Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-18 00:00:00

В листопаді 2020 року [PERSON] (надалі - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (наділі - відповідач), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна (надалі - третя особа-1), приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кошарський Олександр Володимирович (надалі - третя особа-2), про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Предметом позову є визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістової Тетяни Іванівни, вчиненого 13 жовтня 2020 року, під реєстровим №1795, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 58819,86 грн. Підставою позову є порушення прав позивача, оскільки спірний виконавчий напис вчинено з порушенням порядку його вчинення, без перевірки надсилання та вручення позивачу письмової вимоги стягувача про усунення порушення, оскільки про наявність вимог у стягувача за виконавчим написом позивач дізнався лише після відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій. Окремо позивач зазначає про те, що спірний виконавчий напис не є безспірним. На підтвердження цієї обставини зазначає про те, що заочним рішенням Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року у цивільній справі № 757/40952/15-ц з позивача на користь ПАТ «Альфа-Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором, яка утворилась станом на 01.10.2015 у розмірі 39 780,29 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором - 32 840,99 гривень (тобто уся сума тіла кредиту), заборгованості за відсотками - 2 215,16 грн., комісія - 3 724,14 грн. та штраф -1 000,00 грн. У подальшому, на виконання заочного рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року у цивільній справі № 757/40952/15-ц, був виданий виконавчий лист від 02.06.2016, який став підставою для відкриття Печерським районним відділом державної виконавчої служби виконавчого провадження ВП № 52003440, про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу у сумі 40 998,29 грн. Згідно з квитанцією від 21.12.2017 року № 0.0.922935602.1, [PERSON] сплатив усю суму боргу з виконавчим збором і витратами, що склало 45248,12 грн. та відповідно повністю виконав рішення Печерського районного суду міста Києва від 17 лютого 2016 року у цивільній справі № 757/40952/15-ц, що також підтверджується постановою державного виконавця Печерського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ ГТУЮ у місті Києві від 22.12.2017 року у ВП № 52003440, про зняття арешту з коштів. Враховуючи викладене, [PERSON] був переконаний, що борг за кредитним договором було повністю сплачено і жодної заборгованості у нього немає і не повинно бути, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 4 ст. 1056-1 ЦК України, з дня погашення заборгованості за кредитним договором у повному обсязі, зобов`язання сторін за таким договором припиняються. А тому право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припинилося. На думку позивача, після 03.11.2015 за вказаним кредитним договором № 500974745 від 31.03.2015 ПАТ «Альфа-Банк» чи інші компанії, яким у подальшому було здійснено переуступку прав вимоги за кредитним Договором, могли здійснювати лише нарахування згідно з приписами ч. 2 ст. 625 ЦК України 3% річних та інфляційні втрати на суму боргу, яка була сплачена ще 21.12.2017 року згідно з квитанцією № 0.0.922935602.1. Насправді ж, згідно з виконавчим написом, нотаріус уваги на це не звернула і визначила як безспірну суму боргу за значно пізніший період часу з 16.01.2019 року по 11.03.2020, з неправомірно нарахованим боргом, відсотками, комісіями, штрафом та пенею. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення (виклику) сторін, встановлено процесуальні строки для подання заяв по суті справи. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 24 листопада 2020 року витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Секістова Тетяна Іванівна належним чином завірену копію нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису від 13 жовтня 2020 року, під реєстровим №1795, про звернення стягнення з [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» 58819,86 грн. Витребувано у третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кошарського Олександра Володимировича належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження ВП № 53547069, на виконання виконавчого напису № 1795 від 13.10.2020 року, вчиненого 13.10.2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною. Треті особи вимоги ухвали про витребування доказів не виконали, документів суду не надали. Відповідач правом на подання відзиву не скористався. Треті особи пояснень суду не надали. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав. Фактичні обставини справи, встановлені судом. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії заочного рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року у справі №757/40952/15-ц, 31.03.2015 між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір № 500974745. Відповідно до укладеного договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у сумі 32840,99 грн. Відповідно до умов договору, відповідач зобов`язується в порядку та на умовах, що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та додатком № 1 до нього - графіком погашення кредиту. Рішенням встановлено, що позивач свої зобов`язання за договором виконав, надавши відповідачу кредит у розмірі 32840,99 грн., що підтверджується випискою з особового рахунку відповідача. Відповідач зобов`язання за кредитним договором не виконує. Станом на 01.10.2015 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 32840,99 грн., заборгованість по відсоткам - 2 215,16 грн., комісія - 3724,14 грн., штраф - 1000,00 грн. що разом складає 39780,29 грн. Також, відповідно до змісту рішення, 21.10.2015 позивач направив на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви (03.11.2015р.) вимога не була виконана. Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року у справі №757/40952/15-ц стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість в розмірі 39780,29 грн. та судовий збір в розмірі 1218,00 грн. При примусовому виконанні виконавчого листа № 757/40952/15-ц Печерського районного суду міста Києва, виданого 02.06.2016, Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22.12.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 52003440 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу у сумі 40 998,29 гривень. Відповідно до копії квитанції від 21.12.2017 № 0.0.922935602.1, [PERSON] сплатив 45 248,12 грн., тобто суму, яка включала суму боргу згідно виконавчого листа та витрат виконавчого провадження. Відповідно до копії постанови про зняття арешту з коштів, винесеної у виконавчому провадженні ВП № 52003440, 22 грудня 2017 року, у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва № 757/40952/15-ц, виданого 02.06.2016, знято арешт з коштів, що знаходяться на рахунках боржника, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), тобто позивача у справі. 13 жовтня 2020 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Секістовою Тетяною Іванівною, під реєстровим №1795, вчинено виконавчий напис, яким з позивача на користь відповідача запропоновано стягнути заборгованість за кредитним договором 500974745 від 31.03.2015. Відповідно до змісту виконавчого напису стягнення заборгованості проводиться за період з 16.01.2019 по 11.03.2020, сума боргу складає 58 819,86 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 86 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 28190,06 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 6557,40 грн.; строкова заборгованість за комісією - 2308,34 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 16164,06 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 5600,00 грн. За вчинення виконавчого напису відповідачем у цій справі було сплачено 500 (п`ятсот гривень 00 копійок), які також підлягають стягненню з позивача, а загальна сума, що підлягає стягненню становить - 59 319,86 грн. Оцінка суду. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Однак відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав. Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів. Зазначене вище узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року, справа № 6-887цс 17 та у постанові Верховного Суду від 23 січня 2018, справа № 61-154св18, та постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17. Крім того, аналіз практики Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (рішення від 21 січня 1999р. в справі «Гарсія Руїз проти Іспанії», від 22 лютого 2007р. в справі «Красуля проти Росії», від 5 травня 2011р. в справі «Ільяді проти Росії», від 28 жовтня 2010р. в справі «Трофимчук проти України», від 9 грудня 1994р. в справі «Хіро Балані проти Іспанії», від 01 липня 2003р. в справі «Суомінен проти Фінляндії», від 7 червня 2008р. в справі «Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Mesrop Movsesyan проти Вірменії») свідчить, що право на мотивоване (обґрунтоване) судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи та поширюється як на цивільний, так і на кримінальний процес. Європейський суд з прав людини оцінює ступінь вмотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи. Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017р. №6-887цс17. Верховним Судом у постанові від 29 січня 2019 року, у справі № 910/13233/17 зазначено, що безспірною заборгованістю є заборгованість боржника, з якою останній погоджується, що, відповідно, виключає можливість спору зі сторони боржника щодо її розміру, строку, за який вона нарахована, тощо, а відтак і документи, які підтверджують її безспірність, і на підставі яких нотаріусами здійснюються виконавчі написи, мають бути однозначними, беззаперечними, та такими, що містять вираз волі стосовно наявності певної заборгованості не лише кредитора, а й самого боржника, або ж безумовно підтверджують наявність у боржника перед кредитором заборгованості саме в такому розмірі. Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні», при вирішення справ пов`язаних з оскарженням відмови у видачі виконавчого напису або його видачею, відповідно до Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується відповідними документами. Пунктом 8 зазначеної вище постанови передбачено, що суд при вирішенні питання про обґрунтованість повинен виходити з того, що нотаріальні дії повинні вчинятись у суворій відповідності з встановленими для даного органу чи особи компетенцією і порядком їх вчинення. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні», прийнятого на підставі Постанови ВССУ № 2 від 07 лютого 2014 року, вказано, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не розглядає спір про право. Виконавчий напис вчиняється виключно за документально оформленими вимогами, які викладені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів тільки за наявності всіх умов, передбачених Законом №3424-ХІІ. Безспірність вимог визначається не нотаріусом або стягувачем, а відповідно до переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. У п. 10 «Узагальнення судової практики розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз`яснено, що однією з об`єктивних причин оскарження виконавчих написів є поверхневий підхід нотаріуса до вирішення питання про можливість вчинення виконавчого напису у кожному конкретному випадку. Поза увагою нотаріуса часто лишається те, що стягувачі, звертаючись за вчиненням виконавчого напису, необґрунтовано завищують суми своїх вимог, включаючи до їх складу всі санкції, комісії, винагороди, або звертаються про стягнення спірного боргу. Тому судами під час розгляду таких справ має бути враховано пред`явлені банками розрахунки заборгованості за кредитними договорами, суми, які зазначені у письмових вимогах та виконавчих написах нотаріусів, з`ясовано всі обставини у справі, зокрема чи є за боржником сума боргу. При цьому, судам слід особливу увагу приділяти спірності сум у частині зазначення різних сум у письмовій вимозі та у виконавчому написі. Як вбачається із матеріалів справи, спірним виконавчим написом встановлено безспірність заборгованості за кредитним договором 500974745 від 31.03.2015, укладеним між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк». Однак, суд бере до уваги те, що заборгованість за кредитним договором № 500974745, від 31.03.2015 була предметом розгляду у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" у справі №757/40952/15-ц. Заочним рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року у справі №757/40952/15-ц, стягнуто з [PERSON] на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість в розмірі 39780,29 грн. та судовий збір в розмірі 1218,00 грн. Рішенням встановлено, що станом на 01.10.2015 заборгованість відповідача за кредитним договором становить 32840,99 грн., заборгованість по відсоткам - 2 215,16 грн., комісія - 3724,14 грн., штраф - 1000,00 грн. що разом складає 39780,29 грн. Також, відповідно до змісту рішення, 21.10.2015 позивач направив на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту, але на дату подання позовної заяви (03.11.2015р.) вимога не була виконана. При примусовому виконанні виконавчого листа № 757/40952/15-ц Печерського районного суду міста Києва, виданого 02.06.2016, Печерським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві 22.12.2017 відкрито виконавче провадження ВП № 52003440 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Альфа-Банк» боргу у сумі 40 998,29 гривень. Відповідно до копії квитанції від 21.12.2017 № 0.0.922935602.1, [PERSON] сплатив 45 248,12 грн., тобто суму, яка включала суму боргу згідно виконавчого листа та витрат виконавчого провадження. Відповідно до копії постанови про зняття арешту з коштів, винесеної у виконавчому провадженні ВП № 52003440, 22 грудня 2017 року, у зв`язку із фактичним виконанням виконавчого листа Печерського районного суду міста Києва № 757/40952/15-ц, виданого 02.06.2016, знято арешт з коштів, що знаходяться на рахунках боржника, [PERSON] (реєстраційний номер облікової картки платника податків: [NUMBER] ), тобто позивача у справі. Отже, судом встановлено, що станом на 21.12.2017 заборгованість позивача за кредитним договором, яка встановлена заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року у справі №757/40952/15-ц була повністю погашена. Однак, 13.10.2020 третьою особою вчинено виконавчий напис, про стягнення заборгованості за тим же кредитним договором, однак за інший період, з 16.01.2019 по 11.03.2020. Відповідно до спірного виконавчого напису сума боргу складає 58 819,86 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот дев`ятнадцять гривень 86 копійок), в тому числі: прострочена заборгованість за сумою кредиту - 0,00 грн.; прострочена заборгованість за комісією - 0,00 грн.; прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 28190,06 грн.; строкова заборгованість за сумою кредиту - 6557,40 грн.; строкова заборгованість за комісією - 2308,34 грн.; строкова заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом - 16164,06 грн.; строкова заборгованість за штрафами і пенями - 5600,00 грн. У зв`язку із встановленими судом обставинами, суд дійшов висновку про те, що вказана у виконавчому написі заборгованість за кредитним договором на момент його вчинення, дійсно не була безспірною, а встановлена у рішенні Печерського районного суду м. Києва від 17 лютого 2016 року у справі №757/40952/15-ц обставина про те, що Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк» направило на адресу відповідача вимогу про дострокове повернення кредиту, на наявність судового судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився. У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору. Вказаний висновок узгоджується із висновком Верховного Суду про застосування норми права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (№ 14-154цс18). Крім цього, суд звертає увагу на ту обставину, що позивач не був повідомлений про наявність вимог стягувача, внаслідок чого про їх існування дізнався лише після відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого напису нотаріуса та вчинення виконавчих дій. Аналіз пункті 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 № 1172 (далі - Перелік) передбачено, що для одержання виконавчого напису за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку), подається: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, дав підставу Верховному Суду у справі № 554/6777/17 (ухвала від 15 квітня 2020 року), дійти висновку про те, що у Переліку не розкрито які саме документи підтверджують безспірність заборгованості боржника. У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Тому існують підстави для застосування частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» за аналогією закону, в тому числі й при вчиненні виконавчого напису за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). У зв`язку із цим, Верховний Суд у цивільній справі №554/6777/17 дійшов висновку про те, що процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - вчинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. У цивільній справі, що розглядається в процесі судового розгляду не встановлено дотримання ні першого, ні другого з етапів. З врахуванням наведеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні підтвердилась та обставина, що оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимогам законодавства, зокрема ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та Постанови Кабінету Міністрів України №1172 від 29.06.1999 р. Розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачем при зверненні із вказаним позовом було сплачено 1261,20 грн. судового збору, витрати по сплаті якого потрібно покласти на відповідача. Крім цього, позивач просить суд стягнути витрати на професійну правову допомогу у сумі 8933,50 грн., для підтвердження яких позивачем надано копію договору про надання правової допомоги, свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю, розрахунок, акт здачі-прийняття виконаних робіт, рахунок-фактуру та квитанцію про сплату на суму 8933,50 грн. Суд приймає вказані докази як належні, допустимі, достовірні, а в сукупності достатні для стягнення з відповідача на користь позивача 8933,50 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Outcome: approved