Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

В провадженні суду знаходиться на розгляді цивільна справа за позовом Військової частини [NUMBER] до [PERSON] про стягнення заборгованості за комунальні послуги. В обґрунтування власної позиції та пояснюючи підстави звернення до суду, представник позивача вказував, що [PERSON] за відсутності службового житлового приміщення забезпечувався згідно договору №46 від 02 січня 2013 року для проживання житловою площею у гуртожитку, що переобладнаний для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстрований в органах місцевого самоврядування як об`єкт житлового фонду, який розташований на території військового містечка № [NUMBER] , яке закріплене у відповідальну експлуатацію за військовою частиною [NUMBER] , за адресою: [ADDRESS] , у вивільненій будівлі №36. У порушення вимог законодавства України та вимог договору між сторонами боржник не вносив плату за користування житловою площею та спожиті комунальні послуги, що призвели до утворення заборгованості у сумі 26459,16 гривень. Виходячи з викладеного, представник військової частини [NUMBER] звернувся до суду з даним позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] на користь військової частини [NUMBER] суму заборгованості за житлово-комунальними послугами у розмірі 26459,16 гривень. Представник військової частини [NUMBER] у відкрите судове засідання не з`явився, але від особи надійшла заява про підтримання заявлених позовних вимог з клопотанням про розгляд справи за відсутності сторони. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ \~ \~ \~ \~Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заперечень проти позову не надав. За наявності умов, передбачених частиною першою\~ст. 280 ЦПК України, та оскільки позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд вважає за можливе допустити заочний розгляд справи. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд доходить до наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що 02 січня 2013 року у місті Одесі між військовою частиною [NUMBER] з однієї сторони, та [PERSON] з іншої сторони, був укладений договір №46, відповідно до умов якого відповідачу надано у тимчасове користування житлове приміщення у вивільненій будівлі № [NUMBER] військового містечка № [NUMBER] військової частини [NUMBER] , розташоване за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до умов договору наймач [PERSON] зобов`язана своєчасно здійснювати оплату за проживання та комунальні послуги. Однак, як випливає із довідки щодо заборгованості за спожиті комунальні послуги [PERSON] згідно з договором №46 від 02 січня 2013 року заборгованість складає 46441,56 гривень, з яких: 19982,40 гривень заборгованість, яка присуджена на користь військової частини [NUMBER] за спожиті комунальні послуги за січень 2012-липень 2015рр. відповідно до судового наказу від 14.09.2015 року по справі № 521/14434/15-ц), 26459,16 гривень заборгованість за спожиті комунальні послуги за серпень 2015-травень 2018рр. Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. В силу ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі Типового договору. Згідно ст. 68 Житлового кодексу УРСР, Правил користування приміщеннями житлових будинків та прибудинковими територіями, затверджених Кабінетом Міністрів України від 08 жовтня 1992 року, Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено обов`язок споживача комунальних послуг щомісячно вносити плату за комунальні послуги. На підставі ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено обов`язок виконавця послуг підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг із визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. При цьому, обов`язок власника квартири укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також п.7 Правил користування приміщенням житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 08 жовтня 1992 року. Як передбачає ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством. Згідно ст. 319 ч.ч.1,2,4,5 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. При цьому, згідно ст. 322 ч.1 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Виходячи з викладеного, [PERSON] зобов`язана утримувати відповідне майно, що включає в тому числі і оплату комунальних послуг. Згідно ст. 67 ЖК УРСР, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Як вказує ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Як зазначає ст. 611 ч.1 п.1 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема розірвання договору. \~ \~ \~ \~Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. \~ \~ \~ \~За встановлених у судовому засіданні обставин та досліджених доказів, суд вважає вимоги позивача законними й обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню повністю. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.133, 141 ЦПК України та згідно Закону України "Про судовий збір", з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 1762,00 грн. понесених ним та документально підтверджених судових витрат. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved