Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з позовною заявою до [PERSON], в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та відповідачем 21 січня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області за актовим записом №12 та відновити їй дошлюбне прізвище. В позовній заяві [PERSON] вказала, що від шлюбу дітей немає, але відповідач добровільно розривати шлюб відмовляється. Шлюбні відносини між ними припинилися, більше пяти років позивач та відповідач проживають окремо. Подальше спільне життя з [PERSON] буде суперечити її інтересам, примирення із відповідачем виключається. Також позивачка просить, після постановлення рішення про розірвання шлюбу, поновити її дівоче прізвище Бєлкіна, згідно її свідоцтва про народження, або дошлюбне прізвище [PERSON]. Позивачка [PERSON] просить проводити розгляд цивільної справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю (а.с.2). Вважаючи на норми ч.2 ст.158 Цивільного процесуального кодексу України, які надають сторонам право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутність позивачки. Відповідач [PERSON] в судове засідання на судовий розгляд справи 15.01.2016 року не зявися, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у справі рекомендованим повідомленням відділення поштового звязку про вручення особисто відповідачу судової повістки про виклик ( а. с. 26). Про причини своєї неявки відповідач суд не повідомив, заперечень проти позову не надав. Відповідно до ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Так як відповідач на судовий розгляд справи не зявився і про причини неявки суд не повідомив, хоча був завчасно повідомлений про час та місце розгляду справи, а позивачка не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши докази, якими позивачка обґрунтовує заявлені вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з постановленням заочного рішення з наступних підстав. Так, у відповідності до свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ № 111571 від 06.11.2015 року, між громадянами [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 21 січня 2006 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дубенського міськрайонного управління юстиції у Рівненській області за актовим записом № 12. Після державної ресєстраціїї шлюбу, дружина [PERSON] набула прізвище [PERSON] (а.с.3). У своїй заяві позивачка [PERSON] вказала про те, що подружнє життя з відповідачем не склалося, уже пять років вони проживають окремо і шлюбних відносин не підтримують (а.с.2). Дані фактичні обставини будь-якими іншими доказами не спростовані. Таким чином, під час розгляду справи по суті, судом було встановлено, що шлюбні відносини подружжя є фактично розірваними, так як на протязі більше пяти років вони разом не проживають. Суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, збереження шлюбу є неможливим, тому його необхідно розірвати. Приймаючи рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], суд керується нормами ст.24 Сімейного кодексу України про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається Відповідно до норм ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідженні судом копія свідоцтва про народження 11-111З №072924 від 9.07.1969 року, копія довідки про укладення шлюбу №526 від 27.02.2002 року та копія свідоцтва про розірвання шлюбу 1-КС №377855 від 26.01.1993 року підтверджують обставини щодо укладення та розірвання позивачкою попереднього шлюбу з громадянином [PERSON] та набуття нею, до укладення шлюбу з [PERSON], прізвища [PERSON] (а.с. 14,22,23). Також, судом встановлено, що до укладення шлюбу з [PERSON], позивачка іменувалася прізвищем [PERSON], що підтверджується дослідженим у судовому засіданні свідоцтвом про шлюб серії 1-ГЮ № 111571 від 06.11.2015 року (а.с.3). Згідно з нормами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила свої прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позивних вимог [PERSON] щодо відновлення її дошлюбного прізвища [PERSON]. Згідно з нормами ст.ст.79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат , повязаних з розглядом справи. В матеріалах справи в наявності письмові докази, які підтверджують сплату позивачкою судового збору в сумі 551 гривня 20 копійок ( а.с.1 ). У відповідності до діючих норм Закону України "Про судовий збір" на момент подачі [PERSON] позову до суду (06.11.2015 року), судовий збір за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становив 487 гривень 20 копійок. Позивачка [PERSON] не зверталася до суду із клопотанням щодо повернення їй надлишково сплаченого судового збору в сумі 84 гривні. На підставі викладеного,

Outcome: approved