЕД-310 [PERSON], мешканців будинку [ADDRESS] зазначено, що [PERSON] проживає без місця реєстрації за адресою [ADDRESS]. Громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України та особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (1636-1 ) (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215 затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень та передбачено, що для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 2 частини першої статті 3 Закону особа, яка проживала на території України за станом на 13 листопада 1991 року і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її проживання в Україні на зазначену дату, подає:а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 13 листопада 1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт);в) судове рішення про встановлення юридичного факту проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п'яти років є однією з умов прийняття до громадянства України. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про громадянство України» чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено. Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Встановлення факту постійного проживання на території України необхідно заявнику для отримання паспорту громадянина України. Факт постійного безперервного проживання заявника на території України підтверджується поясненнями заявника та наявними у матеріалах справи доказами, наданими до суду документами достовірно підтверджується факт постійного безперервного проживання [PERSON], на території України. Обставини, які б давали підстави сумніватися у такому висновку -судом не встановлені. Згідно ч. 2 п. 5 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. На підставі викладеного враховуючи, що даний факт має для заявника юридичне значенню, суд вважає, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved