Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

До суду звернулася позивач [PERSON] з позовом до відповідача [PERSON] про вселення. Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. та зареєстрованого 07.04.2011 в Комунальному підприємстві Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за номером 32915755 їй належить Ѕ частина квартири за адресою: [ADDRESS] , інша Ѕ частина квартири у відповідності до свідоцтва про право на спадщину належить на праві власності відповідачу. Незважаючи на рівність часток щодо права володіння та користування спірною квартирою, відповідач проживає в квартирі та користується нею, заперечує щодо її проживання, чинить перешкоди у користуванні кватирою, перешкоджає вселенню, не допускаючи в квартиру. Неодноразово пропонувала відповідачу різні варіанти вирішення питання щодо квартири, а саме продати, поділити кошти порівну, комусь сплатити компенсацію за належну частку або ж проживати разом в квартирі, однак відповідач на мирне врегулювання не погоджується. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 26 березня 2020 року прийнято справу до провадження, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Відповідач не скористався правом подання відзиву. В судовому засіданні позивач підтримала вимоги позову, просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, посилаючись на неможливість спільного проживання, оскільки в даній квартирі мешкає він та його співмешканка. Заслухавши пояснення сторін, свідків [PERSON] , [PERSON] , дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено. У відповідності до свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.03.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. та зареєстрованого 07.04.2011 в Комунальному підприємстві Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна за номером 32915755, позивачу [PERSON] належить Ѕ частина квартири за адресою: [ADDRESS] , інша Ѕ частина квартири у відповідності до свідоцтва про право на спадщину, виданого 29.03.2011 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Петровою Т.М. належить на праві власності відповідачу [PERSON] (а.с.4-5) Тобто співвласниками по Ѕ частині квартири за адресою: [ADDRESS] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] . Незважаючи на рівність часток щодо права володіння та користування спірною квартирою, відповідач проживає в квартирі та користується нею, чинить перешкоди позивачу у користуванні належної їй частини нерухомого майна, перешкоджаючи вселенню до житлового приміщення, заперечує щодо її проживання, чинить перешкоди у користуванні кватирою, перешкоджає вселенню, не допускаючи в квартиру. Дані обставини підтверджуються зверненням позивача до Деснянського РУГУ МВС України в м. Києві, реагуванням на розгляд заяв Деснянським РУГУ МВС України в м. Києві та Національною поліцією України ГУ (а.с.8-11) Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що відповідач придбав квартиру, яку на підставі договору дарування передано сину, який в подальшому помер і спадкоємцями часток квартири стали батьки померлого, які на даний час не проживають разом, при цьому і в одній квартирі проживати не можуть. Свідок [PERSON] підтвердила факт чинення перешкод відповідачем у допуску до квартири. Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частинами 1, 2 ст. 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону N 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2. 4. 7 та 1 1 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З наданих суду доказів вбачається, що відповідач чинить позивачу перешкоди у доступі до належної позивачу частини квартири та у користуванні нею, чим порушує охоронювані законом права останьої. Отже, позивач, як власник частини квартири має право вимагати від відповідача, усунути перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні своїм майном. Враховуючи вищевикладене, позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved