Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-13 00:00:00

В жовтні 2018 року позивач [PERSON] звернувся в суд з позовом до відповідачки [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві позивач вказав, що з відповідачкою зареєстрували шлюб 23 лютого 2013 року в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №34. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею. Вони живуть окремо, подружніх відносин не підтримують, спільного господарства не ведуть. Причиною розірвання шлюбу є постійні сварки і непорозуміння, що виникали між ними. Їх сім'я розпалася, існує лише формально, тому позивач просить шлюб розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій позовні вимоги підтримує, просить справу розглядати за його відсутності. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності, позов визнає, просить шлюб розірвати, дочку [PERSON], [INFO], залишити проживати з нею. Після розірвання шлюбу їй залишити прізвище [PERSON]. Вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Сторони по справі [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 23 лютого 2013 року, який зареєстрували в відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чортківського районного управління юстиції Тернопільської області, актовий запис №34, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане повторно. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з матір'ю. За час спільного подружнього життя належної сім'ї не склалося, між сторонами часто виникали сварки та непорозуміння. Позивач та відповідачка разом не проживають, спільного господарства не ведуть, подружніх відносин не підтримують. Сім`я фактично розпалася та існує лише формально. Згідно вимог ч. 1 ст. 24, ч. ч. 3 та 4 ст. 56 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Згідно ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Фактичні обставини справи та відносини, що склалися між сторонами, свідчать про те, що шлюб між сторонами носить формальний характер, подальше спільне життя і збереження сім'ї є неможливим і це буде суперечити інтересам сторін, а тому позов є обґрунтованим і його слід задовольнити.

Outcome: approved