Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] , третя особа без самостінийх вимог: служба у справах дітей Косівської районної державної адміністрації про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей, стягнення аліментів на утримання дітей. Сторони в шлюбі мають троє неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позовну заяву [PERSON] мотивує тим, що спільне життя між сторонами не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов?язки з ведення спільного господарства та виховання дітей. В зв?язку із чим між ними часто виникали суперечки та сварки. Протягом останніх трьох років подружніх стосунків не підтримують і спільно не проживають. Вважає, що шлюб носить формальний характер і примирення між ними неможливе. Водночас, просить визначити місце проживання їх неповнолітніх дітей із нею, оскільки вона має можливість забезпечити дітям належні умови проживання та повною мірою займатися їх вихованням. Крім того, коштів на утримання дітей відповідач добровільно не надає, а тому просить стягувати з нього аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує повністю, проти заочного розгляду справи не заперечує. Представник третьої особи: органу опіки та піклування Косівської районної державної адміністрації Терьохіна Т.П., в судове засідання не з?явилася, подала заяву про розгляд справи без участі представника органу опіки, позовні вимоги просять задоволити. Відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, в судове засідання не з`явився, причин неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів,що відповідає положенням ст.ст. 280-282 ЦПК України. Таким чином, судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін на підставі наявних доказів у справі, без фіксування процесу технічними засобами, що не суперечить та відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно до ч.2 ст.104 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя, що передбачено ч.1 ст.110 СК України. Згідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як встановлено судом, сторони зареєстрували шлюб 05.02.2013 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Косівського районного управління юстиції в Івано-Франківській області, про що було зроблено актовий запис № 5,що стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданим 05.02.2013 року (а.с.4). Однак, на даний час, зазначені в позовній заяві обставини свідчать про те, що надії на збереження сім`ї немає, а шлюб між сторонами носить формальний характер. Крім того, позивачка миритися не бажає, а відповідач в судове засідання не з`явився і свою думку з цього приводу не висловив. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. А тому, з урахуванням вищенаведених обставин та в інтересах сторін, шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки шляхів для збереження сім`ї суд не вбачає. Згідно до ч.2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У позовній заяві позивачкою заявлено клопотання про залишення їй шлюбного прізвища " [PERSON] ". Також, зважаючи на заявлені вимоги, суд вважає, що неповнолітніх дітей: доньок [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , - слід залишити на вихованні матері [PERSON] . Крім того, як передбачено ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно копій свідоцтв про народження (а.с.5-7), батьком неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] - записаний [PERSON] , що стверджує факт обов`язку відповідача як батька дітей, надавати кошти для їх утримання. Згідно положень ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів передбачено ст. 182 СК України. Зокрема, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення -ч.1 ст.182 СК України. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку - ч.2 ст.182 СК України. А згідно ч.1 ст. 183 ЦПК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до абзацу 3 п.17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Беручи до уваги вищенаведене, розмір прожиткового мінімуму в Україні для дітей відповідного віку встановлений на 2020 рік, а також зважаючи на бажання позивачки щодо стягнення з відповідача аліментів в часті, суд вважає за доцільне стягувати з відповідача на користь позивачки аліменти в розмірі 1/2 частки від усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, що відповідатиме інтересам сторін та вимогам ст.183 СК України. Крім того, враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивачки оплачений нею судовий збір в розміні 840,80 грн., а також на користь держави судовий збір в розмірі 840,80 грн. за позовну вимогу про стягнення аліментів. Враховуючи наведене, на підставі ст. 51 Конституції України, ст.ст. 104, 110-112, 113, 182-184, 191 СК України, та

Outcome: approved