Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-13 00:00:00

До суду надійшов позов заступника керівника Городоцької місцевої прокуратури в інтересах держави до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, [PERSON] , [PERSON] , про визнання недійсним наказу та витребування земельної ділянки, яким позивач просить: -визнати недійсним наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.02.2019 № 22-851-СГ, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність [PERSON] земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 6820684000:13:004:0008), що знаходиться за межами населених пунктів Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області; -витребувати в [PERSON] на користь держави, в особі Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області земельну ділянку з кадастровим номером :6820684000:13:004:0008, загальною площею 2 га, що розташована за межами населених пунктів Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області; -витрати стягнути з відповідачів на користь позивача. В обґрунтування позову зазначено, що вивченням питання законності надання земельних ділянок державної власності встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.02.2019 №22-851-СГ затверджено проект землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки площею 2 га (кадастровий номер 6820684000:13:004:0008), що розташована за межами населених пунктів Карачієвецької сільської ради Віньковецького району Хмельницької області та передано її у власність для ведення особистого селянського господарства (проект розроблено на підставі наказу від 06.12.2018 №22-9206-СГ). На підставі зазначеного наказу державним реєстратором Летичівської сільської ради Летичівського району Хмельницької області Малініною О.С. 05.03.2019р. зареєстровано право власності [PERSON] на вказану земельну ділянку. В подальшому, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27.03.2019 рокуву [PERSON] вказану земельну ділянку продав [PERSON] . Вищевказаний наказ Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.02.2019 року №22-851-СГ підлягає визнанню недійсним, а земельна ділянка з кадастровим номером 6820684000:13:004:0008 витребуванню у [PERSON] на користь держави з підстав недотримання вимог ч. 2 ст. 19 Конституції України, ч. 1 ст. 116 ЗК України та ч. 1 ст.121 цього ж кодексу. Остання правова норма зазначає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара. Водночас, згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 11.01.2019 №129/0/14-19 отримав у приватну власність (право зареєстровано 16.01.2019) земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4820355100:15:000:0162) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Арбузинського району Миколаївської області. Тобто, на час отримання спірної земельної ділянки вже використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, що суперечить вимогам ст.ст. 116, 118, 121 Земельного кодексу України. При цьому, [PERSON] придбала вказану земельну ділянку в особи, яка з огляду на зазначені обставини не мала права її отримувати та відчужувати. Посилаючись на вимоги Земельного кодексу України, ЗУ «Про Державний земельний кадастр», ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 №1127, Порядку ведення Державного земельного кадастру, позивач просить вимоги задовольнити. Ухвалою від 16.01.2020 року у справі відкрито провадження та постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 28.04.2020 року у справі залучено в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог ТОВ «Лани Віньковеччини». У судовому засіданні прокурор позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Просила позов задовольнити. Повідомила, що земельну ділянку орендує ТОВ «Лани Віньковеччини». Наголосила, що із прийняттям в січні 2020 року змін до ст. 79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі: поділу або об`єднання земельних ділянок; скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Відповідач Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області надав відзив, яким зазначив, що [PERSON] звертався до Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області із заявами в яких повідомляв, що правом на безоплатну приватизацію земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства не скористався. На підставі зареєстрованих заяв [PERSON] були прийняті накази Головного управління «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою», а згодом і «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельних ділянок у власність». Згідно із ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. [PERSON] ввів в оману Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області, тому підстав стягувати з відповідача судового збору немає. Наголошував на тому, що Головне управління не має права скасовувати свої рішення (накази) без згоди суб`єктів, яким були видані такі накази та те, що накази ГУ Держгеокадасту як рішення органів виконавчої влади про передачу земельної ділянки у власність є актами індивідуальної дії і вичерпують себе в момент їх прийняття. Можливе скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку за наявності підстав визначених ст. 140 Земельного кодексу України, зокрема за рішенням суду. Проте скасування реєстрації земельної ділянки в Державному земельному кадастрі за рішенням суду в законодавстві не передбачено, тому такий спосіб захисту не може бути задоволений. Просив відмовити у задоволені позову та не стягувати судовий збір, а покласти усі судові витрати на [PERSON] . Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явилися, були належно повідомлені про день, час та місце судового засідання. Відзиву на позов не надали. Справа розглянута без їх участі. Представник третьої особи ТОВ «Лани Віньковеччини» у судове засідання не з`явився, був належно повідомлений про день, час та місце судового засідання. Пояснень не надав. Справа розглянута без представника ТОВ «Лани Віньковеччини». Дослідивши письмові матеріали справи, вивчивши доводи та заперечення, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з таких підстав. Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Встановлено, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 06.12.2018 року № 22-9206-СГ надано дозвіл [PERSON] на розроблення документації із землеустрою земельної ділянки розміром 2,0000 га кадастровий номер 6820684000:13:004 за межами населених пунктів Карачієвецької сільської ради для ведення особистого селянського господарства, а наказом Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.02.2019 року № 22-851-СГ затверджено документацію із землеустрою та надано земельну ділянку кадастровий номер 6820684000:13:004:0008 йому у власність. Так, [PERSON] на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 11.01.2019 №129/0/14-19 отримав у приватну власність (право зареєстровано 16.01.2019) земельну ділянку площею 2 га (кадастровий номер 4820355100:15:000:0162) для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Арбузинського району Миколаївської області (витяг Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Держаного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 195352457 від 28.12.2019 року). Обидві вищезазначені земельні ділянки зареєстровані у встановленому законом порядку. Положеннями статті 81 ЗК України передбачено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі, зокрема, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Порядок отримання громадянами у власність земельних ділянок регламентовано нормами статей 116, 118, 121 ЗК України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Ст. 121 ЗК України визначено норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам. Ч. 2 п. б вказаної статті зазначає, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара. Відповідно до п. «в» ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Виходячи зі змісту ч. 4 ст. 116 ЗК України, передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз за кожним видом використання. Отже, на момент прийняття наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області від 07.02.2019 року № 22-881-СГ про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки кадастровий номер 6820684000:13:004:0008 розміром 2 га він уже реалізував своє право, визначене ст. 121 ЗК України на отримання в межах норми 2,0 гектарів землі для ведення особистого селянського господарства і вказаний факт сторонами не оспорено. Однак, приймаючи оспорюваний наказ, відповідач Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області факт реалізації [PERSON] права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства не перевірив, порушив вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності, а тому наказ Головного управління про надання дозволу на розроблення проекту відведення земельної ділянки у власність особи, яка таке право вже використала, як і наказ про передачу такої ділянки у власність, є незаконним. Статтею152 ЗК України регламентовано, що захист прав на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсним рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, застосування інших, передбачених законом способів. Згідно з ч. 2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів є, у тому числі, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових та службових осіб, відновлення становища, яке існувало до порушення. Визнання незаконним рішення Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області про передачу відповідачу [PERSON] у власність державної землі припиняє правомочності відповідача як власника землі та є підставою для витребування земельної ділянки у державну власність. За таких обставин, позовна вимога про визнання недійсним наказу Головного управління Держгеокадастру у Хмельницькій області № 22-851-СГ від 07.02.2019 року підлягає задоволенню повністю. Щодо вимоги про витребування земельної ділянки у [PERSON] суд зазначає наступне. Як вбачається з інформації про права власності (інформаційні довідки № 195342457 та № 195342718 від 28.12.2019 року) [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.03.2019 року в місті Хмельницькому продав зазначену земельну ділянку з кадастровим номером 6820684000:13:004:0008 [PERSON] . Отже судом встановлено, що остання придбала земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер 6820684000:13:004:0008) у [PERSON] , який не мав права її отримувати і відчужувати. Чинним законодавством України визначено способи захисту порушеного права власності на землю. Так, за змістом ст. 90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. За положеннями ч.1 ст. 387 ЦК України, яка кореспондується з нормами ст. 152 ЗК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно із п. 3 ч.1 ст. 388 цього Кодексу якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Право власності дійсного власника презюмується і не припиняється із втратою ним цього майна, відтак право держави на спірну земельну ділянку підлягає захисту шляхом пред`явлення віндикаційного позову. Водночас на наявність прав власника на майно не впливає і та обставина, що воно було предметом угоди щодо відчуження, укладеної іншими способами, оскільки дійсний власник не був стороною такої угоди. При цьому, статтею 346 ЦК України не передбачено підстав припинення права власності дійсного власника у зв`язку із передачею земельної ділянки, реєстрацію права власності на неї за іншими особами, у тому числі після її продажу, що відбулося без участі та поза волею дійсного власника. У таких випадках чинність таких правочинів, державної реєстрації прав на його майно за іншими способами чи наявність у них правовстановлюючих документів не є перешкодою для витребування власником свого майна від добросовісного набувача на підставі ст.388 ЦК України, що є належним способом захисту. Такий висновок цілком узгоджується з правовою позицією Верховного Суду щодо застосування вказаних норм права, яка викладена у постановах від 21 лютого 2018 року у справі № 363/2936/15-ц, від 12 червня 2018 року у справі № 916/3727/15, від 09 липня 2018 року у справі № 910/3513/17. При цьому, для застосування віндикації не має самостійного правового значення наявність «ланцюжка» правочинів, за яким річ послідовно передавалася від однієї особи до іншої, що в кінцевому результаті призвело до перебування речі у володінні набувача. Визнання недійсними всіх правочинів щодо відчуження речі не вимагається. За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, практики ЄСПЛ (рішення у справах «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року), втручання в право особи на мирне володіння майном має бути законним, повинно переслідувати «суспільний, публічний» інтерес та бути пропорційним визначеним цілям. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес. Виходячи з основних критеріїв дотримання вимог статті 1 Першого протоколу до Конвенції у вказаній справі, суд констатує, що таке втручання у майно [PERSON] є законним в контексті положень національного законодавства; переслідує «суспільний, публічний» інтерес, при цьому буде дотримано справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та приватними інтересами відповідача, а отже, таке втручання буде законним та справедливим. Враховуючи, що [PERSON] незаконно набув право власності на земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером 6820684000:13:004:0008, вказана земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника, в тому числі внаслідок недобросовісного виконання посадовими особами Управління Держгеокадастру власних повноважень, [PERSON] не мав права відчужувати вказану земельну ділянку, про що набувач [PERSON] не знала та не могла знати, а тому вказана земельна ділянка підлягає витребуванню у неї у державну власність. Щодо підставності представництва інтересів держави прокурором в даному випадку, суд вважає його належним та обґрунтованим і виходить із такого. Аналіз положень ч. 3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави для висновку, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; у разі відсутності такого органу. При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави. Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес. Обґрунтування прокурором наявності підстав для представництва інтересів держави є мотивованим, зважаючи на відсутність повноважень у Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та її територіальних підрозділів щодо звернення до суду з позовом цієї категорії, а також те, що Головне управління Держгеокадастру у Хмельницькій області є відповідачем у справі. Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 806/1000/17, від 20.09.2018 у справі № 924/1237/17, від 23.10.2018 у справі №906/240/18, від 01.11.2018 у справі №910/18770/17, від 05.11.2018 у справі № 910/4345/18, від 05.12.2018 у справі № 923/129/17. Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при подачі даного позову прокуратурою Хмельницької області було сплачено 4802,50 грн. (3842,00+ 960,50) судового збору, що підтверджується платіжним дорученням № 2830 та № 2831 від 20.12.2019 року, а позов прокурора було задоволено у повному обсязі, тому з відповідачів на користь прокуратури Хмельницької області слід стягнути судовий збір у розмірі по 1600,83 грн. окремо із кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved