Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-05 00:00:00

До суду звернулася [PERSON] з позовом у в якому зазначив, що 25.06.1998 року ВАТ «МИР» йому, як спеціалісту було надано житло у житловому будинку із господарськими спорудами та прибудовами, розташований за адресою: [ADDRESS]. Після передачі 1/4 частини вказаного будинку (кв.3) я разом з дружиною та дітьми проживати в ньому. Житловий будинок поділений на чотири квартири. Проживаючи більше 20 років у будинку, він утримував його в належному стані, ремонтував зокрема:була проведена заміна вікон, дверей, частина даху. На сьогоднішній день ВАТ «МИР» ліквідовано, правонаступників немає. Рішенням сесії Піддубненської сільської ради від 02.08.2017 року № 7/20-122 йому безоплатно у власність була передана земельна ділянка загальною площею 0,1126 га кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд,розташовану за адресою: [ADDRESS]. 10.11.2017 року право власності на зазначену земельну ділянку було зареєстровано. Маючи намір приватизувати раніше отримане у користування житло він звернувся до Піддубненської сільської ради, де йому було повідомлено,що зазначений будинок на балансі Піддубненської сільської ради не знаходиться, а тому сільська рада не може видати відповідне свідоцтво про право власності, тому просить суд визнати за ним право власності на ? житлового будинку [ADDRESS] загальною площею 30,8 кв.м, житловою 8,4 кв.м., що в технічному паспорті позначено літерою А-1, ? частину прибудови літера а-1, тамбур літера а'-1, сарай літера Б-1, ? свердловини І, ? огорожа №1, ? воріт №2 - за набувальною давністю. Сторони, треті особи, їх представники в судове засідання не з'явились. Від позивача надана суду заява, в якій він вимоги, викладені в позові підтримав повністю та просив суд здійснювати розгляд без його участі. Від Піддубненської сільської ради, надійшов лист в якому сільська рада позовні вимоги визнала повністю та клопотання про можливість розгляду справи без участі її представника. При даних обставинах, суд прийшов до висновку про можливість розгляду справи за наявними документами. Дослідивши матеріали справи судом фактично встановлено наступне. Згідно позовної заяви 25.06.1998 року ВАТ «МИР» позивачу було надано житло у житловому будинку із господарськими спорудами та прибудовами, розташований за адресою: [ADDRESS]. 24.12.2010 року ВАТ «МИР» припинено , що підтверджується безкоштовним витягом з державного Реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців (а.с.25-27), правонаступників немає. Згідно довідки, виданої виконкомом Піддубненської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області від 20.04.2018 року № 253 [PERSON] дійсно володіє та користується протягом останніх 20 років [ADDRESS] та є власником земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку по [ADDRESS]. Даний будинок на балансі сільської ради не перебуває (а.с.13. Згідно Рішення сесії Піддубненської сільської ради від 02.08.2017 року № 7/20-122 [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку загальною площею 0,1126 га кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташовану за адресою: [ADDRESS](а.с.14). При звернені до Піддубненської сільської ради з заявою про отримання свідоцтва про правовласності, позивачу було роз'яснено, що житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS] на балансі сільської ради не перебуває, а тому і свідоцтво про право власності не може бути видано. Згідно витягу Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 17.07.2017 року № НВ - 1402668692017 власником земельної ділянки загальною площею 0,1126 га кадастровий номер [NUMBER] для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, розташованої за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. Згідно довідки КП "Великоновосілківське РБТІ" від 07.07.2016 року щодо показників на житловий будинок розташований за адресою: [ADDRESS], та технічного паспорау виготовленого на ім'я [PERSON] - самочинного будівництва немає ( а.с.8-12) Неможливість оформити у встановленому порядку право власності на домоволодіння, порушує право позивача володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном та стало підставою для звернення про їх відновлення в судовому порядку. Оцінивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. Так, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є ( ч.2 ст.344 ЦК України ). Згідно ч. 4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Пунктом 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Просудову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Згідно п. 11 вищезазначеної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давності володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. Враховуючи викладене, позовні вимоги [PERSON] є достатньо обґрунтовані, визнані сторонами, не порушують права та обовязки інших осіб, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved