Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-09 00:00:00

В жовтні 2014 року [PERSON] звернувся із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. Свої вимоги мотивував тим, що він проживав та зареєстрований в кв. [ADDRESS], яка належить на праві власності його матері [PERSON] та його брату - [PERSON] В вересні 2014 р., прийшовши додому, позивач виявив, що замки на вхідній двері були змінені, відповідач перешкоджає йому потрапити до квартири. Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що він вселився до вищевказаної квартири у встановленому законом порядку, іншого житла в нього немає, [PERSON] просить суд зобов'язати відповідача [PERSON] не чинити йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та його представник позовні вимоги підтримали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову. Посилаючись на те, що крім нього, у згаданій квартирі мешкає його неповнолітній син, а позивач створює їм з сином умови, неможливі для спільного проживання, використовує житло не за призначенням та взагалі більш ніж шість місяців не мешкає у квартирі, вважає позивача таким, що втратив право на користування, тому змінив замки. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилась , повідомлялась судом про розгляд справи належним чином, причини неявки судe не повідомила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 11.03.1996 р. Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду було видано Свідоцтво про право власності на житло, відповідно до якого [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить кв. [ADDRESS] Згідно Довідки ЖКП ММР "Південь" від 06.10.2014 р. за вих. № 4010 в кв. [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] - з 10.02.1982 р., [PERSON] - з 11.04.06 р., [PERSON] - з 17.09.02 р. - мати та її сини. Крім зазначених осіб, у квартирі постійно мешкає, без реєстрації, син відповідача - [PERSON], [INFO] Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК ). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Отже, у 2002 році позивач вселився у квартиру за адресою: [ADDRESS], у встановленому порядку, з дозволу матері та брата, у якості члена родини, що не заперечував відповідач в судовому засіданні. С тих пір позивач мешкає у квартирі постійно, зареєстрований у встановленому порядку, іншого житла не має. Таким чином позивач набув права постійного користування квартирою, разом з власниками житла. Між сторонами по справі протягом останніх років склались неприязні стосунки, через що у вересні 2014 року відповідач змінив замки у дверях квартири та створює перешкоди позивачу у користуванні нею. Відповідно до ст.ст.10,11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Доводи відповідача щодо правомірності виселення ним позивача не заслуговують на увагу, оскільки не доведені належними та допустимими доказами та ним не заявлено відповідних позовних вимог, у встановленому ЦПК України порядку. Враховуючи вищевикладене суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки відповідач порушує права позивача, через що вони підлягають захисту. З відповідача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: approved