Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] позов мотивувала тим, що разом із відповідачем [PERSON] є батьками дитини - [PERSON], [INFO] Шлюб з відповідачем був розірваний і на підставі рішення суду від 11.10.2017 року місце проживання дитини визначено з матір'ю. Відповідно до укладеного договору щодо здійснення батьківських прав від 21.09.2017 року було визначено порядок участі батька у вихованні дитини. 15.11.2017 року від подруги отримала запрошення відвідати Республіку Італія в 2018 році. Вона бажає з сином [PERSON] відвідати цю країну, щоб відпочити і познайомити дитину з італійською культурою. Така поїздка позитивно вплине на розвиток дитини, розширить кругозір, дасть можливість здобути досвід подорожі та буде цікавою пригодою в його житті. Однак батько дитини - [PERSON] безпідставно згоди на тимчасовий виїзд дитини не надає, що змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд малолітнього [PERSON], [INFO], за межі України до Республіки Італія в період з 16.04.2018 року до 28.04.2018 року в присутності матері, без згоди та супроводу батька. Також просила стягнути з відповідача на її користь суму сплаченого нею судового збору - 640 грн. Ухвалою суду від 09.01.2018 року було залучено орган опіки і піклування Вінницької міської ради до участі у даній справі (а.с. 49). В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити. Зауважив, що позивач бажає тимчасово виїхати до Республіки Італія в період з 16.04.2018 року до 28.04.2018 року, разом з дитиною будуть проживати у знайомої - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Просив врахувати, що права [PERSON] не будуть порушені, оскільки договір про участь батька у вихованні дитини позивач виконує. Позивач [PERSON] підтримала позов і просила його задоволити. Представник відповідача [PERSON] визнав позов, оскільки в судовому засіданні позивач повідомила місце перебування дитини за кордоном і гарантувала повернення дитини в Україну. Представник органу опіки і піклування [PERSON] підтримала позов, оскільки тимчасова поїздка дитини з матір`ю за кордон позитивно впливатиме на розвиток дитини. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду немає. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] року. Його батьками є [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 9). Шлюб між [PERSON] та [PERSON]. був розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.06.2017 року № 127/1120/17 (а.с. 8). Рішення набуло сили 13.06.2017 року. 25.09.2017 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір про здійснення батьківських прав та визначення місця проживання неповнолітньої дитини, посвідчений нотаріально (а.с. 12). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.10.2017 року №127/9784/17 визначено місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] з матір'ю - [PERSON] (а.с. 11). Рішення набрало чинності 24.10.2017 року. Син [PERSON] проживає з матір'ю [PERSON], яка з 14.11.2013 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21-22), фактично проживає за адресою: [ADDRESS] З 16.04.2018 року до 28.04.2018 року позивач має намір виїхати з дитиною до Італії на відпочинок, проживати будуть за адресою [ADDRESS] Відповідно до ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою. Пунктами 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.89 року, яка набрала чинності для України 27.09.91, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа має право на свободу пересування. Відповідно до ст. 313 ЦК України, п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року N 57 (зі змінами, далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку. Відповідно до п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із вимогами ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення. На підставі наведеного, враховуючи визнання даного позову відповідачем, з метою захисту інтересів дитини, для забезпечення її гармонійного, духовного, морального розвитку та оздоровлення, розширення кругозору, суд вважає необхідним надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини - [PERSON], [INFO], за межі України до Республіки Італія в період з 16.04.2018 року до 28.04.2018 року в присутності матері - [PERSON] [INFO], без згоди та супроводу батька - [PERSON], [INFO] Відповідно до ст. 141 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - судовий збір в сумі 640 грн., що був сплачений позивачем відповідно до квитанції від 16.11.2017 року (а.с. 1). На підставі викладеного,

Outcome: approved