Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

В квітні 2016 року позивачка звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON], мотивуючи свої вимоги наступним. Сторони перебувають в шлюбі з 09.11.2011 року. Від шлюбних відносин неповнолітніх дітей не мають. Позивачка посилається на те, що вони не розуміють одне одного, у них виявилися вкрай суперечливі погяди на подружнє життя, на взаємні права та обов"язки подружжя, відповідальність за долю сім"ї. Сімейні стосунки припинили з жовтня 2012 року. Проживають окремо один від одного. За вказаний час помиритися не намагалися. Вважає за недоцільне подальше перебування у зареєстрованому шлюбі. Позивачка у судовому засіданні відсутня, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, наполягає на розлученні, витрати просить покласти на відповідача та змінити прізвище на дошлюбне - [PERSON]. Відповідач в судовому засіданні відсутній. В справі є поштове повідомлення про отримання ним поштового вручення, заперечень проти позову суду не надав. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 09.11.2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Щорського районного управління юстиції Чернігівської області. Від спільного сімейного життя неповнолітніх дітей не мають. Сторони припинили спільне проживання, подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст.114 Сімейного кодексу України - у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Оскільки позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його чи змінити на дошлюбне. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненю судовий збір, сплачений позивачкою при зверненні до суду. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved