Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-13 00:00:00

Адміністрація КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» звернулася до суду з заявою про продовження госпіталізації особи до психіатричного закладу у примусовому порядку. Аргументує свої вимоги тим, що [PERSON], [INFO], закінчив 10 класів, перебував на військовій службі в період з 1970 по 1982 роки, демобілізований за Наказом. Після армії працював електриком. В 1982 р. служив на військовій службі понадстроково. Психічно хворий з лютого 1988 р, коли звернувся до сексопатолога зі скаргами на статеву неспроможність. В той час був неспокійним, підозрілим, напруженим. Вперше знаходився на лікуванні в 408 ОВШ з діагнозом затяжний реактивний психоз, депресивно-параноїдний синдром, атипічний перебіг. Був комісований з військової служби. З того часу неодноразово знаходився на лікуванні в ЧПНЛ, останній раз з 09.02.2007 по 20.06.2007 роки, потім був переведений до Валківської психіатричної лікарні для подальшого лікування. З того часу 10 разів поступав на лікування в лікарню. Після виписки підтримуюче лікування не приймав, себе не обслуговував, не спав, став агресивним по відношенню до сестри. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2009 року, [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуном [PERSON]. 23 листопада 2016 року поступив в лікарню, де знаходиться по теперішній час. У судовому засіданні представник заявника підтримав заявлені вимоги, проти їх задоволення не заперечував прокурор. Опікун [PERSON] в судове засідання не з'явилась, проте завчасно подала заяву в якій не заперечує проти продовження госпіталізації [PERSON] Психічний стан [PERSON] не дозволяє йому знаходитися в судовому засіданні. Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. 26 січня 2017 року комісією в складі лікарів -психіатрів КЛПЗ «Валківської психіатричної лікарні» Чернігівської обласної ради, за результатами огляду гр. [PERSON], [INFO], зроблено висновок про продовження госпіталізації в психіатричному закладі [PERSON], який страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує його життєдіяльність(а.с.5-6). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 липня 2016 року надано дозвіл на продовження госпіталізації [PERSON], [INFO], зареєстрованого в [ADDRESS] в психіатричному стаціонарі КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» Чернігівської обласної ради в примусовому порядку до шести місяців(а.с.12,13). Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 02 лютого 2017 року надано дозвіл на продовження госпіталізації [PERSON], [INFO], зареєстрованого в [ADDRESS] в психіатричному стаціонарі КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» Чернігівської обласної ради в примусовому порядку до шести місяців(а.с.12,13). Судом встановлено, що [PERSON] вперше знаходився на лікуванні в 408 ОВШ з діагнозом затяжний реактивний психоз, депресивно-параноїдний синдром, атипічний перебіг. Був комісований з військової служби. З того часу неодноразово знаходився на лікуванні в ЧПНЛ, потім був переведений до Валківської психіатричної лікарні для подальшого лікування. З того часу 10 разів поступав на лікування. Після виписки підтримуюче лікування не приймав, себе не обслуговував, не спав, став агресивним по відношенню до сестри. Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 листопада 2009 року, [PERSON] визнано недієздатним та призначено опікуном [PERSON] 23 листопада 2016 року поступив до Валківської психіатричної лікарні. 25 липня 2016 року рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області продовжено госпіталізацію [PERSON] в примусовому порядку в психіатричному стаціонарі КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» Чернігівської обласної ради до шести місяців, де він знаходиться по теперішній час. Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» (далі - Закон), особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Статтею 17 Закону визначено, що перебування особи в психіатричному закладі в примусовому порядку може здійснюватися лише протягом часу наявності підстав, за якими було проведено госпіталізацію. Особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу в примусовому порядку, повинна оглядатися комісією лікарів-психіатрів не рідше одного разу на місяць з метою встановлення наявності підстав для продовження чи припинення такої госпіталізації. У разі необхідності продовження госпіталізації в примусовому порядку понад 6 місяців представник психіатричного закладу повинен направити до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про продовження такої госпіталізації. До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обґрунтування про необхідність продовження такої госпіталізації. В подальшому продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі проводиться кожного разу на строк, який не може перевищувати 6 місяців. Закон України «Про психіатричну допомогу» виходить із презумпції психічного здоров'я особи і таких принципів надання психіатричної допомоги, як законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності, доступності та необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально-правовими обмеженнями. Стаття 5 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод захищає одне з найголовніших прав людини-право на свободу, п."е" цієї статті дозволяє законне затримання психічно хворих як з метою їх ізоляції від суспільства, так і з метою покращення їх стану. Європейський суд з прав людини вказав на те, які вимоги повинні бути дотримані, щоб затримання особи, як душевно хворої відповідало вимогам ст. 5 Конвенції: - необхідно довести стан психічного розладу; - розлад повинен бути таким і такої інтенсивності, щоб було виправданим поміщення особи до лікарні; - знаходження в лікарні не може продовжуватися при припиненні такого розладу. Ці ж принципи повинні бути дотримані і при вирішенні питання про продовження госпіталізації особи в психіатричному закладі в примусовому порядку. Зі змісту заяви та висновку комісії лікарів-психіатрів КЛПЗ «Валківська психіатрична лікарня» вбачається, що [PERSON] страждає на тяжкий психічний розлад, який обумовлює його небезпеку для себе і оточуючих, його безпорадність і неможливість самостійно задовольняти основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність, а тому на думку суду непродовження його госпіталізації в психіатричному закладі в примусовому порядку завдасть шкоди його здоров'ю та може у подальшому завдати шкоди здоров'ю інших осіб, скоювати будь-які неправомірні дії (а.с.1.2, 5,6). За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність продовження госпіталізації [PERSON] у психіатричному закладі в примусовому порядку до 6 місяців, оскільки він страждає тяжким психічним розладом, внаслідок чого неспроможний задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. На підставі викладеного,

Outcome: approved