Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-01 00:00:00

[PERSON] звернулася в суд з означеним позовом, покликаючись на те, що після смерті сестри бабці [PERSON], яка померла [INFO] відкрилась спадщина, що складається з двох земельних ділянок загальною площею 3,2976 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованих на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області. Дану спадщину фактично прийняла мати позивачки [PERSON], оскільки проживала з тіткою на день її смерті, однак за життя не встигла оформити прийняття такої. За життя склала заповіт, за яким все своє майно заповіла дочці [PERSON]. Тітки позивачки [PERSON] та [PERSON] подали письмові заяви про те що на спадщину після смерті матері не претендують. Позивач є спадкоємцем до даної спадщини по закону, до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, не зверталася, оскільки відсутній оригінал Державного акту на право приватної власності на землю, а видача дублікату такого спадкоємцям чинним законодавством не передбачена. [PERSON], до початку підготовчого судового засідання, подала заяву з проханням справу слухати у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному об'ємі, просить позов задовольнити. Представник відповідача Чанизької сільської ради подав лист з проханням справу слухати у відсутності їх представника, заперечень проти позову не мають, просять задоволити. Представник третьої особи Відділу у Буському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області в підготовче судове засідання не з'явився, подав лист з проханням справу слухати у їх відсутності. Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі сторін, представника третьої особи, суд у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів, без фіксування судового засідання звукозаписувальними технічними засобами. Вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до наступного висновку. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Свідоцтвом [NUMBER], виданим Чанизькою сільською радою Буського району Львівської області [INFO] підтверджується факт смерті [PERSON], про що зроблено актовий запис № 06. Померлій на праві власності належали земельні ділянки № 1 площею 1,9297 га., № 2 площею 1,3678 га., загальною площею 3,2976 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовані на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області (Державний акт на право приватної власності на землю [NUMBER] від 16.03.2000 року, реєстровий № 7496, виданий на підставі розпорядження голови Буської райдержадміністрації від 06.03.2000 року № 111). Судом встановлено що дану спадщину фактично прийняла племінниця [PERSON]. Однак за життя не встигла оформити прийняття спадщини. [INFO] померла, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER], виданим Богдашівською сільською радою Здолбунівського району Рівненської області 23.04.2014 року, актовий запис № 9. Згідно заповіту від 01.03.2004 року, посвідчений секретарем Чанизької сілської ради за реєстровим № 243, [PERSON] все своє майно заповіла доці [PERSON]. Остання фактично прийняла спадщину після смерті матері. Тітки позивачки [PERSON] та [PERSON], спадкоємці по закону до даної спадщини, в силу вимог ч. 1, ч. 2 ст. 1274 ЦК України, від такої відмовляються в користь позивачки, про що подали відповідні письмові заяви. До спадкового майна належать вище згадані земельні ділянки, розташовані на території Чанизької сільської ради Буського району Львівської області. Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ст. ст. 529 - 532 ЦК УРСР (1963 року) спадкоємцями за законом у рівних частках є діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого, онуки і правнуки померлого, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем (перша черга), а також брати і сестри, дід та бабка померлого (друга черга). Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження спадковим майном. Згідно ст.131 ЗК України громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі спадкування. Оскільки земельні ділянки належали спадкодавцю, після її смерті переходять до позивачки, спадкоємця померлої, яка фактично прийняла спадщину. Інших спадкоємців, які могли б претендувати на зазначене вище майно немає. З огляду на наведені положення закону та враховуючи встановлені судом обставини справи, суд переконаний, що є всі підстави для задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved