Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

В січні 2021 року заявник [PERSON] звернулася до суду з заявою, в якій просила встановити факт родинних відносин між нею та померлою [INFO] [PERSON] , яка була рідною матір`ю заявника. В обґрунтування заяви заявник зазначила, що [INFO] померла її мати [PERSON] , після смерті якої відкрилася спадщина у виді недоотриманої пенсії. З метою отримання спадщини після матері заявник звернулася із заявою до приватного нотаріуса, однак нотаріус встановив відсутність відомостей в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян щодо розірвання шлюбу заявником на підставі наданих нею свідоцтв від 31.03.1998 та від 28.09.2001, у зв`язку з чим виникли перешкоди у підтвердженні факту родинних відносин між заявником та [PERSON] . Вказані обставини унеможливлюють реалізацію спадкових прав заявника. Посилаючись на зазначене, заявник просила суд встановити факт родинних відносин, а саме, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною матір`ю заявника [PERSON] . Ухвалою Новопсковського районного суду Луганської області від 06.01.2021 відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження на 01.02.2021, витребувано докази в Новопсковському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків). В судове засідання заявник не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду клопотання про розгляд справи без її участі. Заінтересована особа приватний нотаріус Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Фесенко О.М. в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, заяв про відкладення розгляду справи та заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, суд вважає заяву такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі згідно з п.1 ч.1 ст. 315 ЦПК України і справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.03.1954, виданим Лопатинською сільською радою Самгородського району Вінницької області, матір`ю [PERSON] , яка народилася [INFO] в с.Лопатін Самгородського району Вінницької області, вказано [PERSON] . Як вбачається зі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 30.01.1960, виданого Хрустальською селищною радою Краснолуцького району Луганської області, після реєстрації шлюбу [INFO] [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 08.12.2020, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00029371142 від 28.01.2021, [PERSON] [INFO] померла. Відповідно до довідки про укладення шлюбу №А-03290 від 23.07.2020, виданої Відділом запису актів цивільного стану м. Таганрога Ростовської області Російської Федерації, 14.05.1975 Октябрським райбюро ЗАГС м. Таганрога Ростовської області складено актовий запис №414 про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , після укладення якого [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 01.06.2006, Відділом реєстрації актів цивільного стану Краснолуцького міського управління юстиції Луганської області складено актовий запис №414 від 26.06.1978 про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00029370593 від 28.01.2021 вбачається, що 25.10.1991 Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Перевальського районного управління юстиції в Луганській області склав актовий запис №257 про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Зі свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 31.03.1998, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Красний Луч Луганської області вбачається, що 31.03.1998 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено актовий запис №145. Згідно листа Новопсковського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 28.01.2021 №76/21.7-04/02, актового запису про шлюб відносно [PERSON] та [PERSON] в архіві відділу та за даними Державного реєстру актів цивільного стану громадян не виявлено. На підтвердження факту укладення шлюбу з [PERSON] заявник надала довідку про укладення шлюбу №889 від 02.06.2020, видану установою, розташованою на тимчасово неконтрольованій українською владою території, згідно якої 03.04.1998 Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Краснолуцького міського управління юстиції в Луганській області склав актовий запис №129 про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , після укладення шлюбу [PERSON] присвоєно прізвище « [PERSON] ». Оцінюючи довідку про укладення шлюбу, суд виходить з того, що реєстрація шлюбу має наслідком припинення, зміну та виникнення певних правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих defacto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою)» (Mozer v. theRepublicofMoldovaandRussia, 23.02.2016, §142). При цьому, за логікою Міжнародного суду ООН і ЄСПЛ, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу. Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про укладення шлюбу, виданого закладом, що знаходяться на окупованій території, як доказу, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів укладення шлюбу на окупованій території можуть бути істотно обмеженими. Крім того, суд враховує, що відповідно до відомостей, що містяться на стор. 10 паспорту заявника серії [NUMBER] , виданого 05.11.1998 Краснолуцьким МВ УМВС України в Луганській області, між [PERSON] та [PERSON] 03.04.1998 Краснолуцьким РАГС Луганської області зареєстровано шлюб. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.09.2001, виданого Відділом ЗАГС Шарканського району Удмуртської Республіки Росія, шлюб між [PERSON] та [PERSON] 28.09.2001 розірвано, про що складено актовий запис №18. Пунктом 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 зазначено, що суд вправі розглядати справи про встановлення факту родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Виходячи із висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 (п.45), «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)». Встановлення факту родинних відносин заявнику необхідно для оформлення спадщини, а тому даний факт має юридичне значення. Сукупність доказів свідчить про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність їх задоволення, оскільки в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , була рідною матір`ю заявника. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення понесені заявником витрати не відшкодовуються.

Outcome: approved